Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 20000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві, посилаючись на те, що з 10 серпня 2009 р. до 27 березня 2014 р. він працював у ДВАТ «Шахта «Новодзержинська», а після перейменування з 05.07.2012 року - у ТДВ «Орендне підприємство «Шахта імені Святої Матрони Московської», в якості підземного забійника на відбійних молотках з повним робочим днем під землею. 07 серпня 2010 року під час виконання трудових обов'язків він отримав перелом лівої ноги. У зв'язку з цим роботодавець провів розслідування вказаного нещасного випадку та 10.08.2010 р., як наслідок цього розслідування, затвердив складені 09.08.2010 року відповідні акти по формі Н-5 та Н-1. За висновком МСЕК від 23.11.2010 р. йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20%. Вважає, що внаслідок отримання трудового каліцтва, він переніс та продовжує переносити моральні страждання, які виразились у: порушенні його звичайних життєвих зв'язків, унеможливленні продовження активного способу життя, погіршенні взаємовідношень з близькими, відчутті неповноцінності, нервозності, періодичних болях в травмованій нозі. У зв'язку з цим він вважає, що саме відповідач винен у його моральних стражданнях, а тому повинен відшкодувати йому моральні шкоду, яку він оцінює в 20000 грн. До судового засідання позивач не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача до судового засідання повторно не з'явився: про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином. У відповідності до ст.224 ЦПК України зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд дійсної справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 2371 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з наступними змінами та доповненнями, роз'яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з порушенням нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Згідно із ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач дійсно перебував з відповідачем у трудових правовідносинах, працюючи з 10 серпня 2009 р. до 27 березня 2014 р. в якості підземного забійника на відбійних молотках з повним робочим днем під землею. 07 серпня 2010 року під час виконання трудових обов'язків він отримав закритий перелом ніжної треті лівої малої бердової кістки без зміщення. У зв'язку з цим роботодавець провів розслідування вказаного нещасного випадку та 10.08.2010 р., як наслідок цього розслідування, затвердив складені 09.08.2010 року відповідні акти по формі Н-5 та Н-1. За висновком МСЕК від 23.11.2010 р. йому вперше була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20%. 26.11.2013 р. при повторному огляді у МСЕК у позивача була підтверджена 20% втрата професійної працездатності. Черговий огляд у МСЕК призначено на 26.11.2015 р. Як вбачається з доданих письмових доказів, підставою для звернення до суду з дійсним позовом є моральні страждання, які є наслідком виробничої травми, отриманої позивачем 07.08.2010 року. Із позову та наданих копій документів вбачається, що внаслідок ушкодження позивачем здоров'я у зв'язку з виконанням трудового обов'язку, у нього змінився образ життя, що потребує від нього додаткових зусиль для її організації. Наявні в справі докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням позивачем трудових обов'язків, заподіює йому фізичні і моральні страждання, обмежує його можливість вести звичний спосіб життя, що, зокрема, визначено висновками МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати професійної працездатності, необхідності періодичного медикаментозного лікування. Згідно із роз'ясненнями, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує ступінь втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом, наявність для позивача вимушених змін у його можливій подальшій професійній діяльності, пов'язаної із необхідністю періодичного лікування, і дістає висновку про часткове задоволення позову у розмірі 10000 грн., які належить стягнути з відповідача. Крім цього, з відповідача у порядку, передбаченому ст.88 ЦПК України, на користь держави належить стягнути судовий збір. На підставі ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial