Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, земельних ділянок, укладену між ним і відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ним право власності на житловий будинок (на плані позначено літ. А) загальною площею 45,2 кв. м., житловою площею 35,3 кв. м. з ганком № 1, господарськими будівлями погребом з шиєю (літ. Е, е), літньою кухнею (літ. Б), сараями (літ. В, Д, Ж, З, И, Л), коптильнею (літ. Г), вбиральнею (літ. К), воротами № 2, огорожею № 3, криницею питною № 4, на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 2500 га, кадастровий номер земельної ділянки 5120685400:02:001:0148, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0683 га, кадастровий номер земельної ділянки 5120685400:02:001:0149, розташовані в пров. Садовий, 8 в с. Пасат Балтського району Одеської області, які раніше на праві приватної власності належали відповідачу, стверджуючи, що 15.11.2016 року він уклав з відповідачем угоду купівлі-продажу вище вказаних житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок, згідно якої сплатив їй вартість будинку та земельних ділянок у сумі 25 тис. грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передала йому технічний паспорт на будинок, державні акти на право власності на земельну ділянки, самі житловий будинок з господарськими будівлями, земельні ділянки, але, оформити у нотаріуса угоду позивач не зміг, оскільки відповідач жодного разу не зявилася до нотаріуса і повідомила позивача, що робити цього не має наміру. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого він змушений звернутися до суду з позовом, надав суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі. Відповідач до судового засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і небажання зявитися до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу, просить справу розглянути за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в пров. Садовий, 8 в с. Пасат Балтського району Одеської області, що підтверджується записом в погосподарській книзі Пасатської сільської ради Балтського району Одеської області, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0, 2500 га, кадастровий номер земельної ділянки 5120685400:02:001:0148, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0683 га, кадастровий номер земельної ділянки 5120685400:02:001:0149, розташовані в пров. Садовий, 8 в с. Пасат Балтського району Одеської області, що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки відповідно серії ЯИ № 603622 та серії ЯИ № 603621, виданими на підставі рішення Пасатської сільської ради Балтського району Одеської області 38 сесії 5 скликання від 08.12.2009 року № 238, що 15.11.2016 року сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаних житлового будинку з господарськими будівлями, земельних ділянок, згідно якого відповідач продала, а позивач придбав вище вказані житловий будинок з господарськими будівлями, земельні ділянки за 25 тис. грн. і по акту прийому-передачі від 15.11.2016 року відповідач передала, а позивач прийняв житловий будинок з господарськими будівлями, земельні ділянки, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, вона отримала від позивача вище вказану суму грошей і взяла на себе зобовязання оформити угоду належним чином у нотаріуса. Судом зясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756-VI (2756-17) від 02.12.2010 договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Нині діючі та діючі на момент укладання договору купівлі-продажу між сторонами статті 334, 640, 657 ЦК України вимог щодо обовязкової державної реєстрації таких правочинів не містять та не повязують момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлена державна реєстрація саме речових прав на нерухоме майно, а не самих правочинів, з яких набувається це право, а ст.19 цього ж Закону договори та рішення суду зазначає лише як підставу для реєстрації прав, а не як обєкт державної реєстрації. В даному випадку не можна застосовувати положення ч.1 ст.210 ЦК України, так як вимоги державної реєстрації укладеного між сторонами договору купівлі-продажу законодавство України не передбачає, хоча раніше (до моменту укладення цього договору купівлі-продажу) таку вимогу містили положення ст.ст. 334, 557, 640 ЦК України, які повязували момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією, та про які йдеться мова в п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», однак ці положення є вже недіючі у звязку зі змінами, внесеними із Законами України № 1878-VІ (1878-17) від 11.02.2010 року, № 2756-VІ (2756-17) від 02.12.2010 року. Суд констатує, що вирішуючи спори про визнання правочинів дійсними, судам необхідно враховувати, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», яким ч.3 ст.640 ЦК викладено в новій редакції, а саме: «договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення», і таким чином, до правочинів, укладених після 1 січня 2013 року абзац 3 п.13 ППВСУ №9 у прямому своєму розумінні не може бути застосований. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що неможливо посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку, оскільки відповідач не зявляється до нотаріуса для посвідчення вище вказаного договору, а відтак, втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] і [PERSON]. Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved