Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» грошові кошти за депозитним договором в розмірі 69 410, 29 грн.; суму штрафних акцій за неналежне виконання договору, з врахуванням подвійної ставки НБУ в сумі 6 382, 62 грн.; моральну шкоду - 20 000 грн.; витрати на правову допомогу - 5 000 грн.; витрати на послуги таксі, за переміщення до банку - 298 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 листопада 2013 року ним було відкрито картковий рахунок в ПАТ «ВіЕйБі Банк». 29 листопада 2013 року ним було відкрито депозитний рахунок за допомогою системи «Internet Banking» у розмірі 51 000 гривень. В подальшому 29.01.2014 р., 04.03.2014 р., 20.03.2014 р. ним було поповнено депозитний рахунок на суму 5 000 грн., 4 000 грн., 5 005 грн. відповідно. 29 травня 2014 року сплинув термін розміщення депозитних коштів і кошти в розмірі 65 005 грн. були перераховані на його картковий рахунок № [NUMBER], які він намагався зняти з свого рахунку, однак у зв'язку з введенням банком обмежень на зняття готівкових коштів не зміг цього зробити. 12.06.2014 р., 26.06.2014 р., 31.07.2014 р. він звертався до відповідача з вимогами про видачу готівкових коштів по рахунку № [NUMBER] в повному обсязі, одноразово та готівкою. Проте станом на день звернення до суду з даним позовом кошти не були йому повернуті. Також незаконними діями відповідача йому завдано і моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000 грн. Крім цього, з відповідача на його корить необхідно стягнути штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язання. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи сповіщений належним чином, про причину неявки, суд не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечували позивач та його представник. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 листопада 2013 року позивачем відкрито у відповідача поточний рахунок № [NUMBER], на який він вніс 65 005 грн., доказів зворотного суду не надано. 12.06.2014 р., 26.06.2014 р., 31.07.2014 р. він звертався до відповідача з вимогами про видачу готівкових коштів по рахунку № [NUMBER]. Згідно історії платежів на поточного рахунку [PERSON] станом на 30.09.2014 р. знаходиться 69 410, 29 грн. Проте, відповідачем станом на день звернення до суду з даним позовом грошові кошти так і не виплачено позивачу. Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною 1 статті 1070 ЦК України встановлено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статею ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 69 410,29 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання договору, з врахуванням подвійної облікової ставки НБУ на момент неналежного виконання зобов'язань на підставі ст.ст. 549, 550 ЦК України та моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, у зв'язку з наступним. Так судом встановлено, що відповідачем прострочено строк виконання зобов`язань по поверненню вкладу. Проте, договором про відкриття банківського рахунку сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди, а також не передбачили стягнення неустойки у вигляді пені у випадку невиконання чи прострочення виконання зобов`язань за договором, суд приходить до висновку, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Суд, також приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивач понесених витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що такі витрати були ним понесені. Не підлягають відшкодуванню і витрати на послуги таксі, пов'язані з переміщенням позивача до банку, оскільки вони не відносяться до судових витрат, передбачених ст. 79 ЦПК України. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial