Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь борг по кредитному договору б/н від 16.12.2011 року в розмірі 99\~697,98 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] 16 грудня 2011 року отримав в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та позивачем договір, про що свідчить її підпис у заяві. У відповідності до пунктів 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4 Договору, відповідач надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який в будь-який момент може його змінити (збільшити або зменшити). Відповідно до договору, відповідач повинен був надавати грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентах, комісіях та інших витратах згідно умов договору. Однак, [PERSON] свої зобовязання за договором не виконав, у встановлений договором строк обовязкові платежі не вносив і станом на 31.03.2018 року його борг по кредитному договору б/н від 16.12.2011 року становить 99697,98 грн., з них: 1894,10 грн. заборгованість за кредитом, 87320,17 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 5290,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина та 4723,71 грн. процентна складова. Такі дії свідчать про відмову відповідача від добровільного повернення боргу, в звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача за довіреністю № 8331-К-Н-О від 31.08.2017 року [PERSON] не зявився, звернувся до суду з письмовим клопотанням (а.с. 41), в якому просив розглянути справу в його відсутності, позов задоволити повністю, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду даної справи. 08.06.2018 року позивачем надано відзив на позов, де останній стверджує, що ним не пропущено строк позовної давності. Відповідач в судове засідання не прибув, скерував на адресу суду відзив на позов (а.с.48-51), де зазначив, що з вимогами позивача не погоджується, вказавши, що строк дії карки, яка йому видавалсь позивачем закінчився 16.12.2013 року. Вважає, що позивач пропустив встановлений законом строк на звернення до суду з даним позовом, оскільки останній платіж за кредитним договором він здійснив в серпні місяці 2013 року, а банк звернувся в суд із позовом у квітні 2018 року. Просив застосувати строк позовної давності та з цих підстав в задоволенні позову відмовити, Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити, виходячи з наступного: Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 257 даного кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено\~кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується заявою [PERSON] від 16.12.2011 року, Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 6-31). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.12.2011 року, укладеним між ПАТ КБ\~«ПриватБанк»та [PERSON] (а.с.4), відповідача останній платіж на погашення боргу по кредитному договору № б/н від 16.12.2011 року здійснив 29.08.2013 року в сумі 200,00 грн. Наступне погашення заборгованості відбулось 24.07.2015 року, та позивачем не надано суду жодних доказів про те, що проплата заборгованості в сумі 10,00 грн. здійснена боржником. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що звернувшись в суд з даним позовом 24 квітня 2018 року позивач пропустив встановлений законом 3-річний строк позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався з спливом останнього дня місяця дії картки - 16.12.2012 року, з врахуванням п.1.1.7.12 умов та правил надання банківських послуг, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання та у разі якщо жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору він автоматично лонгується на той самий строк, тобто 16 грудня 2013 року. Судом встановлено, що даний строк не переривався, так як позивачем не надано доказів погашення заборгованості відповідачем 24.07.2015 року в розмірі 10,00 грн., отже це не є перериванням позовної давності, оскільки не встановлено що ці дії вчинено відповідачем і вони не можуть свідчити про визнання ним свого боргу чи іншого обов»язку перед позивачем. Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14). За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] останній платіж по кредиту здійснив 29 серпня 2013 року, дія картки закінчилась 16 грудня 2013 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у 24 квітня 2018 року та що відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позову ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.12.2011 року слід відмовити в звязку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. На підставі викладеного, ст.ст.\~253, 256, 257, 261, 264, 267, 509, 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed