Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 21728 грн., проценти за користування позикою в розмірі 9103,68 грн., 3 % річних в розмірі 1775,60 грн. та судові витрати у справі. В обґрунтування позову покликається на те, що рішенням суду стягнуто з відповідача на його користь 112000 грн. за договором позики, проценти за користування кредитом та 3 % річних. Виконавчий лист за вказаним рішенням січні 2015 року був поданий на виконання до відділу ДВС. Однак, на даний час заборгованість не погашена і зобовязання за договором позики не виконане. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст.224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як встановлено судом, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто 112000 грн. суми позики, 4258,70 грн. процентів за користування позикою та 322 грн. 3 % річних. Вказаним судовим рішенням також встановлено, що 28 квітня 2014 року між сторонами було укладено договір позики, згідно умов якого позивач передав відповідачу 112000 грн., а останній зобовязувався повернути суму позики до 1 серпня 2014 року. Виконавчий лист у справі № 569/14129/14-ц 5 січня 2015 року предявлено до виконання відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. На час розгляду справи вище вказане рішення суду відповідачем добровільно не виконане. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підтвердження позовних вимог позивач надав розрахунки, згідно якого інфляційні втрати за весь час прострочення виконання зобовязання - з 1 серпня 2014 року по 17 березня 2015 року становлять 21728 грн., 3 % річних за період з 6 вересня 2014 року по 17 березня 2015 року складають 1775,60 грн. Суд погоджується з проведеними позивачем розрахунками зазначених сум. У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи, що позика відповідачем до дня звернення позивача до суду не повернута, позивач має право на отримання процентів від суми позики за період з 6 вересня 2014 року по 17 березня 2015 року. Розмір процентів за користування позикою згідно розрахунку позивача, який суд приймає до уваги, становить 9103,68 грн. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача є обгрунтованими. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати на правову допомогу - це витрати сторони, що вона понесла у зв'язку з оплатою допомоги адвоката. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю сторін. На підтвердження цієї обставини суду слід надати договір про надання правової допомоги та документ, що свідчить про оплату гонорару. До матеріалів справи додано договір про надання правової допомоги адвоката від 5 вересня 2014 року, розрахунок вартості наданих послуг від 30 квітня 2015 року, зроблений з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» та квитанцію про сплату позивачем 2021,88 грн. витрат на правову допомогу від 30 квітня 2015 року. Відтак, у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2021,88 грн. витрат на правову допомогу та 326,07 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved