Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити відповідачку [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо малолітнього [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON], [INFO]. Батько малолітнього [PERSON], [INFO], записаний зі слів матері відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Родина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Малолітня дитина із родини [PERSON] із серпня 2016 року перебуває на обліку в службі у справах дітей райдержадміністрації, як дитина із сім'ї, яка опинилась в складних життєвих обставинах. За цей період родина знаходилася під контролем служби у справах дітей, районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді в зв'язку з тим, що мати залишила дитину на виховання у бабусі, поїхавши до м. Дніпро працювати, але бабуся [PERSON] зловживає алкогольними напоями та не здійснює належного догляду щодо утримання, навчання та виховання малолітнього онука. Сім'я [PERSON] проживає в незадовільних умовах: у будинку брудно, меблі та речі побутового вжитку занедбані, постільна білизна та простирадла брудні, продукти харчування в обмеженій кількості, із-за нечастих прибирань в кімнатах стійкий неприємний сморід. Одяг та взуття дитини старе, занедбане, в обмеженій кількості, відсутні дитячі іграшки, будь-яка розвиваюча література та ігри. У будинку пічне опалення, але запас твердого палива та дрів відсутній. Утриманням, навчанням та вихованням дитини ні мати, ні бабуся не займаються, так як мати дитини майже не приїздить до сина, спілкується з ним тільки у телефонному режимі, а бабусі не вистачає часу на виховання дитини. [PERSON]. постійно зловживає спиртними напоями. Працює робочою на фермі ТОВ Родина, тому, у робочий час малолітній [PERSON] постійно перебуває один вдома без нагляду дорослих. У серпні 2016 року бабусі рекомендовано було влаштувати малолітнього онука до дитячого садка, щоб не залишати його самого вдома, але до цього часу питання залишилося не вирішеним. На момент вилучення дитини із родини бабусі [PERSON], спеціалістами служби здійснено декілька телефонних дзвінків матері дитини [PERSON], з метою попередження її про ситуацію, в якій опинилася її дитина, але, нажаль мати не відповіла ні на жоден дзвінок. Після вилучення дитини із сім'ї [PERSON] з'явилася до служби у справах дітей райдержадміністрації для з'ясування обставин вилучення дитини та можливості повернення малолітнього [PERSON]. Але, на даний час жодних вимог служби у справах дітей, а саме: приведення житлових кімнат у будинку в належний санітарно-гігієнічний стан мати не виконала. В судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просить суд позов задовольнити. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідачки [PERSON], яка вдруге не з'явилася в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді була повідомлена належним чином. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування Покровської селищної ради направив до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, рішення просять винести на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на те, що сім'я [PERSON] проживає в незадовільних умовах: у будинку брудно, меблі та речі побутового вжитку занедбані, постільна білизна та простирадла брудні, продукти харчування в обмеженій кількості, із-за нечастих прибирань в кімнатах стійкий неприємний сморід. Одяг та взуття дитини старе, занедбане, в обмеженій кількості, відсутні дитячі іграшки, будь-яка розвиваюча література та ігри. У будинку пічне опалення, але запас твердого палива та дрів відсутній. Утриманням, навчанням та вихованням дитини ні мати, ні бабуся не займаються, так як мати дитини майже не приїздить до сина, спілкується з ним тільки у телефонному режимі, а бабусі не вистачає часу на виховання дитини. [PERSON] постійно зловживає спиртними напоями. Працює робочою на фермі ТОВ Родина, тому, у робочий час малолітній [PERSON] постійно перебуває один вдома без нагляду дорослих. Згідно копії повторного свідоцтва про народження [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). З висновку Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] видно, що орган опіки та піклування Покровської райдержадміністрації дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. (а.с. 4-5). Згідно протоколу №10 засідання комісії з питань захисту прав дитини Покровської райдержадміністрації від 05.12.2016 року було вирішено: у зв'язку із незадовільними санітарно-побутовими умовами проживання малолітнього [PERSON], який проживав у родині бабусі [PERSON], 1962 р.н., та обставинами, які загрожують життю та здоров'ю малолітньої дитини, негайно вилучити його з сім'ї та тимчасово влаштувати малолітнього [PERSON], [INFO] у родину двоюрідної бабусі [PERSON], 1967 року народження. (а.с. 9) Згідно актів обстежень житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] було встановлено, що санітарно-гігієнічні умови проживання сім'ї не задовільні. У будинку брудно, стоїть неприємний сморід від бруду та тютюну. Посуд брудний, речі побутового вжитку розкидані, меблі занедбані. Дитячий одяг та взуття занедбані та в обмеженій кількості. Є невеликий запас їжі, але в обмеженій кількості. [PERSON] залишила малолітнього сина на утриманні і виховання своєї матері [PERSON], а сама проживає у м. Дніпро. (а.с. 10-11). Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідачку, є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав щодо дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved