Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що він є наймачем вказаного житлового приміщення на підставі ордеру квартиру від 23.10.2015 №1,разом з ним в квартирі проживають його діти : [PERSON] та [PERSON] . Крім цього, з 24.02.1994 року за вказаною адресою зареєстрована [PERSON] , яка з 1994 року там не проживає, не сплачує комунальні платежі, особистих речей в квартирі не має, житлом не цікавиться. Зазначає, що жодних перешкод у користуванні житлом ним відповідачу не чиниться, а тому, з урахуванням відсутності її за місцем реєстрації більш як шість місяців без поважних причин, звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 22.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 17.08.2020 року справу після повторного автоматизованого розподілу прийнято до провадження судді Збаражського А.М. та призначено підготовче судове засідання. 13.11.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, та просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце судового розгляду у визначеному процесуальним законом порядку, заперечень до суду не направила. Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи без участі представників, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти їх задоволення. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] знаходиться на балансі Новоборівського житлово-комунального підприємства Хорошівського району, згідно з довідкою №5 від 26.03.2019 року (а.сп.7). На підставі рішення виконкому Новоборівської селищної ради від 23.10.2015 року №149 [PERSON] видано ордер №1 від 23.10.2015 року на квартиру [ADDRESS] . До складу сім`ї входить також його діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується копією ордера (а.сп.11). Згідно з довідкою виконавчого комітету Новоборівської селищної ради від 18.03.2019 року №685 [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , до складу його сім`ї входить його дочка [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.сп.7). Відповідно до довідок №187 та 188 про реєстрацію місця проживання особи, виданих виконкомом Новоборівської селищної ради, крім позивача, який зареєстрований з 27.10.2015 року за вищевказаною адресою, в квартирі зареєстроване місце проживання [PERSON] з 24.02.1994 року (а.сп.8). Згідно з актом обстеження житлових умов, складеного 19.03.2019 року за участі депутата Новоборівської селищної ради в присутності свідків (сусідів) [PERSON] та [PERSON] , гр. [PERSON] не проживає з 1992 року за адресою: [ADDRESS] (а.сп.9). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з 1994 року відповідач поїхала в Російську Федерацію та жодного разу не приїжджала, квартирою не цікавиться, жодні перешкоди з боку позивача їй не чиняться. Вказане також підтверджується письмовими поясненнями [PERSON] , яка підтвердила факт не проживання [PERSON] понад 25 років у квартирі за вищевказаною адресою. Відповідно до\~статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК України\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. У силу\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК України\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутності поважних причин такого непроживання. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, та враховувати принцип пропорційності втручання у право на повагу до житла, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про права людини 1950 року. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. З урахуванням викладеного вище, оскільки відповідач більше 6 місяців не проживає в будинку за адресою: за адресою: [ADDRESS] , поважних причин такого не проживання судом не встановлено, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved