Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 11.05.2011 року між ним та [PERSON] укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00033519, згідно якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 19900 гривень з терміном повернення кредиту до 11.05.2014 року із встановленою процентною ставкою за користування коштами у розмірі 15% річних. Однак, відповідач порушила свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 52254,91 гривень, яка складається із кредиту у сумі 7182,43 гривень, відсотків у сумі 943,10 гривень, плати за пропуск платежів у сумі 44129,38 гривень. З цих підстав позивач просить позов задовольнити повністю. Представник позивача до суду не зявився, позивач надав заяви, в яких просив справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає. Суд вирішив розглядати справу у відсутність представника позивача. Представник відповідач [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов фактично не визнав; пояснив, що на час розгляду справи в суді відповідач повністю сплатила на розрахунковий рахунок позивача заборгованість по кредиту в сумі 7182,43 грн. та відсотках 943,10 грн. Просив відмовити у задоволенні позову про стягнення плати за пропуск платежів, оскільки незрозуміло які відсотки нараховувалися від залишку тіла кредиту, ці вимоги взагалі вважає необґрунтованими та безпідставними. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ч.1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.05.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено договір банківського обслуговування №ВLаЖГА00033519, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 19900 гривень з терміном повернення кредиту до 11.05.2014 року із встановленою процентною ставкою за користування коштами у розмірі 15% річних (а.с.5-12). Згідно п.2.5.2 Загальної частини Договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління Кредитом. Внаслідок неналежного виконання боржником [PERSON] взятих на себе зобов'язань, станом на 25.08.2015 року виникла прострочена заборгованість по кредиту в сумі 7182,43 грн. та відсотках за користування кредитом 943,10 грн., що вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №ВLаЖГА00033519 та сторонами по справі не заперечується (а.с.3-4). На час розгляду справи в суді [PERSON] виконала своє зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів (7182,43 грн та 943,10 грн), здійснивши безготівкові перерахування на рахунок-кореспондент ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в договорі, що підтверджується квитанціями №9 від 08.06.2016 року та №148 від 15.01.2016 року. Щодо вимог по стягненню плати за пропуск платежів в сумі 44129,38 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Поняття неустойки визначено\~ст. 549 ЦК України, згідно якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктами 8, 9 Спеціальної частини, п.п. 4.2., 4.3. Загальної частини Договору сторін передбачено, що у випадку прострочення виконання будь-яких боргових зобов'язань за договором більш ніж на 60 календарних днів, банк вправі вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 25% від суми кредиту; у випадку прострочення сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком банк має право вимагати від позичальника сплатити пеню у розмірі 0,50% від суми невиконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення за методом «факт/360». Однак, зі всієї суми заборгованості, суду є не зрозумілим пункт «плата за пропуск платежів: 44129,38 грн.», оскільки ні з позовної заяви, ні з договору про надання споживчого кредиту, ні з детального розпису загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, ні з розрахунку заборгованості не можливо встановити за пропуск яких платежів нарахована дана сума і чому саме така сума, і взагалі яким пунктом договору про надання споживчого кредиту №ВLаЖГА00033519 передбачена плата за пропуск платежів, і яких саме платежів, тому належними доказами цю суму позивачем суду не обґрунтовано. Крім того,\~ст. 549 ЦК України\~чітко передбачена лише неустойка (штраф або пеня)\~грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, термін «плата за пропуск платежів» - відсутній. Таким чином, такого виду забезпечення виконання зобов'язання, як плата за пропуск платежів, ані норми цивільного права, ані умови укладеного між сторонами договору не містять, а правова природа 44129,38 грн., про стягнення яких просить позивач, по справі не встановлена і суду не доведена. Тому, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed