Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому посилається на те що, 11.04.2005 року він та [PERSON], [PERSON] у порядку приватизації житла, набули право власності на квартиру [ADDRESS], при цьому розмір часток у праві спільної власності на квартиру визначений не був. 28.01.2013 року між позивачем та [PERSON], [PERSON] та відповідачем, [PERSON], був укладений договір дарування квартири, відповідно до якого вони, як співвласники вказаної квартири, подарували її [PERSON] Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 14.01.2015 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування частково недійсним предявлені позовні вимоги позивача були частково задоволені, а саме: визнано недійсним договір дарування від 28.01.2013 року, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині дарування трикімнатної квартири №31 по вул.Залаегерсег у м.Херсоні Марченко [PERSON]. Рішення набрало законної сили та є чинним. На час виконання зазначеного вище справи ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 29.08.2014 року у порядку забезпечення позову було накладено арешт на 1/3 частину кв.31, що знаходиться в м.Херсоні по вул.Залаегерсег, 31. Постановою державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні від 01.09.2014р. відкрито виконавче провадження ВП №44561367 з виконання ухвали про забезпечення позову. У середині березня 2015 року на адресу позивача поштою від відповідача [PERSON] надійшов проект договору оренди квартири, згідно з умовами якого він запропонував позивачу 04.02.2015 року укласти з ним договір оренди квартири, зазначивши про те, що він є її власником. Копії правовстановлюючого документу, який би посвідчував його право власності на квартиру до проекту договору надано не було. 16.03.2015 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру №31 по вуд.Залаегерсег, 31 у м.Херсоні. Проте рішенням державного реєстратора від 27.03.2015р. №20325558 позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру з підстав встановлення наявності зареєстрованого права власності на зазначену квартиру за іншим субєктом, а саме, відповідачем [PERSON] Вважає укладений договір відчуження квартири [ADDRESS] недійсним. Просить визнати недійсним з моменту укладення договір відчуження трикімнатної квартири [ADDRESS] житловою площею 40,49кв.м, загальною площею 64,20кв.м, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги, збільшивши їх просили визнати [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на трикімнатну квартиру №31, що знаходиться по вул.Залаегерсег, 31 у м.Херсоні житловою площею 40,49кв.м, загальною площею 64,20кв.м; визнати недійсним договір дарування вказаної квартири, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] 04.02.2015 року, з моменту його укладення; витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] вказану квартиру та стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2780,80грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими за наступних підстав. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частиною першою ст.368 ЦК України, визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами 2, 3, 4 ст.369 ЦК України, визначено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Статтею 387 ЦПК України, зазначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 392 ЦК України, визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до свідоцтва про право власності від 11.04.2005 року серія САА №361402, виданого Фондом комунального майна [ADDRESS] в м.Херсоні по вул.Залаегерсег, 31 належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], яке видано на підставі розпорядження №17295-Ж від 11.04.2005 року. Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно Херсонського державного бюро технічної інвентаризації від 21.04.2005 року, [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності по 1/3 кожному належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА №361402 від 11.04.2005 року Фонду комунального майна згідно з розпорядженням №17295-Ж. Відповідно до договору дарування від 28.01.20013 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] подарували [PERSON] [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 14.01.2015 року договір дарування від 28.01.2013 року укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано частково недійсним в частині дарування трикімнатної квартири [ADDRESS], [PERSON] Відповідно до договору дарування квартири від 04.02.2015 року, [PERSON] подарував [PERSON] трикімнатну [ADDRESS]. З огляду на вищевикладене, суд вважає у судовому засіданні встановленим, що [ADDRESS] є спільною сумісною власності позивача та відповідача [PERSON] Між тим, 04.02.2015 року, відповідач [PERSON], незаконно, без згоди співвласника - позивача [PERSON], розпорядився вказаною квартирою та подарував її відповідачу [PERSON], у звязку з чим суд вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованим та підлягаючими задоволенню у повному обсязі. Заперечення представника відповідача [PERSON] суд вважає безпідставними, у звязку з чим, прийняти до уваги не може.

Outcome: approved