Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 17 березня 2015 року № 12/ок «Про припинення трудового договору / контракту/; поновити його на посаді провідного інженера відділу з контролю за використанням державної власності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2015 року по день ухвалення рішення, моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., грошову компенсацію за 3 дні невикористаної відпустки у розмірі 722, 37 грн. за період з 13 листопада 2014 року по 23 листопада 2014 року включно, стягнути з відповідача 2167, 11 грн. за 9 робочих днів у листопаді, допустити негайне виконання рішення суду та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, вважають звільнення незаконним, оскільки наказом в.о. генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 17 березня 2015 року №12/ок позивача звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Позивач не вважає, що систематично не виконував свої обов'язки, а тому вважає звільнення незаконним. Представник відповідача заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що наказом № 23 від 22 січня 2015 року позивачу було оголошено догану за невиконання службових обов'язків, крім того питання систематичного неналежного виконання позивачем своїх службових обов'язків були предметом засідання первинної профспілкової організації відповідача, на засіданні було встановлено факт неналежного виконання позивачем своїх посадових обов'язків і надано погодження на застосування до нього дисциплінарного стягнення. Відповідач вважає, що звільнення відбулось законно, факти систематичності порушення позивачем службових обов'язків доведеними, а тому позов вважає безпідставним. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] / позивач / працював на посаді провідного інженера відділу з контролю за використанням державної власності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення / далі відповідач/. Відповідно до Посадової інструкції провідний інженер відділу з контролю за використанням державної власності відповідача у своїй роботі керується чинним законодавством України, розпорядчими документами Уповноваженого органу управління, наказами генерального директора Концерну РТТ тощо. На нього покладені обов'язки щодо оформлення права постійного користування земельними ділянками та права власності на будівлі та споруди, брати участь у проведенні інвентаризації державного майна, у проведенні заходів щодо передачі об'єктів соціальної сфери місцевих громад, у роботі з підготовки відповідних матеріалів щодо відчуження нерухомого майна та земельних ділянок до уповноваженого органу управління, готувати необхідну звітність, а також виконувати інші роботи за вказівкою начальника відділу. 26 грудня 2014 року позивачеві було надано розпорядження № 158/18 про надання копій документів та інформації стосовно списання майна відповідача та його філій. Зазначене розпорядження виконано не було. В своїх поясненнях працівник послався на те, що в нього відсутні необхідні документи, які він просив у генерального директора їх надати. 08 січня 2015 року, 13 січня 2015 року, 16 січня 2015 року позивачеві були надані розпорядження, проте їх виконання, на думку відповідача, виконані не були і у зв'язку з цим 22 січня 2015 року позивачеві було оголошено догану відповідно до наказу № 23. Після оголошення догани [PERSON] було надані розпорядження від 3 березня 2015 року № 18\\18, № 19/18, № 20/18, проте відповідач знову вважав невиконаними розпорядження . 12 березня 2015 року в. о. генерального директора підготував подання до Первинної профспілкової організації з проханням надати згоду на звільнення позивача, у зв'язку з тим, що останній систематично, без поважних причин, не виконує свої посадові обов'язки. Згідно ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. 17 березня 2015 року на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації Концерну РРТ було погоджено звільнення позивача та в цей же день відповідачем видано наказ № 12\\ок про припинення трудового договору за п.3 ч.1 ст. 40 КзПП України. Пунктом 3 ст. 40 КЗпП передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач звільнив позивача за систематичні невиконання посадових обов'язків. Разом з тим, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 2 грудня 2015 року, скасовано наказ № 23 від 22 січня 2015 року про оголошення позивачеві догани. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Зі змісту рішення Апеляційного суду міста Києва вбачається, що порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків, а таких обставин відносно [PERSON] судом не встановлено, а тому суд визнав незаконним притягнення останнього до дисціплінарної відповідальності у вигляді догани, за невиконання покладених на нього обов'язків, у зв'язку з чим скасував наказ № 23 від 22 січня 2015 року яким позивачеві було оголошено догану. Згідно п.23 Постанови ПВСУ № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами та доповненнями, за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Під систематичним порушенням слід розуміти вчинення порушень два чи більше рази, а тому, враховуючи, що наказ про оголошення догани було скасовано, підстав для визначення систематичного порушення посадових обов'язків позивачем, суд вважає відсутніми. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З урахуванням викладеного, оскільки на даний час судом було встановлено незаконність наказу про оголошення позивачу догани, а факт систематичності на даний час відсутній, суд вважає, що звільнення позивача відбулось без законної підстави, у зв»язку з чим вважає за необхідне визнати незаконним та скасувати наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 17.03.2015 року №12/ок «Про припинення трудового договору (контракту)», яким звільнено [PERSON] з посади провідного інженеру відділу контролю за використанням державної власності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, та поновити позивача на посаді з якої його було звільнено, з часу звільнення, а саме з 18.03.2015 року. Крім того, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.03.2015 року по 17.02.2016 року, тобто з моменту звільнення по дату ухвалення рішення. Всього вказаний період становить 232 робочих дні. З урахуванням положень п.п.2, 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. за №100, середньоденна заробітна плата позивача становить 256, 11 грн. ((5100,22 + 5144,06) : (20 + 20)). Звідси розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача: 232 робочих дня Х 256,11 грн. = 59 417,52 грн., без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів. Крім того суд вважає безпідставним невиплату позивачу заробітної плати за період з 13 листопада 2014 року по 25 листопада 2014 року, оскільки у вказаний період позивача безпідставно не допускали до роботи, прри тому, що в цей період наказ про його відсторонення не діяв, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2304,99 грн. (9 Х 256,11), Отже всього разом з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 61722,51 грн. (59417,52 + 2304,99) без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які були надані у п. 9, 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 р., розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Отже, оскільки звільнення позивача було проведено з порушенням закону, що стало підставою для його поновлення на роботі, суд вважає, що позивачу з боку відповідача завдано моральну шкоду, в наслідок негативних змін у звичайних умовах його життя, що зумовлено витраченням часу на документальне оформлення порушення його прав, тривалого захисту свого порушеного права в суді, в зв'язку з чим позивачу були спричинені моральні страждання, а тому з урахуванням всіх встановлених обставин звільнення позивача, посади з якої позивача було незаконно звільнено, тривалості порушення його прав, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 3000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Крім того згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 837,78 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі на посаді провідного інженера відділу контролю за використанням державної власності Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення та стягнення на його користь середнього заробітку за один місяць в розмірі 5122,14 грн. ((5100,22 + 5144,06) : 2) без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів. На підставі викладеного,

Outcome: partial