Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача заборгованість по вихідній допомозі у розмірі 18177,68 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 76593,71 грн. за період з 13.04.2018 р. по 22.04.2019 р. включно, обґрунтовуючи тим, що при звільненні розрахунок проведений не був. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, в раніше поданому відзиві на позовну заяву зазначив про невизнання позову, оскільки вихідна допомога в розмірі 18177,68 грн. повинна бути виплачена позивачу, проте попередній директор підприємства [PERSON] не виконав свої службові обовязки як роботодавець. На даний час підприємство частина сплачує позивачці борг із заробітної плати, який стягнуто судовими наказами. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено,\~що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Наказом від 10.04.2018 № 86-к позивач була звільнена за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про оплату праці. Відповідачем при звільненні позивача не було проведено розрахунок в день звільнення, що підтверджено листом № 358 від 16.10.2018 (а.с.9). Заборгованість з вихідної допомоги при звільненні склала 18177,68 грн. 1.Рішення суду стосовно позовних вимог про стягнення вихідної допомоги На підставі ст.233 ч.1, ч.2 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі\~ст. 44 КЗпП України\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті\~36\~та пунктах 1, 2 і 6 статті\~40\~цього\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога… внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку… З відповіді відповідача на звернення позивачки (а.с.9) та відзиву на позов (а.с.20) вбачається, що розмір вихідної допомоги відповідачем не оспорюється, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. 2. Рішення суду стосовно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.\~\~В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до\~абз.2\~п.8\~Порядку обчислення\~середньої заробітної\~плати,\~затвердженого \~постановою \~Кабінету \~Міністрів \~України \~від \~08.02.1995\~р.\~№ 100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Оскільки відповідачем на звернення позивачки та ухвалу суду не було надано довідку про середньоденну заробітну плату позивачки, графік її роботи тощо, суд виходить з відповідних даних у розрахунку позивачки до уточненої позовної заяви. Так, середньоденна заробітна плата позивача за календарний день дорівнює 370,22 грн. з урахуванням суми податків, зборів та інших обовязкових платежів, середньомісячне число робочих днів склало 20,5. Час затримки розрахунку обраховується з 13 квітня 2018 р. по 22 квітня 2019 р. включно. Середній заробіток за час затримки розрахунку розраховується наступним чином: за 12 повних місяців з 13 квітня 2018 р. по 13 квітня 2019 р. Х20,5Х 370,22 грн.=91074,12 грн. з урахуванням суми податків, зборів та інших обовязкових платежів; пропорційно кількості за 9 календарних днів у квітні /30 календарних днів у квітні місяці Х 20,5 середньомісячна кількість робочих днів Х 370,22 грн. = 2276, 85 грн.; Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 93350, 97 грн. Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку згідно ст.13 ч.1 ЦПК України у межах заявлених позовних вимог в розмірі 76593,71 грн., надані докази є достатніми та переконливими. Судовий збір в розмірі 947,71 грн. у звязку із задоволенням позову підлягає, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial