Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. При цьому пояснив, що він, на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2000 року є власником квартири [ADDRESS]. 04 серпня 2000 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Після реєстрації шлюбу вони разом проживали в квартирі, відповідачка була зареєстрована за вказаною адресою. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. В серпні 20012 року відповідачка поїхала працювати на косу Пересип, що в пгт Кирилівка, та в квартиру більше не повернулася. Вона припинила з ним подружні стосунки та переїхала проживати разом з сином до своєї матері [ADDRESS]. Він намагався повернути відповідачку додому, але вона не бажала підтримувати з ним подружні стосунки. За проханням позивачки він перевіз особисті речі її та сина. Ніяких перешкод в користуванні квартирою він відповідачці не чинив, вселитися в квартиру вона не намагалася, оскільки не бажала разом з ним проживати. Рішенням суду від 14.10.2014 року їх шлюб було розірвано. Реєстрація відповідачки перешкоджає йому, як власнику, в користуванні квартирою. Він вимушений сплачувати комунальні послуги за позивачку, нести витрати на утримання квартири. Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що їй немає де зареєструватися, а в квартирі позивача зареєстрований її син, який має право на житло та проживає разом з нею. При цьому пояснила, що з вересня 2012 року вона не проживає за місцем реєстрації за адресою м. Мелітополь, вул. Гвардійська, 35/7 у звязку з тим, що припинила шлюбні відносини з позивачем та переїхала з сином до своєї матері, яка проживала за адресою [INFO] де фактично проживала до грудня 2014 року. На теперішній час вона з сином проживає за адресою [INFO], де орендує квартиру. Після переїзду з квартири позивача останній, за її проханням, перевіз особисті речі її та сина. Вона не намагалася вселитися в квартиру, так як позивач вживав спиртні напої та вона не бажала відновлювати з ним стосунки. Ніяких перешкод в користуванні квартирою він їй не чинив. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником квартири [ADDRESS] (Мелітополь-7) в м. Мелітополі, на підставі договору купівлі продажу від 30 червня 2000року. /а.с. 7/ 04 серпня 2000 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON],[INFO]. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14.10.2016 року, що набрало законної сили 25.10.2014 року, шлюб між сторонами розірвано. /а.с. 11/ В зазначеній квартирі окрім позивача та його сина [PERSON], ще зареєстрована відповідачка [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради від 17.03.2016 року та довідкою Мелітопольського відділу УДМС України в Запорізькій області від 08.12.2015 року /а.с. 15,34/ Судом встановлено, що відповідачка з вересня 2012 фактично не проживає в квартирі. Її речей в ній немає, ніяких претензій щодо квартири вона не висловлювала. Згідно довідки КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради від 26.11.2015 року в квартирі за адресою: в [ADDRESS] [PERSON] з 2012 року проживає один. /а.с.8/. В силу того, що відповідачка зареєстрована в квартирі, але в ній не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою. У звязку з реєстрацією відповідачки він змушений сплачувати комунальні послуги за трьох осіб. Відповідачка, як колишня дружина позивача, була зареєстрована в квартирі, як член сімї власника житла. Тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності [PERSON] в квартирі судом не встановлено. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідачка без поважних причин не проживає в [INFO] понад рік, тому вона може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх заперечень відповідачка посилається на те, що в квартирі позивача зареєстрований її син, який має право на житло. Але ці обставини особливого значення по справі не мають, питання що до неповнолітнього [PERSON] по даній справі не вирішується. Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Та обставина, що відповідачка не має можливості зареєструватися за іншою адресою не є підставою для відмови у захисту прав позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved