Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити спосіб участі у вихованні дітей наступним чином: періодичні побачення за місцем його проживання у вихідні дні, а саме: відвідування місця його проживання з 19-00год. п'ятниці до 19-00год. неділі кожного тижня щомісячно; побачення за межами місця проживання відповідача у день святкування його дня народження, дня народження його матері - [PERSON], його сестри - [PERSON], племінниці - [PERSON] та його доньки - [PERSON]; відвідування його місця проживання половини від кількості днів шкільних канікул, у тому числі з метою проведення спільного відпочинку поза межами його місця проживання, визначених за домовленістю з відповідачем посилаючись на те, що він проживав однією сім'єю з [PERSON] та у них народилися сини: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З 27.09.2014 року він переїхав до належної йому квартири у м. Харків, де проживає до теперішнього часу. В даний час відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, відносини з нею унеможливлюють його побачення з дітьми за місцем її проживання, він має лише змогу відвідувати старших синів у школі. В даний час він отримує пенсію, інші неофіційні доходи, може забезпечити дітей усім необхідним для їх фізичного та духовного розвитку. Крім сплати аліментів, він додатково допомагає дітям, алкогольні напої та наркотичні засоби не вживає. Під час їх побачень з дітьми вони потребують не лише проведення часу вдома, а й відвідування місць культурного відпочинку. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та про обставини справи пояснили як зазначено вище. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначивши, що відповідач матеріальної допомоги дітям не надає, аліменти не сплачує, має заборгованість зі сплати аліментів, додаткових коштів не витрачає. Відвідуючи дітей позивач постійно вчиняє сварки у їх присутності, у зв'язку з чим вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Крім того, позивач страждає на психічне захворювання і знаходиться на відповідному медичному обліку. При цьому, не заперечує проти побачень дітей з батьком в межах їх місця проживання, тобто с.Безруки. Представник служби у справах дітей у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без участі представника. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та мають синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які в даний час проживають з матір'ю - [PERSON] (а.с.4-6). Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов'язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім'ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини (ст. 157 СК України). За частинами першою та другою ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. З характеристики на [PERSON] та [PERSON], наданих Безруківським НВК, вбачається, що вони зарекомендували себе як старанні, здібні учні, мають навчальні досягнення достатнього рівня. Проживають з матір'ю та бабусею, які приділяють належну увагу їх вихованню. Батько з сім'єю не проживає, відвідує синів у школі (а.с.10-11, 67-70). Відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27.07.2015 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання синів розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (а.с.13). При цьому, згідно довідки Фрунзенського ВДВС заборгованість по аліментах [PERSON], станом на 01.02.2016, складає 10924,87грн (а.с.66). Як вбачається з характеристик та довідок, наданих позивачем, [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, як особа працьовита, доброзичлива та вічлива, спиртними напоями не зловживає, порушення громадського порядку не допускає, не судимий, приводив дітей на прийом до лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Безруки та викликав лікаря, коли діти хворіли, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] діти можуть перебувати у квартирі (а.с.35-44). Згідно довідок наданих відповідачем [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: с.Безруки в-д Веселий, 16, з нею проживають діти та знаходяться на її утриманні, зарекомендувала себе з позитивної сторони як врівноважена, вічлива особа, викликає лікаря, коли діти хворіють, купує їм необхідні ліки (а.с.56-57). Відповідно до акту від 10.08.2015, складеного громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у присутності секретаря Безруківської сільської ради, [PERSON] приділяє належну увагу вихованню та матеріальному забезпеченню синів, батько дітей агресивно себе поводить по відношенню до матері [PERSON], влаштовує сварки та скандали, коли приходить до них, з приводу чого неодноразово викликалася поліція (а.с.58). 07.01.2015, 01.03.2015, 30.03.2015, 14.04.2015, [PERSON] зверталася до Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області з заявами про вчинення сварок [PERSON] та погрози фізичною розправою на її адресу, з приводу чого були надані висновки про винесення офіційних попереджень [PERSON] (а.с.59-62). Згідно частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001р. N 2402-III, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 15 цього ж Закону, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке сплікування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За змістом абз. 2, 3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав » з подальшими змінами органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до положень ст. 214 СК України, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні органи адміністрації районів, районів в містах Києві та Севастополі, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Дергачівською районною державною адміністрацією надано висновок про розв'язання спору щодо визначення порядку спілкування [PERSON] з його малолітніми синами, відновідно до якого Дергачівська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити [PERSON] дні для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітніми синами , а саме: другі та четверті вихідні місяця з 10-00 години суботи до 17-00години неділі з можливістю дітей залишати на ніч за попередньою домовленістю з матір'ю дітей та враховуючи стан здоров'я, бажання та думку дітей; забирати дітей на один тиждень зимових та 2 тижні літніх канікул за попередньою домовленістю з матір'ю дітей та враховуючи стан здоров'я, бажання та думку дітей; в дні народження батька дітей та бабусі [PERSON] за умови, що відвідування не будуть перешкоджати навчанню дітей та за попередньою домовленістю з матір'ю дітей та враховуючи стан здоров'я, бажання та думку дітей (а.с.72-73). У судовому засіданні відповідач посилалась на ту обставину, що позивач має певні психічні розлади здоров'я, що унеможливлює його спілкування з дітьми тривалий час без її присутності. Вищевказані відомості знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, так, [PERSON] являється інвалідом другої групи безстроково за загальним захворюванням (а.с.9). Як вбачається з довідки Харківського міського психоневрологічного диспансера№3 [PERSON] наблюдається з 1988 року з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма (а.с.84). На підставі ухвали суду від 05.10.2016 по справі проведено судово-психіатричну експертизу №929 від 15.12.2016, згідно висновку якої [PERSON] в даний час виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі шизофренії параноїдної в стані ремісії, за своїм станом здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.140-143). При цьому, суд зазначає, що висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з'ясуванні. Враховуючи, що зазначений вище висновок є рекомендаційним, при його винесенні не врахований психічний стан здоров'я [PERSON], тому суд вважає за необхідне ухвалити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Судом сторонам було роз'яснено положення ст. 171 СК України щодо врахування думки дітей стосовно спірного питання, однак, сторони не погодилися на це. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі Еріксон проти Швеції від 22 червня 1989 року зазначено, що взаємне спілкування батька та дитини є основним елементом сімейного життя навіть і в разі, якщо стосунки між батьками зіпсувались. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] настроював дітей проти матері, казав їм, що вона їх покине, здать в інтернат, діти після спілкування з батьком були залякані, при кожній зустрічі влаштовував сварки у присутності дітей, у зв'язку з чим, неодноразово викликали міліцію. Свідок [PERSON] у судовому засіданні позитивно охарактеризувала свого сина [PERSON] як люблячого батька, який піклується про своїх дітей та бажає приймати безпосередню участь у їх вихованні. Таким чином, враховуючи стан здоров'я позивача, його поведінку під час відвідування дітей, також, зважаючи на інтереси позивача та дітей, суд вважає необхідним та достатнім визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та спілкування з ними шляхом систематичних побачень з ними у присутності матері дітей - [PERSON], при цьому, не обмежуючи місце та час проведення зустрічей батька з дітьми, які можуть відбуватися як за місцем реєстрації сторін, а також у будь-якому іншому місці (дитячі розважальні центри, майданчики, парки тощо), за попередньою домовленістю між батьками, у вихідні, святкові дні, під час канікул, в дні народження батька дітей - [PERSON] та бабусі дітей - [PERSON] за умови, що відвідування не будуть перешкоджати навчанню дітей і враховуючи стан здоров'я, бажання та думку дітей. За таких обставин, суд вважає, що вищевказаний порядок буде максимально сприяти інтересам сторін, а також не буде суперечити інтересам дітей та сприятиме нормальному розвитку малолітніх дітей і їх нормальному емоційному стану. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовом мав сплатити судовий збір в розмірі 487,20грн, однак, звільнений від сплати судового збору, як інвалід ІІ групи, а позов задовольняється частково, судовий збір частково підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Outcome: partial