Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. В обґрунтування заявлених вимог послався на наступні обставини. Позивач та відповідач уклали договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості, зі сплатою відсотків за користування кредитом розмір яких під час користування кредитними коштами змінювався. Відповідач свої зобовязання не виконав, тому позивач просить суд стягнути заборгованість у сумі 12159 грн 64 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав із підстав, зазначених у ньому, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 32). Відповідач просила розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги визнала частково, не погодилася з розрахунком заборгованості та просила не стягувати з неї пеню та штраф з огляду на її незадовільний фінансовий стан (а.с. 41). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини справи і відповідно ним правовідносини. Позивач та відповідач уклали договір № б/н від 14 листопада 2008 року, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості, розмір яких під час користування кредитними коштами змінювався (а.с. 9-25). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу або пені). Як вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості (а.с. 5-8) станом на 18 квітня 2017 року відповідач має заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 листопада 2008 року перед позивачем у розмірі 12159 грн 64 коп., яка складається з такого: 2976 грн 10 коп. - заборгованість за кредитом; 3080 грн 83 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 5285 грн 58 коп. - заборгованість за пенею; 250 грн - штраф (фіксована частина); 567 грн 13 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5 % від суми заборгованості (а.с. 10, 16). Статтею 549 ЦК України встановлено, що грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання є неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Суть цивільно-правової відповідальності полягає в примусовому впливі на порушника цивільних прав і обовязків шляхом застосування щодо нього санкцій, які тягнуть за собою додаткові невигідні майнові наслідки. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Однак, статтею 61 Конституції України установлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 62003цс15, приписи якої, відповідно до частини 1 статті 360-7 ЦПК України, мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції, зазначено, що одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України . З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків виконання грошового зобовязання суперечить вимогам закону, зокрема статті 61 Конституції України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення пені. З огляду на наведене, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею й документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача має бути стягнено судовий збір у розмірі 1600 грн.

Outcome: partial