Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором від 04.05.2018 в розмірі 31331,81 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 04.05.2018 року між банком та відповідачем укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Поставивши свій підпис у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає між ним та банком договір. Відповідач, приєднавшись до договору погодився зі всіма його умовами, а банк в свою чергу, видав йому обумовлену суму коштів на засадах поворотності та платності. Однак, останній обов`язку щодо повернення коштів не виконує, внаслідок чого станом на 03.12.2020 загальний розмір заборгованості становить 31331,81 грн., з яких 13844,43 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17487,38 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Дану суму просить стягнути в примусовому порядку. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 15.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28.04.2021 розгляд справи відкладено на 17.06.2021 о 09.00 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Про дату, місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подав. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке. З оглянутої судом копії заяви клієнта від 04.05.2018 (а.с.8) вбачається, що відповідач, ознайомлений та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, та виражає свою згоду, що всі ці документи складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надає відповідачу кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Порядок визначення розміру процентів за кредитним договором, а також порядок їх сплати визначено у ст. статті 1056-1 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У справі яка розглядається в наданій відповідачу анкеті-заяві процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначаються Законом України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016, який набрав чинності 10.06.2017 і яким керувались сторони під час укладення згаданого вище кредитного договору (тут і надалі вказаний закон використовується в редакції, чинній на момент укладення договору). Відповідно до частин першої та другої статті 9 цього Закону, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Частина третя цієї статті мітить перелік інформації, що надається кредитодавцем споживачу, а частина шоста - правило, згідно з яким споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Паспорт споживчого кредиту, відповідно до Додатку 1 до Закону, повинен містити, серед іншого, інформацію про розмір процентної ставки та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Згідно долученого до матеріалів справи копії паспорта споживчого кредиту «Картка monobank» (а.с.21-23), такий відповідає вимогам Закону і серед іншого, містить інформацію про базову процентну ставку - 3,2 % в місяць (38,4 % річних), а також інформацію про відповідність у вигляді неустойки та її розміри (розділ 6). При цьому, у відповідності до вимог частини шостої статті 9 Закону, відповідач підтвердив отримання цієї інформації шляхом накладення електронно-цифрового підпису. Відтак, слід вважати встановленим, що сторони в належній формі досягнули згоди про всі істотні умови договору, в тому числі щодо ціни договору, сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів). Як вбачається з матеріалів справи, боржник [PERSON] неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання. Зокрема, згідно розрахунку заборгованості (а.с.7), станом на 03.12.2020 загальний розмір заборгованості становить 31331,81 грн., з яких 13844,43 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17487,38 грн. - заборгованість за пенею та комісією. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно частини другої статті 78 ЦПК України якщо обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Всупереч зазначеним нормам позивач, зазначаючи про надання кредиту в розмірі 5000 грн. не долучив жодного доказу, який би підтверджував, що кредитний ліміт збільшено до суми 13844,43 грн. або ж будь-якої більшої суми, з якої могла б утворитись заборгованість такого розміру. Крім того, як вбачається з мотивів позову, предметом стягнення є виключно заборгованість за тілом кредиту, неустойка та комісія і позивач не просить стягнути заборгованість за відсотками. Отже, з огляду на відсутність зазначених доказів, на думку суду, заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає стягненню слід зменшити до суми 5000 грн., оскільки з іншого боку суд також встановив, що відповідач не належним чином виконує взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту. Що ж стосується стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі 17487,38 грн., то позиція суду є наступною. Відповідно до абзацу другого частини другої, абзацу першого частини першої статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» визначено, що з 1 січня 2018 року розмір мінімальної заробітної плати становить 3723 грн. Таким чином, оскільки в спірних правовідносинах сума наданого кредиту перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, правило абзацу першого частини третьої статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» не підлягає застосуванню, а підлягає застосуванню правило абзацу другого частини другої цього Закону, згідно якого сума неустойки не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором. Отже, розмір неустойки, яка підлягає стягненню за даним договором слід зменшити до 2500 грн., що становить половину суми одержаного кредиту. Таким чином, суд позов задовольняє частково, стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 7500 грн. і одночасно звертає увагу, що межах цієї справи він не вирішував питання про стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки позивач не заявляв такої вимоги. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 2270 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.32). При цьому, суд не буде зменшувати такої суми пропорційно до відхиленої частини позовних вимог, оскільки з огляду на ціну позову та приписи пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», вказаний розмір судового збору є мінімальним і позивач зобов`язаний був його сплатити незалежно від того, чи пред`являлась би ним позовна вимогу, яку суд у цьому рішенні відхилив. На підставі наведеного та

Outcome: partial