Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем. Посилається у позові на те, що 14.02.2003 між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що починаючи з лютого 2018 року шлюбні відносини між ними фактично припиненні, зокрема: перестали жити разом, не ведеться спільне господарство, відсутній спільний побут, а шлюб носить суто формальний характер. Зазначено, що причиною розпаду сім`ї стала відсутність взаєморозуміння, наявність різних поглядів на сімейне життя та обов`язки, подальше сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Позивач пояснює, що вони з відповідачем намагалися говорити між собою про особисті сімейні проблеми, шукати порозуміння, компроміси, проте ніяких результатів це не дало і в сімейних стосунках нічого не змінилось. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, на примирення категорично не згодна. Зазначено, що між подружжям досягнуто згоди в тому, що дитина буде проживати з позивачем, вирішені питання про порядок та розмір виплати коштів відповідачем на утримання сина, спору про спільне майно немає. Ухвалою судді від 18.03.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі на 15.10.2019. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позову. Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, було зареєстровано 14.02.2003 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 117. Згідно свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 09.12.2003, актовий запис № 2453, встановлено, що від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що сторони з 2018 року не ведуть спільне господарство, не проживають разом, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки, взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом враховано, що відповідачем визнано позов, а відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved