Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з відповідачкою в них не склалося спільне життя, бо вони мають різні погляди на життя та сімейні цінності. Подружні стосунки фактично припинені, не мають спільного господарства, втратили почуття поваги та любові один до одного. Від шлюбу мають неповнолітню доньку. Оскільки наявність зареєстрованого шлюбу суперечить інтересам позивача він просить розірвати шлюб, укладений між сторонами. В судовому засіданні позивач пояснив, що протягом останніх двох років відносини між сторонами погіршувались, що в решті решт призвело до втрати почуття поваги і любові один до одного. З серпня 2016року сторони проживають окремо. Шлюб між сторонами носить формальний характер. Він остаточно дійшов висновку про необхідність припинення шлюбу, оскільки це суперечить його інтересам. Він не розділяє поглядів дружини на сімейні цінності та її ставлення до вирішення соціально-побутових питань. Просив не надавати сторонам строку на примирення, оскільки це не матиме ніякого результату. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить покласти судові витрати на нього. Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що обставини викладені в позовній заяві визнає частково і проти задоволення позовних вимог не заперечує. Просила не надавати сторонам строку на примирення, оскільки це суперечитиме їх інтересам і не матиме ніякого результату. У разі розірвання шлюбу просила повернути її дошлюбне прізвище. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 24.11.2007р. сторони уклали шлюб /а.с.3/. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - Мирослава, 27.02.2013р.н. /а.с.5/. Протягом останніх двох років відносини сторін погіршувались, що призвело до фактичної втрати почуття любові та поваги один до одного. Сторони мають різний світогляд та не поділяють поглядів один одного щодо питань організації життєдіяльності. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам сторін. На момент розгляду справи судом відповідачка не перебуває у стані вагітності, а тому перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України відсутні. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. На теперішній час дитина проживає з відповідачкою. Спору з приводу місця проживання та порядку участі батьків у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини між сторонами також немає. Тож між сторонами склалися шлюбні відносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право предявити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.111 СК суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням сторін, це не відповідатиме їх інтересам і не матиме результату, оскільки вони дійшли остаточного висновку про неможливість спільного проживання та перебування у шлюбних відносинах. Крім того, суд враховує, що з моменту звернення позивача до суду з позовом (06.09.2016р.) минуло півтора місяці, а сторони так і не виявили бажання примиритися між собою. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки подальше перебування його у шлюбі з відповідачкою не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка просила суд відновити їй дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивача про покладання судових витрат на нього. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved