Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення з останньої заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 10\~255,49 грн., інфляційних втрат в розмірі 248,34 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 50,46 грн. з підстав порушення відповідачем цивільно-правового зобовязання. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач проживає та зареєстрована в [INFO], послуги з централізованого опалення якій надає позивач. Однак, всупереч вимогам чинного законодавства, відповідач не проводить оплати за отримані послуги. За період з 01.11.2016р. по 30.04.2017р. розмір заборгованості відповідача за отримані послуги становить 10255,49 грн. Дану суму просить стягнути в примусовому порядку, а також інфляційні втрати в розмірі 248,34 грн. та три відсотка річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 50,46 грн. за період з листопада 2016р. по лютий 2017р., а всього 10554,29 грн. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 26.12.2017р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відзиву, який би відповідав вимогам ст. 178 ЦПК України відповідач не подала. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.07.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, скерував до суду заяву, в якій справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач будучи присутньою в Личаківському районному суді м. Львова 19.11.2018р., безпосередньо перед початком судового засідання зачитала суду «публічну заяву про знаходження в живих», виходячи зі змісту якої позовні вимоги нею не визнаються. При цьому, не дала можливості суду розпочати судове засідання, відмовилась надати для огляду документи, які підтверджують її особу та після цього самовільно покинула зал судових засідань. Виходячи зі змісту п. 1 ч. 3, ч. 6 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. В судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрована та проживає в квартирі № 33 на вул. Ольжича, 13 у м. Львові, що стверджується довідкою ЛКП «№ 500» від 16.05.2017р. з місця проживання про склад сімї та прописку (а.с.6). Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Виконавцем, згідно ст. 1 цього Закону є субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Постановою НКРЕКП від 31.03.2015р. № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню такими субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, і зокрема, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний обовязок споживача\~ (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно представленого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води мешканцям квартири № 33 на вул. Ольжича, 13 у м. Львові (а.с.10), її загальний розмір за період з 01.11.2016р. по 30.04.2017р. становить 10255,49 грн. Суд приймає такий розрахунок як належний та допустимий доказ позовної вимоги, оскільки доказів протилежного відповідач не представила, та відповідно, ухвалює рішення про стягнення такої суми в примусовому порядку. При цьому враховується позиція ВСУ, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013р., і згідно з якою, споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Крім того, як висловився ВСУ під час розгляду цивільної справи № 6-931цс15 в своїй постанові від 13.01.2016р., на вказані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно цієї норми, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічні висновки щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за відсутності між сторонами договірних відносин а також щодо стягнення з споживача трьох відсотків річних та інфляційних втрат також висловлені Верховним Судом у \~складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного\~\~суду під час розгляду цивільної справи № 639/10591/14-ц (постанова від 14.02.2018р.), які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд зобовязаний враховувати. Проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних (а.с.11), за період з листопада 2016р. по лютий 2017р. перевірено та прийнято судом як такий, що відповідає вимогам чинного законодавства, а тому, інфляційні втрати в розмірі 248,34 грн. та три відсотка річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 50,46 грн. також підлягають до примусового стягнення. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1600 грн., сплата якого підтверджується відповідними квитанціями (а.с.4, 5). На підставі наведеного та

Outcome: approved