Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до їх неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. При цьому позивач посилається на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, під час якого, а саме 23 квітня 2012 року народилась спільна дитини - син [PERSON]. 30.03.2015 р. шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси. Позивач зазначає, що ще до розірвання шлюбу, а саме з грудня 2014 року відповідачка покинула дитину на виховання мати позивача, яка є інвалідом другої групи. Оскільки позивач працює, а відповідачка не мала наміру піклуватися про дитину, крім матері позивача доглядати за дитиною більше було нікому. Позивач зазначає, що факт невиконання відповідачкою своїх батьківських прав підтверджується письмовою заявою, підписаною сусідами позивача та завіреною печаткою КП «ЖКС «Порто-Франківський», відповідно до якої дитина - [PERSON] проживає разом з батьком без реєстрації, а також підтверджується довідкою КП «ЖКС «Фонтанський», відповідно до якої відповідачка також не зареєструвала дитину за адресою свого місця проживання. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення повідомлявся належним чином, згідно поданої до суду заяви просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання третя особа повідомлялася належним чином, про причини неявки свого представника суду не повідомила. Тому згідно ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачки та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що з 10 грудня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2015 року. Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачем. 24.09.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини [PERSON], [INFO]. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ластівкою В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 959. Вказаним договором було визначено права та обов'язки батьків (сторін по справі) щодо виховання та утримання дитини -[PERSON], [INFO]. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судоми законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Крім того, абзацом другим п. 18 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, враховуючи те, що сторони врегулювали свої відносини щодо участі у вихованні та утриманні дитини - [PERSON], [INFO], про що свідчить відповідний договір від 24.09.2015 р., суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed