Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати легковий автомобіль [NUMBER], 1989 р.в. спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 2/3 частки вищезазначеного легкового автомобіля та за відповідачкою право власності на 1/3 частку. Позивач у судове засідання не зявився, позовні вимоги підтримав, справу просив розглядати за його відсутності, про що надав відповідну письмову заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні дослідженні докази:копія договору купівлі-продажу квартири; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; копія заочного рішення Лисичанського міського суду від 06.12.2012 р. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст.60, 69-71 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2001 р., який було розірвано 06 грудня 2012 р. Від шлюбу дітей не мають. На час укладання шлюбу позивач мав у власності однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 24 березня 2005 р. позивач продав вищезазначену квартиру за 27010 грн. з метою придбання легкового автомобілю. У квітні 2005 р. був придбаний легковий автомобіль [NUMBER], 1989 р.в., оскільки до повної суми недоставало 10000 грн., позивач домовився з власником автомобіля про розстрочку платежу і отримав від хазяїна технічний паспорт, ключі на автомобіль та розписку про сплату 27000 грн., з зобовязанням після повного погашення боргу оформити договір купівлі-продажу вищевказаного автомобілю. 13 січня 2007 р. після сплати остаточного боргу, автомобіль був зареєстрований на імя відповідачки. Шлюбні відносини між сторонами фактично були припинені у 2008 р. та позивач запропонував відповідачці компенсувати її частку з урахуванням внесених ним грошових коштів, отриманих від продажу квартири, однак позивачка відмовилась. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Разом з цим позов задовольняється частково, бот його метою є поділ майна, тоді як вимоги про визнання автомобілю спільною сумісною власністю подружжя суперечать цій меті, тому є зайвими і задоволенню нне підлягають. Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з відповідачки судовий збір в розмірі 243,6 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: partial