Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 5,130 га, кадастровий номер 1223283500:01:020:0212, що розташована на території Михайлівської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю III-ДП № 043702, виданий 16 січня 2003 року Новомосковською районною державною адміністрацією та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 25691 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що його батьку - [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка. Батько померла [INFO]. Перед смертю залишив заповіт, в якому заповів йому земельну ділянку. Коли позивач звернувся до нотаріуса для оформлення права на спадщину, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено в зв'язку з тим, що ним подано документ, що стверджує право власності на земельну ділянку, виділену в натурі, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власниками таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. В судове засідання позивач не з'явився, надавши до суду заяву, згідно якої просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, згідно заяви, що надійшла до суду, просить розглядати справу за його відсутності, з будь-яким рішенням суду згодні. Треті особи надали заяву, згідно якої просять розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги просили прийняти на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до завіреної належним чином копії Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ДП № 043702, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 25691 від 16 січня 2003 року, вбачається, що на ім'я [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 5,130 га, що розташована на території Михайлівської сільської ради для ведення товарного сільського господарського виробництва. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 30 грудня 2013 року, помер [INFO] [PERSON]. За життя 04 квітня 200 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської Ради Новомосковського району Дніпропетровської області, згідно якого заповів, що на випадок його смерті, належну йому земельну частку (пай) серія III-ДП № 0264549 в розмірі 5,68 в умовних кадастрових гектарах, що знаходяться на території КСП «Ленінець» Новомосковського району Дніпропетровської області заповідає [PERSON]. Відповідно до копії спадкової справи до Новомосковської районної державно нотаріальної контори Дніпропетровської області звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON], у зв'язку з чим, йому 04 липня 2014 року за №1178/02-14 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку частку (пай), оскільки надав документ, що стверджує право власності на земельну ділянку, виділену в натурі, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, так як відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власниками таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. У відповідності до ч.1, 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З довідки виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 12 серпня 2014 року за № 528 вбачається, що [PERSON] дійсно проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] по день його смерті , а саме по [INFO]. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12 листопада 2013 року зазначено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 5,1300 га, кадастровий номер 1223283500:01:020:0212, що розташована на території Михайлівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В зв'язку з тим, що матеріалами справи в їх сукупності підтверджено факт належності на праві приватної власності [PERSON] зазначена вище земельна ділянка, та доказів наявності інших правочинів щодо права власності на означене майно, вчинених до дати смерті спадкодавця судом не встановлено, то позивач згідно заповіту, має право на означене майно в порядку спадкування за заповітом, інших спадкоємців судом не встановлено - право власності на зазначене майно повинно бути визнане за позивачем в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved