Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, просить усунути перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні ним квартирою №44 на вул.Демнянська, 18 у м.Львові, шляхом зобовязання [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в доступі до даної квартири та надати ключі від квартири; встановити наступний порядок володіння та користування квартирою №44 на вул.Демнянська, 18 у м.Львові, а саме надати у володіння та користування [PERSON] житлову кімнату позначену під літерою 4, площею 9,4 кв.м., згідно з технічним паспортом на квартиру; підсобні приміщення квартири коридор позначений під літерою 1 площею 11,0 кв.м., кухню позначену під літерою 3 площею 9,8 кв.м., ванну кімнату позначену під літерою 5 площею 2,5 кв.м., туалет позначений під літерою 6 площею 1,2 кв.м. залишити в спільному користування всіх співвласників квартири; стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № 207305 від 23.07.1996р., виданого виконкомом Львівської міської ради, йому належить 1/4 частка в квартирі [ADDRESS]. Дана квартира складається з трьох житлових кімнат житловою площею 41,2 кв.м., загальна площа квартири становить 69,5 кв.м. Співвласниками даної квартири є його мати [PERSON], якій належить 1/2 частка в даній квартирі (1/4, згідно вказаного свідоцтва і 1/4 в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON]Г.), а також сестра [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]), якій належить 1/4 частка в цій квартирі. Відповідачі порушують його право співвласника володіти і користуватися даною квартирою, не допускають його в дану квартиру, замінили замки на вхідних дверях. В даний час він перебуває на стаціонарному лікуванні від важкої недуги і після завершення лікування не має куди повернутися. Спірна квартира є його єдиним житлом, в якому він зареєстрований по місцю проживання. Тому вважає, що відповідачами порушене його право власності щодо можливості володіння, користування та розпорядження квартирою № 44 по вул.Демнянській, 18 у м.Львові, що належить йому на праві спільної власності, що підлягає захисту шляхом усунення таких перешкод з подальшим встановленням порядку володіння та користування спірною квартирою в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позов та подані до нього уточнення підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить уточнені позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що спірна квартира дійсно перебуває у спільній частковій власності сторін, проте позивач веде антисоціальний спосіб життя, постійно вживає наркотичні засоби (наркоман), як наслідок, з метою придбання таких наркотиків, виніс з житла велику кількість матеріальних цінностей, техніки та інших речей, а тому, з метою безпеки, а також захисту прав власності інших співвласників квартири, заперечує проти подальшого проживання позивача у такій. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також заперечила проти заявлених позивачем вимог та пояснила, що спільне проживання з позивачем неможливе, оскільки останній зловживає наркотичними засобами, поводить себе неадекватно, приводить до житла невідомих осіб сумнівної зовнішності. Крім того, позивач страждає від ряду інфекційних захворювань, що повязанні з вживанням ним наркотичних засобів, які можуть спричинити негативні наслідки для інших мешканців, в тому числі і для її неповнолітніх дітей, що проживають спільно з нею у даній квартирі. Вважає, що позивач лише має на меті отримати грошову компенсацію за належному йому часту квартири, оскільки такий реально має де жити. Просить в позові відмовити. Представник Сихівської районної адміністрації м.Львова при вирішення спору покладається на розсуд суду, проте просить взяти до уваги інтереси дітей, які проживають у спірній квартирі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу спільно з відповідачами на праві спільної часткової власності належить квартира №44 на вул.Демнянська, 18 у м.Львові, що стверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру № 207305 від 23.07.1996р., виданого виконкомом Львівської міської ради згідно з розпорядженням від 23.07.1996р. Так, позивачу [PERSON] належить 1/4 частка в квартирі [ADDRESS], його матері відповідачу [PERSON] належить 1/2 частка в даній квартирі, його сестрі відповідачці [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) належить 1/4 частка в цій квартирі. Згідно будинкового плану дана квартира складається з трьох житлових кімнат житловою площею 41,2 кв.м., загальна площа квартири становить 69,5 кв.м. Згідно довідки ЛКП «Бондарівка» за № 4870 від 14.07.2016р. з місця проживання, в квартирі №44 на вул.Демнянська, 18 у м.Львові, зареєстровані: [PERSON] (співвласник), [PERSON] (співвласник), [PERSON] (внук), [PERSON] (внучка), [PERSON] (співвласник). Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч.4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч.1 ст.321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Стаття 383 ЦК України, встановлює, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Таким чином, позивач [PERSON], будучи співвласником спірної квартири, будучи у ній зареєстрованим та постійно проживаючи, як власник, права якого гарантовані та захищені законом, має право на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, а відтак і вправі вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю. Незадовільний стан здоровя [PERSON], який підтверджується листом ЛОДКНД № 685 від 05.12.2016р. та відповіддю на запит Львівського регіонального фтизіопульмонологічного клінічного лікувально-діагностичного центру № 1600 від 07.12.2016р., не може стати підставою для обмеження його у праві володіння, користування і розпоряджання належним йому майном. Більше того, позивач, після проходження відповідного лікування та після переведення на амбулаторне лікування, повинен розраховувати на можливість повернення до належного йому на праві власності помешкання і таке право є непорушним. Згідно вказаних позивачем у позові обставин, між сторонами відсутня згода щодо здійснення права спільної власності спірною квартирою, оскільки відповідачі не допускають його до квартири та не бажають укладати угоду про порядок користування нею, при цьому змінили дверний замок та не надають йому екземпляру ключів до вхідних дверей, у звязку з чим виникає необхідність у визначені порядку володіння та користування спірною квартирою. Пункт 7 ст.92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Окрім того, пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року встановлено, що квартира не підлягає поділу в натурі якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно зі ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Спірна квартира сторін № 44 по вул.Демнянській, 18 у м.Львові складається з трьох житлових кімнат житловою площею 41,2 кв.м., одна кімната площею 19,8 кв.м., друга кімната площею 9,4 кв.м., третя кімната площею 12.0 кв.м.; загальна площа квартири становить 69,5 кв.м. Згідно технічного паспорта (поверхового плану) на спірну квартиру, до її складу входять: коридор позначений під літерою 1 площею 11,0 кв.м., житлова кімната позначений під літерою 2 площею 19,8 кв.м., кухня позначений під літерою 3 площею 9,8 кв.м., житлова кімната позначений під літерою 4 площею 9,4 кв.м., ванна кімната позначений під літерою 5 площею 2,5 кв.м., туалет позначений під літерою 6 площею 1,2 кв.м., житлова кімната позначений під літерою 7 площею 12,0 кв.м. З урахуванням того, що сторони не досягли згоди у визначенні порядку користування квартирою яка є їх спільною частковою власністю, відповідачі категорично заперечують право позивача на проживання в такій, суд вважає можливим встановлення порядку користування спірним приміщенням за варіантом запропонованим позивачем враховуючи, що за таким варіантом не порушуються права інших співвласників у користуванні квартирою. Враховуючи житлову площу квартири і право кожного співвласника на рівну частку при виділенні, родинні звязки, які підтримуються між співвласниками, ступінь родинного звязку із ними, суд приходить до висновку, що слід встановити наступний порядок користування квартирою №44 на вул.Демнянська, 18 у м.Львові: надати у володіння та користування позивачу [PERSON] житлову кімнату позначену під літерою 4, площею 9,4 кв.м., згідно з технічним паспортом на квартиру; підсобні приміщення квартири коридор позначений під літерою 1 площею 11,0 кв.м., кухню позначену під літерою 3 площею 9,8 кв.м., ванну кімнату позначену під літерою 5 площею 2,5 кв.м., туалет позначений під літерою 6 площею 1,2 кв.м. залишити в спільному користування всіх співвласників квартири (сторін). Відповідно позовні вимоги підлягають до задоволення, так як відповідачі зі своєї сторони, в силу положень ст.60 ЦПК України, не довели необхідності виділенням їм іншої (більшої/меншої) житлової площі та/або встановлення іншого порядку користування спірним майном. Суд вважає, що такий порядок користування квартирою не порушить житлових умов співвласників житла, оскільки позивачу в користування виділяється ізольована кімната. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрат по сплаті судового збору з розрахунку по 551,20 грн. з кожного. На підставі ст.ст.41, 92 Конституції України, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 369, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР та

Outcome: approved