Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DN81AR03110052 від 12.10.2007 в сумі 37841,77 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.10.2007 між «ПриватБанком» (далі Банк) та [PERSON] було укладено договір № DN81AR03110052 згідно якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 109 717,19 грн. терміном до10.10.2014. Однак відповідач, отримавши вказані кошти свої зобов`язання за кредитним договром не виконав, допустив заборгованість, у зв`язку з чим 14.08.2011 банк звернувся до Стрийського міськроайонного суду Львівської області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави відповідача. 17.10.2011 судом було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави автомобіль. Проте вказане рішення не свідчить про припинення договірних відносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованості становить 82902,57 грн. За період після подання позовної заяви про стягнення звернення на предмет застави, тобто з 15.08.2011 по 10.08.2020 відповідач у відповідності до ст. 625 ЦК України має заборгованість у розмірі 37841,77 грн., яка складається з 23 850,84 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 13\~990,93 грн. 3% річних від простроченої суми. Окрім цього, з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн.. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві вказав, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав. А тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає неявку відповідача в судове засідання неповажною та за згодою представника позивача, вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~ технічного\~засобу не\~здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом беззаперечно встановлено, що 12.07.2007 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір DN81AR03110052, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 109\~717,20 грн. на купівлю автомобіля під 9,6% річних з кінцевим строком погашення не пізніше 10.10.2014./а.с.10-13/ Відповідач не виконав умов вищевказаного договору щодо сплати заборгованості, чим порушив прийняті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.10.2011 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість у розмірі 179\~006,26 грн. за рахунок звернення стягнення на предмет застави автомобіль марки Hyndai, модель Accent, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Вказане рішення суду набрало законої сили та у силу ч. 4 ст.84 ЦПК України має преюдиційне значення у даній справі. Так вказаним рішенням встановлено, що станом на 13.07.2011 за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість за кредитом у сумі 81\~027,68 грн. Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку вбачається, що станом на 10.08.2020 основна сума заборгованості становить 82\~902,57 грн.. За змістом положень ч.1 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Згідно з положеннями ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення. У постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. Як вбачається з долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості сума інфляційних витрат, які підлягає стягненню з відповідача у користь позивача за період з 15.08.2011 по 15.08.2011 по 10.08.2020 становить 23\~850,84 грн., сума 3% річних 13 990,93 грн. На підставі вищенаведеного, повністю та всебічно проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що відповідач дійсно допустив порушення зобов`язання за кредитним договором № DN81AR03110052 від 12.10.2007, заборгованість за договором на даний час залишається непогашеною, та таким не спростовано самої суми заборгованості, а також не подано жодних заяв з приводу застосування строків позовної давності щодо її стягнення, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення з урахування встановлених судом обставин. Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача [PERSON] в користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 2102 грн.. На підставі викладеного і

Outcome: approved