Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] у якому також зареєстрований син [PERSON] . З 2015\~відповідач поїхав\~на заробітки\~до м.\~Чернівці,\~протягом 2018\~останній телефонував,\~але з\~початку 2019\~йому нічого\~не відомо\~про місце\~знаходження його\~сина.\~Реєстрація відповідача\~у вказаному\~житловому будинку\~створює перешкоди\~для отримання\~житлової субсидії,\~тому він\~змушений звернутися\~до суду\~з вказаним\~позовом. Позивач у судове засідання не з?явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с. 5). Відповідач, у відповідності до ст.\~128\~Цивільного процесуального\~кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, проте у судові засідання, призначені на 23.03.2020 та 24.04.2020, не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав (а.с. 41, 53). Тому, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] (а.с. 11). Позивачу [PERSON] ,\~згідно договору\~дарування від\~12.09.2007,\~на праві\~приватної власності\~належить 11/25\~частини житлового\~будинку з\~надвірними будівлями\~по [ADDRESS] (а.с. 9- 10). Згідно акту Олександрівської селищної ради від 12.12.2019 № 498/02-47, у присутності депутата селищної ради [PERSON] , представників громадськості Головко Г.В. та Бойко Л.Ю., встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають позивач - [PERSON] з дружиною [PERSON] . За вказаною адресою зареєстрований також відповідач [PERSON] , який фактично проживає окремо в м. Чернівці з 2015 (а.с. 17). Згідно довідки, виданої Олександрівською селищною радою № 6526 від 12.12.2019, та домової книги, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , 1972 року народження, його дружина [PERSON] , 1983 року народження, його син [PERSON] , 1995 року народження, та донька дружини [PERSON] , 2000 року народження (а.с. 6-8, 16). Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.\~Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від\~16.11.2016 у справі № 6-709цс16. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. \~Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред?явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності\~є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім?ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає у житловому будинку [ADDRESS] , 11/25 частина якого належить [PERSON] , обов`язки по утриманню житла не здійснює, реєстрація відповідача у помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу у реалізації його прав власника жилого приміщення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved