Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість у розмірі 49733,23 грн. за кредитним договором № ZPXRRX02820206 від 02.03.2007 року, яка складається з наступного: 3052,39 грн. - заборгованість за кредитом; 18650,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 897,84 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 24288,39 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи: 500,00 грн. - (фіксована частина); 2344,44 грн. - (процентна складова) та судові витрати у розмірі 497,33 грн. судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву в якій просить розглядати справу без присутності представника, на позовних вимогах наполягають в повному обсязі (а.с.66-67). Відповідач в судове засідання не з`явився, проте надіслав суду заперечення на позовну заяву в якій зазначив, що з позовними вимогами він не згоден, просить застосувати строк позовної давності (а.с.58-60). За таких обставин, проаналізувавши наявні по справі докази, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні даного позову з наступних підстав. Зі змісту заяви позичальника № ZPXRRX02820206 від 02.03.2007 року вбачається, що кредит відповідачу надавався строком з 02.03.2007 року по 29.02.2008 року включно (а.с.44). Відповідно до п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам - терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків та користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.49). Відповідно до ст.ст. 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст.ст. 259, 266, 267 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за окремим договором сторін, укладеним у письмовій формі, але не може бути скорочена за домовленістю сторін; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на майно тощо); позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Положеннями ч. 1 ст. 547 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі, і одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є власне неустойка або її різновиди штраф чи пеня, що визначено параграфом 2 Глави 49 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 207 та п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України необхідною та обов'язковою умовою для укладення письмового правочину є те, що сторони власноруч вчиняють підпис при укладенні правочину, а вчинення його між фізичною та юридичною особою вимагає письмової форми. Позивач звернувся до суду з даним позовом 26.08.2014р., тоді як 5-річний строк позовної давності сплинув 29.02.2013р., і не заявляв клопотання про поновлення чи продовження строків позовної давності. Згідно з положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Наведені ж обставини спростовують те, що сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності та вказують на відсутність погоджених сторонами умов щодо збільшення строку позовної давності, у зв'язку з чим суд вважає не доведеним позивачем факт укладення письмового договору про збільшення за взаємною згодою сторін строку позовної давності, і тому до цих правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу позовної давності. Крім того, відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, а при спливі строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

Outcome: dismissed