Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вимагає визнати за ним право власності на об»єкт нерухомого майна - житловий будинок № 10 по вул. Побєди , в с. Шевченка, Вільнянського району, Запорізької області за набувальною давністю. В обґрунтування посилається на те, що у 1994 році між ним та [PERSON] була укладена угода згідно якої він мав право проживати та користуватися вищевказаним житловим будинком. За згодою власника позивач оселився в будинку в листопаді 1994 року і проживає до теперішнього часу. Згідно довідки виконавчого комітету Тернінвської сільської ради від 27.01.2017 року за № 63, жодних правовстановлюючих документів на цей будинок не було у [PERSON], окрім запису в погосподарський книзі за № 6. 18.11.1994 року [PERSON] помер (актовий запис № 16 від 21.11.1994 року). Згідно довідки виконавчого комітету Тернівської сільської ради від 22.02.2017 року за № 137 [PERSON] проживає у спірному житловому будинку тривалий час. В судовому засіданні представник позивача підтримав свій позов. Відповідач в судове засідання не з»явився. Суд розглядає справу у порядку ст. 224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами: Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном на протязі десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). В пункті 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 зазначено, що враховуючи положення ст.ст. 335 і 334 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст.214 ЦПК). Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи у 1994 році між позивачем та [PERSON] була укладена угода згідно якої позивач мав право проживати та користуватися вищевказаним житловим будинком. За згодою власника позивач оселився в будинку в листопаді 1994 року і проживає до теперішнього часу. Згідно довідки виконавчого комітету Тернінвської сільської ради від 27.01.2017 року за № 63, жодних правовстановлюючих документів на цей будинок не було у [PERSON], окрім запису в погосподарський книзі за № 6. 18.11.1994 року [PERSON] помер ( актовий запис № 16 від 21.11.1994 року). Згідно довідки виконавчого комітету Тернівської сільської ради від 22.02.2017 року за № 137 [PERSON] проживає у спірному житловому будинку тривалий час. Тобто позивач проживає у будинку понад 15 років. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved