Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з Міністерства оборони України на користь [PERSON] суму в розмірі 100000,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди. Посилався на те, що він проходив військову службу в Збройних Силах України,\~\~наказом Міністра оборони України від 24.02.2009 року № 141 було звільнено з військової служби у зв`язку із скороченням штату, а з 05.03.2009 року наказом начальника штабу військової частини [NUMBER] № 44 його було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 23 січня 2012 року у результаті первинного огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена IIІ група інвалідності довічно, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт. Значна частина пенсії, яку він отримує як інвалід IIІ групи, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. Посилаючись на наведене, просив відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 100\~000,00 грн., яка була завдана йому в результаті ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків військової служби. 14.12.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог позивача заперечував посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачена відповідальність Міністерства оборони України за відшкодування моральної шкоди, крім того вказував, що оскільки до правовідносин, що виникли між військовослужбовцем та відповідачем, не підлягають застосуванню положення ст. 1167 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є полковником, проходив військову службу в Збройних Силах України,\~\~на посаді заступника начальника відділу контролю за фінансово-господарською діяльністю військових структур контрольно-ревізійного управляння Командування сил підтримки Збройних Силах України. Наказом Міністра оборони України від 24.02.2009 року № 141 [PERSON] було звільнено з військової служби у зв`язку із скороченням штату. Наказом начальника штабу військової частини [NUMBER] від 05.03.2009 року № 44 [PERSON] було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Згідно з довідкою до Акту МСЕК серії ААА № 777418 з 23.01.2012 року [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності довічно, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної\~\~і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. ст. 23, 1167 ЦК України). Проте, суд акцентує увагу позивача на тому, що\~підстави, передбачені ст. 23, 1167 ЦК України\~\~ та ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є взаємовиключними, що вбачається з наступного. Порядок відшкодування моральної шкоди, визначений даною нормою, передбачений для деліктної відповідальності на спірні правовідносини не поширюється, так як законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців в разі встановлення інвалідності. Враховуючи, що ст. 1167 ЦК України регулює позадоговірні (деліктні) відносини, то ця норма матеріального права на дані правовідносини не поширюється, і діє спеціальний закон\~\~України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В свою чергу, норми ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлюють судовий порядок розгляду справ про захист їх прав, передбачаючи серед іншого можливість відшкодування моральної шкоди, але не встановлює підстави та порядок для задоволення такої вимоги. Таким чином, цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме; протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку та вини завдавача. При цьому треба враховувати, чим підтверджується факт завдання особі моральної шкоди, за яких обставин та якими діями (бездіяльності) вона завдана, в якій грошовій формі чи в якій матеріальній формі особа оцінює завдану їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, в позові позивач лише посилався на спричинення йому моральної шкоди, яку обґрунтовував душевними стражданнями, яких він зазнав у зв`язку з встановленням інвалідності. Належних доказів дійсного спричинення моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з діями відповідача позивач не надав, адже й, навіть, у\~\~випадку здійснення відповідачем порушення прав позивача,\~\~сам факт порушення не може бути достатнім доказом завдання моральної шкоди. Крім того, судом враховується, що законодавцем чітко передбачено соціальне забезпечення військовослужбовців звільнених з військової служби у разі встановлення інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби у формі виплати грошової допомоги. За таких обставин,\~\~вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди\~\~є\~\~необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відсутні передбачені законом підстави для їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed