Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідачку не чинити перешкоди у спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO]. Просив визначити способи його участі у спілкуванні та вихованні [PERSON]: систематичні побачення за місцем його проживання або на нейтральній території межах Запорізької області, в один будній день з понеділка по пятницю з 10 години 00 хвилин по 20 годину 00 хвилин за домовленістю між батьками, протягом вихідних днів в неділю з 09 години 30 хвилин по 20 годину 00 хвилин без участі відповідачки чи її ближніх родичів. Також просив дозволити оздоровляти доньку шляхом виїзду з нею в зони відпочинку в межах України в літню пору протягом одного місяця з участю відповідачки, а після досягнення донькою 10-річного віку, тобто з 10 жовтня 2021 року, без участі відповідачки та її ближніх родичів. Окрім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідачки суми сплаченого судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що від шлюбу з відповідачкою мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька проживає разом з матірю відповідачкою по справі. Бачитися та спілкуватися, приймати участь у вихованні доньки відповідачка практично не дозволяє з невідомих причин. Між ним та позивачкою було укладено мирову угоду та визначено час на побачення з донькою, однак в теперішній час у нього змінився робочий графік, а донька відвідує значну кількість позашкільних гуртків, тому час побачень з донькою встановлений мировою угодою, в теперішній час реалізувати неможливо. В добровільному порядку відповідачка відмовляється вирішити спір, тому просить визначити спосіб у спілкуванні з донькою у час, зазначений в уточненій позовній заяві. Представник позивача позовну заяву з урахуванням уточнень підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала повністю. Пояснила що згідна надавати позивачу можливість бачитись з донькою як встановлено в ухвалі суду про затвердження мирової угоди. Просила врахувати висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міськоаї ради Запорізької області при винесенні рішення суду. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність. Рішення просить прийняти на підставі наявних у справі документів, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, та враховуючи інтереси малолітньої дитини. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачки та її представника, враховуючи висновок третьої особи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який в теперішній час розірвано. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 7/. Як встановлено в ході судового розгляду та визнано сторонами, відповідачка з дитиною проживає окремо від позивача за адресою: [ADDRESS]. Визнані сторонами є також ті обставини, що батько малолітньої дитини [PERSON] позбавлений можливості спілкування з донькою. Вказаний спір сторонами не врегульований в добровільному порядку, більш того, не виконується ухвала Мелітопольського міськрайонного суду від 19.10.2016 про участь [PERSON] у вихованні дитини. Відповідно до частини 1 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. При вирішенні спору, суд насамперед виходить з інтересів малолітньої [PERSON], [INFO]. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У справі «Аманалакьоай проти Румунії» у зв'язку зі скаргою про розрив відносин між дитиною і батьком, яка зберігає батьківські права, після відмови дідуся і бабусі у поверненні дитини суд визнав порушеними вимоги ст. 8 Конвенції. Дідусь і бабуся позбавляли заявника можливості здійснення батьківських прав та опіки над дочкою. Відмовляючи в поверненні дитини заявнику, національні суди посилалися в своїх рішеннях на матеріальні умови, які забезпечував заявник, і на його поведінку, а також на потенційну складність інтеграції дитини в її нову сім'ю і на інтеграцію дитини в оточення її бабусі і дідуся, до яких вона глибоко прив'язалася. Однак той факт, що дитина могла бути поміщена у більш сприятливе середовище для його виховання, сам по собі не виправдовує її видалення з-під опіки біологічних батьків. У цій справі заявник мав постійне житло і нормальні матеріальні умови. Європейський суд неодноразово зазначав, що ст. 8 Конвенції включає право батьків на те, щоб було вжито заходів, спрямованих на возз'єднання з їхньою дитиною, а також зобов'язання національних властей вжити подібних заходів. Це відноситься не тільки до справ, що стосуються обов'язкового призначення опіки державою і вживання заходів стосовно опіки, але також і до справ, коли між батьками і / або іншими членами сім'ї дитини виникають суперечки з питання спілкування і проживання дитини (рішення у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 р.). Національне законодавство України, зокрема Сімейний Кодекс, в ст. 141 також встановлює, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України, відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. Обставин які б свідчили, що спілкування з батьком буде перешкоджати нормальному розвитку та вихованню дитини в ході судового розгляду справи не встановлено; будь-яких доводів з цього питання ані відповідачкою, ані третьою особою суду не надано. Враховуючи означене, суд приходить до висновку про те, що позивач має беззаперечне право на спілкування та участь у вихованні своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO], так само як і малолітня [PERSON] має право на спілкування з батьком, яке сприятиме гармонійному розвитку дитини, яка відчуває батьківську турботу як з боку матері, так і з боку батька . Тому позовні вимоги [PERSON] про зобовязання [PERSON] не чинити перешкод у спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO] підлягають задоволенню. В той же час, враховуючи рішення органу опіки та піклування, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо способу участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з його малолітньою донькою. Також, судом вивчені характеризуючі матеріали позивача. Згідно характеристики, наданої [PERSON] з місця роботи, [PERSON] характеризується позитивно, є добропорядною людиною та професійним дисциплінованим працівником. Рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 27.04.2017 року за № 72/10 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету ММР ЗО про усунення перешкод у спілкуванні [PERSON] з малолітньою [PERSON] та її вихованні, яким визначено [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON], [INFO]: - систематичні побачення з 09 години 30 хвилин до 18 години 00 хвилин щонеділі; - у будні дні тижня за попередньою домовленістю між батьками; - у будь який інший час за домовленістю між батьками. Під час вирішення спору щодо участі позивача у вихованні малолітньої дитини, суд бере до уваги ставлення батька до виконання своїх обовязків, вік дитини, стан її здоровя, право дитини на підтримання сімейних звязків та інші обставини, що мають істотне значення. Суд враховує ті обставини, що не дивлячись на напружені відносини між подружжям, позивач з моменту народження дитини робив неодноразові спроби побачитись з дитиною. Ці обставини знайшли підтвердження не тільки в поясненнях позивача, але й в зверненнях батька до органів опіки та піклування та суду з метою встановлення часу спілкування з донькою. На підставі наведеного вище, суд вважає за доцільне визначити [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO]: систематичні побачення за місцем свого проживання або на нейтральній території в межах Запорізької області, в один будній день з понеділка по пятницю з 10-00 год. по 18-00 год. за домовленістю між батьками; протягом вихідних днів в неділю з 10-00 год. по 19-00 год. без участі [PERSON] чи її близьких родичів, а також дозволити [PERSON] оздоровляти дочку [PERSON], [INFO], шляхом виїзду з нею в зони відпочинку в межах України в літню пору року протягом одного місяця з участю матері [PERSON], а після досягнення донькою 10-річного віку, тобто з 10 жовтня 2021 року, без участі матері [PERSON] чи її близьких родичів.

Outcome: partial