Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12 грудня 2006 року між ним і відповідачем був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідач отримала кредит в розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 31 січня 2018 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 108873,16 грн., яка складається з наступного: 7595,97 грн. - заборгованість за кредитом; 92016,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 5160,63 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вищезазначену суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Відповідач надала суду відзив на позов, де зазначила, що дійсно отримала обумовлений в позовній заяві кредит, який до 24 лютого 2015 року належним чином сплачувала, однак в подальшому у звязку зі скрутним матеріальним становищем, повязаним з хворобою відповідача, кредит сплачувався лише частково, останній платіж вона здійснила 24 лютого 2015 року. У позовній заяві позивач не вказує номер карткового рахунку і терміналу, на який картка видавалася. Вважає, що позивач пропустив передбачений законом трирічний строк позовної давності, оскільки останній платіж був здійснений 25 лютого 2015 року, а з позовом до суду позивач звернувся 07 березня 2018 року. Крім того, Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані, тому не можуть бути доказами того, що вони є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Також з наданого розрахунку заборгованості вабчається, що позивачем була змінена відсотковак ставка з 36 % до 43,20 % без погодження з відповідачем. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Також зазначила, що позивачем позов до суду було подано 26 лютого 2018 року, оскільки позові були здані на пошту саме у цей день, але відправлені позови до суду були 27 лютого 2018 року. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав обставини, викладені у відзиві на позов. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази у справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією заяви про видачу кредиту, Умовами та правилами надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості вбачається, що в порушення умов кредитного договору відповідач кредит не сплачує, у звязку з чим станом на 31 січня 2018 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 108873,16 грн., яка складається з наступного: 7595,97 грн. - заборгованість за кредитом; 92016,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 5160,63 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора забовязаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У ст.536 ЦК України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що умови кредитного договору відповідачем були порушені і станом на 31 січня 2018 року існує заборгованість, яка з урахуванням відсотків і штрафних санкцій становить 108873,16 грн. Також суд бере до уваги, що відповідачем не оспооювався факт укладення з позивачем кредитного договору, не оспорювався факт отримання кредитних коштів, а також розмір наведеної у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Посилання відповідача на незаконне підвищення відсоткової ставки спростовується п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де передбачсена можливіфсть зміни тарифів та інших невідємних частин Договору, тобто розмір процентної ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг. Зі змісту поданої анкети-заяви відповідача вбачається, що зазначена заява є заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Зазначена заява підписана відповідачем і в ній міститься вказівка про те, що остання була ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, а також тарифами банку. Отже, посилання відповідача на те, що вищезазначені Умови та Правила надання банківських послуг відповідач не підписувала і вони не є належним доказом у справі є необгрунтованими. В той же час, відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У даному випадку окремого договору про збільшення строку позовної давності між сторонами укладено не було, у звязку з чим необхідно застосовувати вимоги діючого законодавства щодо загальної позовної давності тривалістю у три роки. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором і не заперечувалося сторонами у справі останній платіж відповідачем було здійснено 25 лютого 2015 року, останнім днем для звернення з таким позовом є перший після вихідного робочий день, тобто 26 лютого 2018 року, тоді як з зазначеним позовом до суду позивач звернувся 27 лютого 2018 року, що вбачається з копії реєстру №8869158. Отже, позивач звернувся до суду з позовом після спливу трирічного строку позовної давності, тому суд не вважає навність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed