Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану професійними\~захворюваннями та\~їх наслідками у розмірі 80000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи, справу просив розглядати в його відсутність, про що надав суду письмову заяву. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини незявлення не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав, тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що починаючи з 16 червня 1975 р. позивач працював підземним горнорабочим у вугільній промисловості СРСР з повним робочим днем під землею, зокрема після проголошення незалежності України він працював під землею тільки в шахтах ПАТ «Лисичанськвугілля». 19 січня 2015 р. позивача було звільнено за п.2 ст. 40 КЗпП України, за станом здоровя на підставі наказу №28к від 21.01.2015 р. Шкідливі та небезпечні умови праці призвели до виникнення у позивача професійних захворювань: хронічний бронхіт ІІ ступеня, затихаючого загострення, прикореневий базальний пневмосклероз, хронічна сонсоневральна приглухуватість з зниженням слуху ІІІ ст. Стаж в шкідливих умовах складає 9 років 1 місяць. Оскільки втрата працездатності спричинила позивачу фізичні та моральні страждання, призвела до порушення нормальних соціальних звязків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, необхідності постійно лікуватися, тому позивачу заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у 80000 грн. За період праці на підприємстві ПАТ «Лисичанськвугілля», тобто більше 9 років, згідно лабораторно-інструментальних досліджень запиленість повітря робочої зони склала з вмістом діоксину кремнію 32,6% протягом 94,3% часу робочої зміни при ГДК-2мг/м3, виробничий шум до 80 дБА при ГДК 10 д БА. Праця по гігієнічним умовам праці відносилася до 3 класу, 2 та 3 ступеня шкідливих умов праці, а це згідно Гігієнічної класифікації праці Гігієнічних нормативів ГН 3.3.5-3.3.8:6.6.1-083 2001 р., затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України від 27.12.2001 р. №528 (№320), це як правило, відноситься до легкого та середнього ступенів важкості (з втратою професійної працездатності в період трудової діяльності. Весь свій трудовий стаж за списком №1 позивач відпрацював на підприємстві «Лисичанськвугілля» (більше 19 років). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 23.11.2016 р. №39/983 позивачу вперше встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ ступеня, затихаючого загострення, прикореневий базальний пневмосклероз вібраційна хвороба І ст. (вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок), хронічна радикулопатія, хронічна сонсоневральна приглухуватість з зниженням слуху ІІІ ст.). А також, підтверджені випискою №623, виданої клінікою професійних захворювань Державної Установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України». Згідно висновку МСЕК №008789 від 01.06.2016 р. позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 60% у звязку з професійним захворюванням. Факт спричинення позивачу моральної шкоди полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у звязку з ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням трудових обовязків, полягає у неможливості відновлення здоровя, порушенні нормальних життєвих звязків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя… Правовідносини сторін регулюються ст. 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника: у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих звязків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного звязку між попередніми умовами. У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими, однак з урахуванням принципу розумності та справедливості, виходячи зі ступеню втрати професійної працездатності, визначає розмір шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, у 50\~000 грн.. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 704,8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial