Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду вчиненням злочину в розмірі 3000 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що вироком Лисичанського міського суду від 08.06.2015 відповідачку визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України, зокрема в тому що шляхом обману заволоділа належними позивачу грошовими коштами у розмірі 3000 грн. Крім того, такими діями відповідачки позивачу завдано моральної шкоди, як він оцінює у 5000 грн., яка виразилась у моральних стражданнях від дій відповідачки. Відповідачкою надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дійсно у 2014 року вона працювала бухгалтером у ФОП [PERSON] , та 23.04.2014 прийняла у позивача в якості попередньої оплати за встановлення надгробного пам`ятника кошти у сумі 3000 грн. З початком бойових дій на території м. Лисичанська ФОП [PERSON] виїхав за межі України та повернувся лише в липні 2017 року. Всі кошти, які вона прийняла від людей, він забрав. Вироком Лисичанського міського суду від 08.07.2015 відповідачку було визнано винною у шахрайстві. 23.07.2015 Лисичанським міським судом прийнято рішення по справі № 415/3123/15-ц, яким суд задовольнив позовні вимоги позивача та стягнув з ФОП [PERSON] 3000 грн., сплачених в якості попередньої оплати та моральну шкоду у розмірі 2000 грн., тому вважає, що підстав для стягнення шкоди немає. Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. В судовому засіданні встановлено, що 23 квітня 2014 р., в денний час, більш точний час не встановлено, [PERSON] , знаходячись у приміщенні офісу ПП «[PERSON], по [ADDRESS], та маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), повторно, отримавши від потерпілого [PERSON] 3000 грн., під приводом виготовлення та установки надгробного пам`ятнику, відповідно до заказу, і, заздалегідь маючи намір не виконувати обумовлене зобов`язання, з корисливих мотивів, заволоділа зазначеними грошима, спричинивши майнову шкоду на вказану суму. Вказані обставини встановлені вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 08 червня 2015 р., яким відповідачку було визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України/а.с.4-5/, а тому згідно ст.82 ч.6 ЦПК України є обов`язковими для суду. У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3000 грн. підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги доводи відповідачки щодо існування судового рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди з [PERSON] , оскільки заочне рішення Лисичанського міського суду від 12.05.2015 р. ухвалою Лисичанського міського суду від 06.12.2017 р. було скасоване, а ухвалою Лисичанського міського суду від 02 серпня 2019 р., що набрала законної сили 21 серпня 2019 р., позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди залишено без розгляду. Окрім матеріальної шкоди, неправомірними діями відповідачки позивачу також завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті: негативні переживання щодо неможливості встановлення пам`ятнику померлим родичам. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ч. З ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Внаслідок протиправної поведінки відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із шахрайством відносно нього. Разом з тим, виходячи з принципу розумності та справедливості, розміру шкоди, та того, що відповідач засуджена за злочини середньої тяжкості, суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню у розмірі 2500 грн. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1536,8 грн., на підставі ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial