Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму банківського вкладу, посилаючись на те, що 13.12.2012 року між сторонами був укладений Договір №? 26201017412373/980/Р щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Стартовий» в рамках договору щодо банківського обслуговування на підставі якого банк відкриває клієнту поточний (мультивалютний) рахунок [NUMBER]. 29.08.2013 року між сторонами був укладений договір № 263/55/486333, відповідно до якого клієнт перераховує з мультивалютного рахунку у доларах США, а банк приймає на депозитний рахунок кошти. 29.08.2013 року між сторонами був укладений договір № 263/55/486349 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний»). 18.03.2014 року між сторонами був укладений договір № 2620/55/590839 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний») в доларах США. Загальна сума внесеного вкладу становить 168546,81 доларів США. Позивач звертався до відповідача із заявою про повернення вкладу, проте відповідач не повертає кошти. Представник позивача в судовому засіданні зменшила позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідачем частково виконано свій обов'язок, тому просила стягнути заборгованість у розмірі 133582,81 доларів США. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що постановою Правління Національного Банку України від 29.08.2014 року № 540 встановлено обмеження для банків щодо видачі (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.12.2012 року позивач уклав з відповідачем Договір №? 26201017412373/980/Р щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Стартовий» в рамках договору щодо банківського обслуговування на підставі якого банк відкриває клієнту поточний (мультивалютний) рахунок [NUMBER]. 29.08.2013 року позивач уклав з відповідачем Договір № 263/55/486333, відповідно до якого клієнт перераховує з мультивалютного рахунку у доларах США, а банк приймає на депозитний рахунок кошти в сумі 20000 доларів США, з процентною ставкою за вкладом 6,30%, зі строком повернення 02.03.2014 року. 29.08.2013 року позивач уклав з відповідачем Договір № 263/55/486349 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Стабільний»), відповідно до якого клієнт перераховує з мультивалютного рахунку у доларах США, а банк приймає на депозитний рахунок кошти в сумі 130000 доларів США, з процентною ставкою за вкладом 7,40%, зі строком повернення 31.08.2014 року. 18.03.2014 року позивач уклав з відповідачем Договір № 2620/55/590839 про відкриття вкладного рахунку (вклад «Ощадний»), відповідно до якого клієнт перераховує з мультивалютного рахунку у доларах США, а банк приймає на вкладний рахунок кошти в сумі 103119,70 доларів США, з процентною ставкою 2% річних. 25.09.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення вкладу. Згідно виписки по особовому рахунку від 06.11.2014 року сума заборгованості складає 133582,81 доларів США. Станом на день розгляду справи відповідач кошт не повернув. Згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)». Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув, тому вимоги в частині стягнення банківського вкладу підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved