Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] кредитного договору № б/н від 05.04.2011 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. [INFO] [PERSON] помер, та його спадкоємцем є [PERSON] . 17.07.2016 року до спадкоємця [PERSON] від імені якого діє [PERSON] було направлено лист - претензію, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за вказаним кредитним договором становить 15383,65 грн., що просять стягнути з відповідача та судові витрати по сплаті судового збору. В ході розгляду справи представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначила, що з позовними вимогами не згодна та вважає їх незаконними і необґрунтованими. Так позивач не надав доказів, які б обґрунтовували позовні вимоги. Зі змісту анкети - заяви не вбачається в якій сумі позичальник просить надати йому кредит, на який строк та зі сплатою якої відсоткової ставки. Вказана анкета є єдиним документом на якому ніби то стоїть підпис позичальника. В той же час, викликає сумнів правдивість цього підпису. Також не надано доказу щодо надання позичальнику кредиту у сумі 21 000,00 грн. Позивачем лише надано розрахунок заборгованості починаючи з 25.05.2012 року, проте з моменту укладання договору - 05.04.2011 року розрахунок надано не було. Позивач не надав доказів про те коли йому стало відомо про смерть позичальника. До позовної заяви банк додав копію свідоцтва про смерть [PERSON] , яку [PERSON] банку ніколи не надавала, про наявність боргів [PERSON] останній відомо не було. Тому не відомо з яких джерел банку стало відомо про смерть боржника та звідки було отримано копію свідоцтва про його смерть. Строк пред`явлення вимоги для банку завершився 05.06.2015 року. З розрахунку заборгованості вбачається що він складений станом на 31.07.2016 року, а не на дату смерті позичальника. Також після смерті [PERSON] продовжувався обіг коштів на його рахунку, відбувалося як зняття готівки так і її погашення, що ставить під сумнів, що [PERSON] отримував кредит та укладав кредитний договір. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказали, у анкеті - заяві від 05.04.2011 року [PERSON] висловив згоду про укладання договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківським послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…. ». До матеріалів позову додано довідку, з якої вбачається, що позичальнику встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % ( 30 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів, тощо. З виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що позичальнику було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку. З розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник частково сплачував заборгованість. Питання щодо підписання позичальником договору не відноситься до предмету заявленого позову, твердження що підпис виконаний не позичальником не має правового значення. Відповідач не повідомила Банк про смерть позичальника. Про дану обставину банку стало відомо в 2015 році, 06.11.2015 року до нотаріальної контори була направлена претензія. 10.12.2015 року банку стало відомо, що претензію переслано за місцем заведення спадкової справи . У відповіді від 08.04.2016 року приватний нотаріус Січкар Б.В. зазначив, що спадкоємцем померлого є [PERSON] 17.07.2016 року до спадкоємця від імені якого діє відповідач було направлено претензію яка залишилася не виконаною. Згідно договору кредиту позичальник отримав кредитні картки та строк дії останньої встановлений до 03.2016 року, таким чином строку пред`явлення вимоги починається саме з 03.2016 року та з урахуванням ч. 2 ст. 1281 ЦК України спливає 03.2017 року. Банк звернувся до суду у вересні 2016 року, отже строк пред`явлення вимог до спадкоємця померлого не пропущено. Представник позивача Романовський Д.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, покладаючись на обставини викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Додатково зазначив , що спадкоємцем [PERSON] є неповнолітня особа [PERSON] , що не звільняє останнього від боргу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позов, просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради Березуцька Н.І. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що 05.04.2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК» № 1513060200224225221, яка по своїй суті є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України (а.с.8, 9-32). З даної Анкети - заяви вбачається, що [PERSON] ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг. З довідки банку вбачається, що [PERSON] 05.04.2011 року було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № [NUMBER] . 25.05.2012 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 20 000,00 грн. В подальшому 05.07.2012 року кредитний ліміт було збільшено до 21000,00 грн., 11.12.2013 року знижено до 20480,00 грн., 15.04.2014 року знижено до 18660,00 грн,, 21.05.2014 року знижено до 18140,00 грн., 04.09.2014 року знижено до 17310,00 грн., 01.12.2014 року знижено до 1211,07 грн., та 30.09.2015 року збільшено до 15390,00 грн. (а.с. 130) Відповідно до п.2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, після отримання Банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, Банк проводе перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, а клієнт надає право Банку у будь який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Згідно довідки банку вбачається, що за вказаним кредитним договором [PERSON] було видано кредитні картки: 05.04.1011 року - [NUMBER] терміном дії до 01/15 р., 14.09.2011 року - [NUMBER] до 05/15 р., 01.03.2012 року - [NUMBER] до 03/16 р., 09.04.2012 року - [NUMBER] до 01/16 р., 25.05.2012 року - [NUMBER] до 05/14 р. (а.с. 132). З виписки по рахунку вбачається що [PERSON] користувався кредитними коштами. АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» є правонаступником прав та обов`язківПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.36). Відповідно до розрахунку заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором від 05.04.2011 року, станом на 31.07.2016 року становить 15383,65 грн. (тіло кредиту) (а.с. 4-7 розрахунок). З даного розрахунку вбачається, що після смерті [PERSON] здійснювалося погашення заборгованості 09.07.2014 року, 21.08.2014 року, 25.09.2014 року, 01.11.2014 року, 31.12.2014 року, 28.04.2015 року, 10.09.2015 року. Виходячи з виписки по картрахунку, [PERSON] користувався кредитними коштами здійснюючи відповідні платежі, але після 11.05.2014 року, коли останнім було здійснено платіж на поповнення мобільного номеру на суму 100, 00 грн., припинив вносити щомісячні платежі, після чого в подальшому банком лише здійснювалось автоматичне списання коштів, що представником позивача не заперечувалось. При цьому, зазначені у виписці з рахунку позичальника операції з самостійного списання «ПРИВАТБАНК» з рахунку [PERSON] грошових коштів з метою погашення заборгованості по процентам за кредитним договором суд оцінює критично, оскільки таке погашення кредиту не є активною дією [PERSON] , і не може бути підставою для врахування як дійсного погашення заборгованості, оскільки вчинення дій з виконання зобов`язання вважається таким лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення. Відповідно до норм ст.ст.11,525 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, акти цивільного законодавства, а також із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.ст.610,611 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. 06.11.2015 року позивачем було направлена претензія кредитора до П`ятої Криворізької державної нотаріальної контори, в якій позивач просив повідомити йому чи заводилась спадкова справа після померлого боржника, включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців про наявність заборгованості перед банком (а.с. 37-41). До зазначеної претензії банком було долучено копію свідоцтва про смерть [PERSON] , яка не містить будь-яких відомостей про те, коли ця копія отримана банком. Отже, на момент направлення до нотаріальної контори претензії, позивач достовірно знав про настання смерті позичальника [PERSON] 10.12.2015 року банк отримав відповідь від П`ятої Криворізької державної нотаріальної контори, якою було повідомлено банк, що після смерті [PERSON] було виявлено спадкову справу № 31/2014 у приватного нотаріуса Січкар Б.В. Претензію банку переслано за належністю (а.с. 42). Із листа приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В. від 25.03.2016 року вбачається, що після померлого [PERSON] 23.06.2014 року відкрита спадкова справа №31/2014. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину, є онук спадкодавця - [PERSON] , [INFO] року . Законному представнику [PERSON] , [PERSON] було направлено повідомлення щодо наявності претензій кредитора (а.с. 43). 17.07.2016 року на адресу [PERSON] було направлено лист-претензію із вимогою сплатити заборгованість позичальника за кредитним договором (а.с.44-47). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спірні правовідносини регулюються ст.ст.1281,1282 ЦК України. У відповідності до частини 1ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. В матеріалах справи відсутні відомості, що відповідачеві було достовірно відомо про існування у [PERSON] боргових зобов`язань перед позивачем. Відповідно до ч. 2ст.1281 ЦК України - кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався, або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Отже, 6-місячній строк для звернення з вимогами до спадкоємців, які прийняли спадщину, в силу ч. 2ст. 1281 ЦК України нараховується від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, а не з дня, коли кредитор дізнався про спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.3 вказаної статті - якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта статті 1281 ЦК України). Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії , може реалізувати своє суб`єктивне право. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог, ( які є присічними, преклюзивними ) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року. Як вже вище зазначалось 06.11.2015 року за вих. № SAMDN52000063400794 від 24.10.2015 року банк звернувся з претензією кредитора до П`ятої Криворізької державної нотаріальної контори, в якій зазначив, що на теперішній час, тобто станом на 24.10.2015 року, вони дізналися про смерть боржника [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що станом на 24.10.2015 року позивач вже знав про смерть [PERSON] , при цьому представником позивача не надано доказів з яких саме джерел і коли саме позивачу стало відомо про смерть останнього, рівно як і не пояснено наявності в розпорядженні банку копії свідоцтва про смерть позичальника. Крім того, позичальник перестав виконувати свої обов`язки за спірним кредитним договором після 11.05.2014 року, що вбачається з розрахунку та з виписки по рахунках . Але позов до суду подано у вересні 2016 року у зв`язку з чим, згідно ст. 1281 ч.4 ЦК України позивач позбавляється права вимоги, а пропущений строк поновленню не підлягає. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 640/21504/14 провадження № 61-4740св18 . Відповідно до ч. 5 та ч.6ст.13 Закону України«Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Отже, спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише у межах вартості спадкового майна. Однак, позивачем в порушення вимог, передбачених ст. 81 ЦПК України, не надано жодних належних доказів наявності спадкового майна померлого позичальника [PERSON] , щодо вартості майна, одержаного неповнолітнім [PERSON] у спадщину. Немає відомостей про отримання майна у спадщину, що позбавляє суд можливості визначити межі відповідальності спадкоємця, якщо такі є. Як роз`яснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.32постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] увійшло будь-яке майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не довів існування обставин передбачених ч.1ст.1282 ЦК України. Виходячи з вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову про задоволення вимог кредитора спадкоємцем боржника шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на рахунок позивача.

Outcome: dismissed