Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення, просить надати дозвіл виїзд дітей [PERSON] , [PERSON] за кордон без згоди батька, до Болгарії, Туреччини та Єгипту з 01.06.2018 по 31.08.2018 у супроводі матері [PERSON] . В обґрунтування вимог зазначила, що в період з 2003 року по 12.11.2014 перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В шлюбі народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON], [INFO]. Між позивачем та відповідачем склалися напружені стосунки, тому відповідач відмовився надати заяву про згоду на тимчасовий виїзд синів в супроводі позивача. На запрошення позивача з'явитись до нотаріуса для надання дозволу відмовився. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до Республіки Болгарія , Арабської республіки Єгипет, Турецької Республіки на період з 01 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року для забезпечення відпочинку та оздоровлення дітей. Ухвалою суду від 10.04.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 30.05.2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач позовні вимоги не визнав , мотивуючи тим, що він має підозру . що за характером роботи позивача вона має можливість вивезти дітей за кордон на постійне місце проживання. Не вбачає потреби дітям оздоровлюватися та відпочивати за межами України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебували з 2003 року по 12.11.2014 року в шлюбі. В цьому шлюбі у сторін народилися сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.ч.1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Відповідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не на постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. Оскільки, у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено жодних обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх синів за межі України для тимчасового перебування , мотиви відповідача є , на думку суду , надуманими та необґрунтованими , суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон без згоди батька. Суд, оцінивши докази у справі, вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері, без згоди батька, а також надання дозволу матері на оформлення проїзного документа для дітей для виїзду за кордон - буде відповідати інтересам дітей , які ростуть та розвиваються, але з обов'язковим покладенням обов'язку на матір забезпечити приїзд дитини до України, не виходячи за часовий проміжок наданого дозволу.

Outcome: approved