Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив визнати право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири. За прийняттям спадщини після смерті батька він звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори з заявою, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на квартиру. Також до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON]. Вважає, себе єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька, а тому за захистом своїх прав звернувся до суду. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповіщав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2015 року, яке набрало законної сили 23.01.2016 року, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], яким визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], від 21.11.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом київського міського нотаріального округу Краковецькою Аллою Миколаївною за реєстровим номером 4926, з моменту його вчинення. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON], батько [PERSON] за життя набув у власність квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 12 лютого 2014 року. Після смерті батька, [PERSON] не виявив в житлі померлого правовстановлюючих документів на квартиру, проте пізніше йому стало відомо, що 16 грудня 2013 року право власності на квартиру [ADDRESS], оформлено на громадянку [PERSON], відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 21 листопада 2003 року. Зі змісту копії Договору купівлі-продажу квартири від 21 листопада 2003 року, відповідно до умов цього Договору, [PERSON] продав, а [PERSON] купила спірну квартиру, загальною площею 32,3 кв. м. Крім того, зі змісту копії вказаного Договору також вбачається, що оригінал було викладено на бланку серії ВАА № 134386 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. Разом з тим, за інформацією приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Краковецької А.М. за вих. № 128 від 03.09.2014 року, наданої суду, нотаріус повідомила, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], 21 листопада 2003 року або будь-якою іншою датою вона не посвідчувала. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до Інформаційної довідки виданої КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 19.11.2013 року, КВ-2013 № 39216, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за померлим на підставі довідки, виданої ЖБК «Червона зірка» від 04.11.1993 року, № 167. Згідно вказаної довідки [PERSON], є власником квартири [ADDRESS], який вніс повністю пайовий внесок за квартиру в 1984 році в розмір 3 129 рублів. Відповідно до довідки ЖБК «Червона зірка» від 23.04.2014 року № 43 виданої [PERSON], про те, що [PERSON], 1936 року народженя проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] з 04.12.1984 року по 14.10.2013 рік. 07 листопада 2013 року до Шостої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON]. 17 лютого 2014 року до Шостої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON]. Постановами державного нотаріуса Шостої Київської державної нотаріальної контори Прокопенко Н.Ф., від 15 квітня 2014 року вих.. № 2420/02-31, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], яка залишилась після смерті [PERSON], оскільки він не надав правовстанолюючих документів на спадкове майно; [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], оскільки він не надав до матеріалів спадкової справи ніяких документів підтверджуючих родинні відносини із спадкодавцем - [PERSON]. Частинами 1, 2 статті 7 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про власність в СРСР », який діяв на час виникнення права власності у [PERSON] на спірну квартиру, визначено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки, дачі, садові будинки, насадження на земельній ділянці, транспортні засоби, кошти, акції та інші цінні папери, предмети домашнього господарства і особистого вжитку, засоби виробництва для ведення селянського та іншого трудового господарства, особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, індивідуальної та іншої господарської діяльності, вироблена продукція й одержані доходи, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, що має рекомендаційний характер, роз'яснює, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Оскільки станом на 01 січня 1984 року [PERSON] була сплачена сума пайового внеску за спірну квартиру, то відповідно до ст. 7 вищевказаного закону він набув право власності на неї. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. У відповідності до ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до пп. 4.15. п. 4. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Одночасно із вказаним, відповідно до пп. 4.18. п. 4 Глави 10 Розділу ІІ зазначеного вище порядку за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Одним із способі захисту цивільних прав, встановлених ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України є визнання права. У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, за змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Таким чином, на підставі вище викладеного, виходячи з положень цивільного законодавства, того, що позивач є спадкоємцем першої черги, щодо майна померлого [PERSON], суд приходить до висновку, що позові вимоги про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 14.10.2013 року підлягають задоволенню.

Outcome: approved