Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де зазначив, що 28.02.2014 року близько 22:55 год. невідома особа незаконно заволоділа належним позивачу транспортним засобом - автомобілем Toyota Sequia, н.з. [NUMBER] , який на час викрадення знаходився біля приміщення розважального комплексу за адресою: м. Житомир, вул. Ватутіна, 13. За вказаним фактом Житомирським ВП ГУНП в Житомирській області провадиться досудове розслідування. Викрадений транспортний засіб був застрахованим у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 10.04.2013 року. Позивач зауважує, що після настання передбаченого умовами договору страхового випадку він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити страхову виплату, надав необхідні для такої виплати документи. В порушення передбачених умовами договору строків прийняття рішення про виплату страхового відшкодування відповідач наведену виплату не здійснив. Позивач вказує на розмір передбаченої до виплати страхової виплати, яка вираховується як різниця між страховою сумою за договором - 424 000,00 грн. та 10 % франшизи (42 400), і становить 381 600,00 грн., та, з урахуванням граничного строку для здійснення страхової виплати - 10.06.2014 року, положень ст. 625 ЦК України, яка передбачає заходи відповідальності в разі прострочення виконання зобов`язання, просить стягнути з відповідача 381 000,00 грн. страхової виплати, 547 748,64 грн. інфляційних збитків за період з 16.06.2014 року по 05.08.2019 року, 58 839,00 грн. як 3 % річних за відповідний період, пеню - 6868,80 грн.. а всього - 995 056,44 грн. Крім того, позивач просить вирішити питання про судові витрати. Ухвалою суду від 16.08.2019 року по справі відкрите загальне позовне провадження. Відповідачем надано відзиві на позовну заяву, в якому зазначено, що 10.04.2013 року між сторонами укладено договір добровільного старування наземного транспорту. 03.03.2014 року позивачем надано відповідачу заяву про настання події, в якій повідомлено про виявлення 28.02.2014 року зникнення автомобіля. Для перевірки даних, зазначених у заяві, відповідачем направлено запит до Житомирського МВ УМВС України з проханням повідомити про результати проведення досудового розслідування по факту незаконного заволодіння транспортним засобом. 26.11.2014 року у зв`язку з викладеним відповідач направив позивачу лист, за змістом якого повідомив про відстрочення прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування на 60 днів. Слідчим СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області Черняк І.П. 30.01.2015 року прийнято постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Відповідно до постанови в ході досудового розслідування було встановлено попереднього власника автомобіля - громадянина [PERSON] , який пояснив, що вказаний автомобіль він в 2012 році продав невідомому чоловіку через мережу Інтернет, на той час автомобіль перебував у несправному стані після ДТП та ремонту на підлягав. А тому з показів попереднього власника можна зробити висновок, що незаконно заволодіти вищевказаним транспортним засобом було неможливою так як автомобіль був у технічно несправному стані та пересування на ньому було не можливе». Листом від 18.02.2015 року позивачу повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування. Згідно з п.15.3 укладеного договору страхування причиною відмови у виплаті страхового відшкодування є подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт, причини, обставини настання страхового випадку. Відповідач просить не приймати до уваги акт огляду транспортного засобу від 27.03.2013 року, наданий позивачем на підтвердження обставин страхування конкретно визначного автомобіля, оскільки відповідний документ не містить відомостей про марку, модель автомобіля, його VIN код. Крім вищевикладеного, сторона відповідача заперечує обставини подання позивачем 29.04.2014 року необхідного переліку документів. Посилаючись на відповідні обставини, а також передбачені ст.ст. 256-258 ЦК України строки позовної давності, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 02.10.2020 року по справі призначено судову авто товарознавчу експертизу, на вирішення експерта поставлене питання про вартість транспортного засобу станом на 28.02.2014 року. В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, зауважив на тому, що надані стороною відповідача копії постанов про закриття кримінального провадження викликають сумніви у їх достовірності. Звертав увагу, що досудове розслідування триває. В подальшому представником подано заяву про можливість слухання справи у його відсутності. Представник відповідача заперечив з приводу можливості задоволення вимог, просив суд взяти до уваги відомості про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення. В судове засідання від 17.05.2021 року представником подано заяву про можливість розгляду справи у його відсутності. У поданих письмових поясненнях сторона, не визнаючи вимоги, звертала увагу на порядок визначення розміру страхового відшкодування, який з врахуванням даних експертного висновку може становити 304 575,58 грн., а також вказала на необхідності обмеження передбаченими строками позовної давності вимог про відшкодування інфляційних збитків, 3 % річних, пені. На думку учасника, такі суми можуть становити: інфляційні збитки за період з 14.08.2016 року по 05.08.2019 року - 115 049,87 грн., 3 % річних за період з 14.08.2016 року по 05.08.2019 року - 27 201.96 грн., пеня за останні 180 днів - 5482,36 грн. Судом встановлено наступні обставини. Між сторонами 10.04.2013 року укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, за умовами якого здійснено страхування автомобіля Toyota Sequia, н.з. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , 2008 року випуску, з дійсною вартістю 424 000,00 грн. Пунктом 3 договору визначено страхові ризики, що є підставою для виплати страхового відшкодування, зокрема: незаконне заволодіння. Розмір франшизи при відповідному випадку становить 10 % загальної страхової суми. Відповідно до п.14.10.2. договору у разі настання страхового ризику «незаконне заволодіння» страховик проводить виплату стразового відшкодування у наступні строки: а) перша (авансова) частина у розмірі 30 % розміру страхового відшкодування - після реєстрації кримінального правопорушення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань протягом 15 робочих днів з дати складення страхового акту; б) остаточний розрахунок (у розмірі 70 % страхового відшкодування) - після надання страхувальником копії витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, отриманого після закінчення 60 календарних днів з дати реєстрації заяви (повідомлення) про вчинене правопорушення, та надання страхувальником всіх інших необхідних для виплати страхового відшкодування документів - протягом 15 робочих днів з дати складання страхового акту. Згідно пункту 14.7 договору страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, про що складає страховий акт протягом 10 робочих днів з дати отримання від страхувальника всіх необхідних документів, передбачених розділом 13 договору. Судом також встановлено, що 03.03.2014 року позивачем [PERSON] до АТ «СГ «ТАС» згідно договору добровільного страхування від 10.04.2013 року подано заяву про подію, яка може кваліфікуватись як страховий випадок (незаконне заволодіння). Відомості про обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.03.2014 року. З посиланням на ст. 25 Закону України «Про страхування» відповідачем повідомлено про затримання терміну прийняття рішення на 60 календарних днів з 06.11.2014 року внаслідок особливо складних обставин страхового випадку. Рішенням від 18.02.2015 року позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку поданням страхувальником завідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування, факт, причини, обставини настання страхового випадку. У рішенні зазначено, що для перевірки даних, зазначених в заяві про страхову подію, АТ «СГ «ТАС» направило запит в Житомирський МВ УМВС України в Житомирській області з проханням повідомити про результати проведення досудового розслідування по факту незаконного заволодіння автомобілем. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.01.2015 року було встановлено, що попередній власник автомобіля продав даний автомобіль у технічно несправному стані та пересування на автомобілі було не можливим. Кримінальне провадження за ч.1 ст. 289 КК України закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У відповідності до ч.1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі ст. 8 Закону України № 85/96-ВР страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону України «Про страхування»). За змістом ст. 16 Закону України № 85/96-ВР договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 25 Закону України № 85/96-ВР здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У відповідності до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку зібраним доказам за їх окремим значенням, а також у взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого відповідачем рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування та, як наслідок, порушення строків виконання грошового зобов`язання, визначеного договором. Так, сторони визнають обставини звернення позивача 03.03.2014 року із заявою про настання події, яка сталася 01.03.2014 року. Крім того, сторонами фактично не заперечується подання всіх необхідних документів, які страхувальник зобов`язаний надати страховику в разі настання такої події, що слідує зі змісту повідомлення про затримання терміну прийняття рішення на 60 календарних днів, рішення про відмову виплати страхового відшкодування від 18.02.2015 року. При цьому, за наслідком розгляду справи судом не отримано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження обгрунтованості такого рішення. Згідно з ч.6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Ухвалою суду від 20.02.2020 року Житомирський ВП ГУНП в Житомирській області зобов`язано надати інформацію про те, чи перебувають у провадженні відділу поліції матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР № 12014060020000951 від 01.03.2014 року, чи приймалось рішення про його закриття, якщо так, надати копію постанови про закриття кримінального провадження. Згідно повідомлення Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області від 28.02.2020 року (а.с.151) в провадженні СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження № 12014060020000951 від 01.03.2014 року за ч.3 ст. 289 КК України, по вищевказаному провадженню триває досудове розслідування. Будь-які інші документи, зокрема постанови про закриття кримінального проводження, суду не надано. Відповідно до ч.5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Під час судового розгляду судом пропонувалось реалізувати стороною відповідача право на витребування доказів з метою усунення сумнівів щодо достовірності наданих копій, надати інші докази на спростування доводів позивача. Досліджена в судовому засіданні «постанова про закриття кримінального провадження від 30.01.2015 року» не може вважатись належним та допустимим доказом на підтвердження обставин, викладених за змістом такої постанови. Інші докази, що вказують на поданням страхувальником завідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування, факт, причини, обставини настання страхового випадку, судом не отримано. З приводу зауважень представника відповідача з приводу того, що під час укладення договору страхування представник страховика не міг перевірити автентичність VIN-коду автомобіля, що є прерогативою криміналістичної експертизи, суд звертає увагу на положеннях п.1 договору страхування, де визначено VIN-код застрахованого транспортного засобу, а також п.5.3 договору щодо відсутності підстав для відшкодування збитків, які сталися до проведення огляду та фотографування, які необхідно тлумачити як обов`язок страховика здійснити огляд та фотофіксацію істотних для укладення договору відомостей, в тому числі щодо VIN-коду автомобіля. За таких умов, реєстрація відомостей за фактом викрадення транспортного засобу в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, подання страхувальником передбачених умовами договору необхідних документів, що не спростовано сторонами, є достатньою правовою підставою для виплати страхового відшкодування. Згідно висновку експерта від 18.03.2021 року ринкова вартість транспортного засобу Toyota Sequia, н.з. [NUMBER] , станом на 28.02.2014 року складає 346 975,58 грн. Оскільки за умовами договору страхування не сплачується сума франшизи в розмірі 10 % від страхової суми (424 000 грн.) є обгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 304 575,58 грн. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначалось вище, пунктом 14.10 договору сторони погодили, що остаточний розрахунок (у розмірі 70 % страхового відшкодування) здійснюється після надання страхувальником копії витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, отриманого після закінчення 60 календарних днів з дати реєстрації заяви (повідомлення) про вчинене правопорушення, та надання страхувальником всіх інших необхідних для виплати страхового відшкодування документів - протягом 15 робочих днів з дати складання страхового акту. Відповідно до 14.13 договору страховик має право відстрочити строк виплати у випадку виявлення страховиком невідповідності обставин страхового випадку з обставинами, вказаними страхувальником у заяві про страховий випадок, але не більше ніж на 60 днів з дати надання страхувальником всіх необхідних документів. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження чіткої календарної дати фактичного подання копії витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, отриманого після закінчення 60 календарних днів з дати реєстрації заяви (повідомлення) про вчинене правопорушення, інших документів, що визначено як спеціальна умова виплати страхового відшкодування, суд приймає до увагу як граничний термін прийняття рішення про виплату - 60 календарних днів з 06.11.2014 року (04.01.2015 року). З врахуванням визначеного умовами договору п`тнадцятиденного строку (обчисленого у робочих днях) з дати складання страхового акту, граничним терміном виплати є 26.01.2015 року, період з 27.01.2015 року слід вважати простроченням виконання зобов`язання. У відповідності до ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України). Згідно з п.5 ч.1 ст. 268 ЦК України Позовна давність не поширюється: на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування). Оскільки відповідачем допущене прострочення виконання зобов`язання, при цьому, останнім подано заяву про застосування строків, суд вважає необхідним стягнути за період з початку строку позовної давності, обчисленої за три роки від дати звернення до суду із позовом, тобто з 14.08.2016 року, по 05.08.2019 року, що обмежено позивачем, - 115 049,87 грн. інфляційних збитків, 27 201,96 грн. 3 % річних. Суд погоджується з правильністю математичного обрахунку наведених сум, що містяться у матеріалах справи. Пунктом 17.7 договору визначено відповідальність у вигляді сплати пені в розмірі 0,01 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Приймаючи до уваги, що позивач згідно поданої позовної заяви просив обмежити період нарахування пені 6-ю місяцями, розмір пені за період 180 днів становитиме 5482,36 грн. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правничої допомоги від 02.08.2019 року з визначено домовленістю учасників про сплату на користь адвоката 30 000,00 грн. за надання правової допомоги та 30 000,00 грн. як гонорар успіху, акт виконаних робіт, квитанцію до прибуткового касового ордеру про сплату 30 000,00 грн. Надаючи оцінку наведеним доказам, суд звертає увагу, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт, а також розмір винагороди успіху, є завищеними з огляду на складність справи, виявляє непропорційність з врахуванням необхідного часу для захисту прав особи. З огляду на викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 30 000,00 грн. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial