Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з ДП «Селидіввугілля» з 01.08.2013 року по 10.07.2018 року працював заступником головного інженера по виробництву шахти; з 18.03.2019 року по 15.04.2020 року виконуючим обов`язків директора. В результаті довгого часу праці в шкідливих умовах отримав професійне захворювання, у зв`язку з яким 28.12.2020 року висновком МСЕК йому вперше була встановлена втрата професійної працездатності у сукупності 65% безстроково та 3 група інвалідності. Пошкодженням здоров`я позивачу завдано тяжкі фізичні та моральні страждання, було змінено його звичний уклад життя. З наведених підстав позивач просить стягнути моральну шкоду з відповідача 250 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01.03.2021 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 31.03.2021 року в задоволенні клопотання відповідача про залучення у якості третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, та витребування доказів відмовлено. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність,. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи належним чином повідомлений, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача не визнає, зазначивши, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, працюючи: з 22.06.1990 року по 31.07.1990 року в Об`єднанні «Селидіввугілля» шахта «Росія» (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська») учнем гірничого робітника очисного забою з повним робочим днем під землею; з 26.06.1991 року по 26.08.1991 року в Об`єднанні «Селидіввугілля» шахта «Росія» (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська») учнем гірничого робітника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем під землею; з 30.06.1992 року по 31.07.1992 року в Об`єднанні «Селидіввугілля» шахта «Росія» (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська») гірничим майстром з повним робочим днем під землею; з 15.12.1992 року по 31.03.1993 року в Об`єднанні «Селидіввугілля» шахта «Росія» (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська») гірничим майстром з повним робочим днем під землею; з 01.09.1994 року по 15.04.2004 року в Об`єднанні «Селидіввугілля» шахта «Росія» (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська») гірничим майстром з повним робочим днем під землею; з 22.05.2010 року по 31.07.2013 року в ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Україна» виконуючим обов`язків головного інженера; з 01.08.2013 року по 10.07.2018 року ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «1-3 Новогродівська» заступником головного інженера по виробництву шахти; з 11.07.2018 року по 14.12.2018 року ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Україна» головним інженером шахти; з 11.07.2018 року ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «1-3 Новогродівська» виконуючим обов`язків директора, звільнений 15.04.2020 року наказом №57к від 15.04.2000 року за ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується наданими копіями трудової книжки позивача серії [NUMBER] від 29.06.1990 року та 25.05.2010 року. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.11.2020 року за формою П-4, були встановлені професійні захворювання [PERSON] за діагнозом: хронічний бронхіт II стадія фаза затихаючого загострення, прикорневий та нижньочасковий пневмосклероз, ЛН I-II (один-два). (J42.0). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легкою ступінню пониження слуху (II ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] (Н 90.3). Захворювання професійні, встановлені вперше. Загальний стаж роботи - 28 рік 5 місяців 2 дні, з яких 10 місяців 13 днів - за професією, 19 років 8 місяців 22 дні - у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. Професійне захворювання виникло за обставин тривалої роботи в умовах важкої фізичної праці та запиленості повітря робочої зони прохідника, які перевищували санітарно-гігієничні нормативи. Відповідно до довідок серії 12 ААА № 092054 від 28.12.2020 року та серії 12ААБ № 851873 від 28.12.2020 року, виданих МСЕК, [PERSON] первинно встановлена ІІІ група інвалідності по професійному захворюванню, з встановленням втрати професійної працездатності, яка у сукупності складає 65% безстроково. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування працівникові моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08 жовтня 2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому шкоди. Відповідно до ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно - побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При встановлених обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 13,81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач отримав хронічне професійне захворювання, у зв`язку з тривалим перебування у трудових відносинах з відповідачем, при наявності шкідливих умов праці, що було встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 26.11.2020 року, що в свою чергу заподіює йому моральні страждання, в результаті чого він змушений докладати додаткових зусиль для нормального життя. Втрата працездатності та отримання інвалідності призвели до порушення звичайного ритму життя позивача, постійного знаходження на лікуванні. До теперішнього часу він відчуває негативні наслідки професійного захворювання, а саме: відчуває фізичні болі, переживання, погіршились відносини з близькими, порушений звичний уклад життя. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована. Суд звертає увагу, що відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок нещасного випадку, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 250 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, суд не находить можливим, оскільки така грошова сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. З огляду на наведене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідним визначити розмір моральної шкоди завдану внаслідок отримання позивачем професійного захворювання у розмірі 65 000 грн. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у листопаді 2021 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в дохід держави у сумі 650 грн. 00 коп. (26,00 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial