Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 59325 грн., обгрунтовуючи тим, що при звільненні розрахунок з ним проведений не був. 20 лютого 2018 р. позивачем була надана позовна заява зі збільшеними вимогами, яка відповідно до ст.49 ч.3, 5 ЦПК України не приймається до розгляду та повертається позивачу у звязку із ненаданням доказів направлення її копії відповідачу. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити у позові, посилаючись на відсутність вини та те, що з позивачем ще не проведений фактичний розрахунок, а тому підстав для застосування ст.117 КЗпП України немає. Дослідивши докази у справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді підземного гірника по ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем під землею на підставі наказу №337к від 01.09.2000 р. Наказом №727к від 31.07.2017 р. позивач був звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис №29 від 31.07.2017 р. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення. Остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 19 лютого 2018 р. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). З наданої позивачем довідки №10 від 15.01.2018 р. вбачається, що його середньоденний заробіток складає 339 грн. без урахування обовязкових платежів (а.с.7), середньомісячне число робочих днів склало 7/2=3,5. Час затримки розрахунку з 01 серпня 2017 р. по 18 лютого 2018 р. включно складає 6 місяців 18 днів, тобто заробітна плата за час затримки розрахунку визначається за 6 місяців 6Х3,5Х339 грн.=7\~119 грн. і пропорційно кількості за неповний місяць лютий 2018 р. у вигляді 18 календарних днівХ3,5 середньомісячна кількість робочих днів/28 календарних днів у лютому місяці = 2 робочих днів (з математичним округленням) Х 339 грн. = 678 грн.. Всього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивачки з ПАТ «Лисичанськвугілля», складає 7119 грн. + 678 грн. = 7797 грн. без урахування обовязкових платежів. Суд не приймає заперечення відповідача щодо відсутності коштів для своєчасного розрахунку, бо відсутність коштів у підприємства не є доказом відсутності вини. Також, на час розгляду справи судом з позивачем проведений повний розрахунок, тому є підстави для застосування до спірних правовідносин ст.117 КЗпП України. Таким чином, суд вважає надані позивачем докази в частині задоволених позовних вимог достатніми та переконливими. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704,8 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial