Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 25 травня 2013 року у сумі 67000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач 25 травня 2013 року отримав в борг 80000,00 грн, які зобов'язувався повернути гр. [PERSON] до 01.07.2013 року, але повернув лише 14.12.2013 року - 8000,00 грн та 26.02.2014 року - 5000,00 грн. 21.03.2014 року позивачу було відступлено право вимоги за договором позики від 25 травня 2013 року. Оскільки відповідачем зобов'язання не виконано, сума боргу підлягає примусовому стягненню. У судове засідання позивач та його представник не з'явились, позивач надав заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, доказів на обґрунтування заперечень проти позову не надав. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки представник позивача в своїй письмовій заяві проти цього не заперечував. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 25.05.2013 року між відповідачем та гр. [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав 80000,00 грн, під 0,1 % в день за користування грошовими коштами, які зобов'язувався повернути до 01.07.2013 року, що підтверджується розпискою. За ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. 21.03.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги, за яким [PERSON] передав позивачу належне йому право вимоги за договором позики від 25.05.2013 року /а.с.4/. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст.514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. 22.03.2014 року позивач направляв позивачу повідомлення про відступлення право вимоги і про обов'язок сплатити кошти новому кредитору /а.с.5/. Згідно статей 218, 1051 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У позовній заяві позивач зазначає, що за договором позики відповідач повернув 14.12.2013 року - 8000,00 грн та 26.02.2014 року - 5000,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача виникло зобов'язання за договором позики перед позивачем, яке він не виконав в повному обсязі. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved