Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 10 серпня 2006 року між ним та [PERSON] в усній формі було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташований по вул.. 40 років Перемоги, 27 в с. Маркеєво Чаплинського району Херсонської області. За домовленістю між ними було проведено повний розрахунок за вказаний будинок. З того часу по теперішній час він проживає у вказаному будинку, проводить капітальні та поточні ремонти, сплачує всі необхідні платежі. На даний час має намір зареєструвати своє право, однак у зв'язку з відсутністю нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу це зробити не може. Просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 126,1 метрів квадратних, житловою 90 метрів квадратних, з надвірними будівлями та спорудами, а саме: літ. «А»-житловий будинок, «а»-прибудова, «а1»-ганок, «Б»-літня кухня, літ. «В»-гараж, під літ. «В»-підвал, літ. «Г»-вхід у підвал, літ. «Д» - сарай, літ. «Е»- туалет, літ. «Ж»-сарай, літ. «З»-сарай, літ. «І»-навіс, №1-№8,№І огорожа та споруда, який розташований по вул.. 40 років Перемоги, 27 в с. Маркеєво Чаплинського району Херсонської області за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надав до суду лист згідно якого позовні вимоги позивача визнає, просить справу розглянути без його участі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 10 серпня 2006 року між позивачем та [PERSON] в усній формі було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташований по вул. 40 років Перемоги, 27 в с. Маркеєво Чаплинського району Херсонської області. За домовленістю між ними було проведено повний розрахунок за вказаний будинок. З того часу по теперішній час він проживає у вказаному будинку, проводить капітальні та поточні ремонти, сплачує всі необхідні платежі. На даний час має намір зареєструвати своє право, однак у зв'язку з відсутністю нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу це зробити не може. На сьогоднішній день він продовжує добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватися даним нерухомим майном, доглядає за ним, утримує його, робить поточні ремонти, сплачує податки. Нерухоме майно може стати предметом набуття за давністю, оскільки вважається , що таке майно існує, (існування нерухомого майна підтверджується квитанцією про сплату податку). Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст. З ЦК). Згідно приписів ст. 344 Цивільного кодексу України, для набуття права власності на майно за набувальною давністю, необхідне, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто, особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (внаслідок шахрайства тощо). Також, володіння майном повинне бути відкритим, тобто, очевидним для всіх інших осіб, при цьому, володілець має ставитися до майна, як до свого власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані). Крім цього, володіння майном повинно бути безперервним, протягом встановленого законом строку. У пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз»яснено, що враховуючи положення ст.ст.335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно , яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння) , а також на безхазяйну річ. Отже встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст. 214ЦПК). Виходячи зі змісту ст.ст. 335 і 334 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в передані цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Отже, право власності за набувальною давністю може набутися на безхазяйну нерухому річ,а взяття її на облік органом, що здійснює державну реєстрацію на нерухоме майно за заявою органу місцевого самоврядування і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є перешкодою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16 ЦК , а також частини 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту ч. 1 ст.344 ЦК , відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду , що набрало законної сили про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( п.5 ч.І ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ст.344 ЦКУ набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Ст. 344 ч.1 ЦКУ передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безпосередньо володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Даним майном позивач володіє більше 10 років, а саме з 1989 року безперервно та відкрито, а тому у суду є всі підстави для задоволення його позовних вимог. Відповідно ч.2 ст. 328 ЦК України , право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Outcome: approved