Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить, з усіма уточненнями, стягнути з [PERSON] грошову компенсацію ? частини вартості автомобіля Skoda Fabia, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] в розмірі 67\~550 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 04 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород було зареєстровано шлюб. З осені 2016 року відносини подружжя погіршилися, що зумовило необхідність поділу спільного сумісного майна подружжя. За період шлюбу подружжя разом придбало автомобіль Skoda Fabia, 2007 р.в., державний номер [NUMBER], який зареєстрували за відповідачем [PERSON] Оскільки вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач має право на частку даного автомобіля. Однак, як стало відомо позивачу, в листопаді 2016 року, відповідач без її згоди відчужив автомобіль на користь свого батька [PERSON], що вважає було спрямовано задля утруднення поділу автомобіля та приховування його від позивача. Оскільки, згідно з висновком експертного дослідження №5 від 26.01.2018 року, ринкова вартість автомобіля Skoda Fabia, 2007 р.в., що є предметом спору у даній справі становить 135\~100,00 грн., то ? частина даного автомобіля становить 67\~550 грн. Представником відповідача надано письмові заперечення, в яких заперечує проти визнання позовних вимог, зазначивши наступне. Так, відповідач з 04.09.2010 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем з 04.09.2010 р. Восени 2016 року сторони припинили спільне проживання. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2017 шлюб розірвано, рішення набуло законної сили. Спірний автомобіль марки Skoda Fabia, 2007 р.в., державний номер АО 5363ВК був придбаний [PERSON] у 2015 році. Однак, коштів на його придбання у сімї не було. Маючи намір придбати автомобіль, подружжя вирішило позичити гроші і відповідач уклав в інтересах сімї угоду про позику грошей з [PERSON] та [PERSON], своїми батьками. За домовленістю між сторонами, строків повернення позики попередньо не обумовлювали і кошти мали бути повернуті на першу вимогу позикодавців у тій самій сумі, що була надана та отримана в позику. У разі неможливості повернення коштів, відповідач зобовяувався переоформити автомобіль на одного з позичальників. Тобто, договір позики грошей було укладено [PERSON] в інтересах сімї, отримані ним кошти стали правом спільної сумісної власності подружжя, а цей договір створив обовязки не тільки для відповідачів, а й для дружини, позивача у вказаному спорі, позаяк, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграші, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. А договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно одержано за договором, використане в інтересах сімї. Влітку 2016 року батьки звернулися до відповідача з вимогою про повернення коштів. У звязку з відсутністю у відповідача коштів на виконання боргових зобовязань за договором позики, відповідачем було здійснено переоформлення автомобіля на батька. Також зазначає, що позивачу було відомо про ці обставини. Позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначає наступне. За період шлюбу з відповідачем, за період з 2010 по 2016 роки позивач особисто офіційно заробила 213\~721,14 грн. Доходи відповідача є вищими. Крім того, батьки постійно підтримували матеріально, а відтак у подружжя було достатньо коштів на придбання автомобіля. Позивач ніколи не чула про існування «розписки» на придбання автомобіля, й переконана, що дана розписка є підробленою з метою уникнення відповідачем поділу автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя. Окрім того, відповідачу не потрібно було позичати гроші від своїх батьків, адже 01.08.2015 матір позивача особисто позичила позивачу кошти в розмірі 6000 долларів США саме з метою придбання автомобіля, що також підтверджується розпискою. Також зазначила, що розписка, подана відповідачем, суперечить вимогам закону до договору позики. Зокрема, в розписці зазначено про можливість повернення замість грошей автомобіля, що суперечить природі договору позики та вимогам статей 1046, 1049 ЦК України. З правової точки зору, можливість відчуження автомобіля, у випадку неможливості виконання грошового зобовязання за договором позики є заставою. Однак, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений. Отже, умова «розписки» від 02.08.2015 про можливість погашення відповідачем позики за рахунок відчуження автомобіля є нікчемною. Відповідач ніколи не укладав зі своїми батьками нотаріально посвідченого договору застави, а відтак не мав жодної підстави та права відчужувати автомобіль, що є спільною сумісною власністю подружжя на виконання своїх ймовірних грошових зобовязань перед батьками. Дана позика, якщо й існувала, то отримана без згоди дружини відповідача та не в інтересах сімї. Автомобіль подружжя придбало за спільно заощаджені грошові кошти та кошти, надані матірю позивача. Крім того, представником позивача було подано заяву про визнання правочинів недійсними в порядку ч. 3 ст. 199 ЦПК України. Оскільки, договір застави не був нотаріально посвідчений, він є нікчемним. Щодо договору позики, то такий є недійсним, оскільки був отриманий без згоди дружини відповідача, не в інтересах сімї та гроші за ним не були передані. Крім того, представником позивача було подана заяву про те, що розписка від 02.08.2015 року є підробленою, з тих підстав, що позивач ніколи не чула про існування розписки на придбання автомобіля. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з наведених в позові підстав, просили такі задовольнити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечували проти позовних вимог в повному обсязі, з підстав зазначених у запереченнях, просили відмовити у їх щадоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON], 04 вересня 2010 року зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 371. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.06.2017 р. шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 04 вересня 2010 року в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ Закарпатської області та складено відповідний актовий запис №371 розірвано. Рішення набуло законної сили 20.06.2017. Таким чином, судом встановлено що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2010 року по 08.06.2017 року. Під час перебування у шлюбі був придбаний автомобіль Skoda Fabia, 2007 р.в., який був зареєстрований на відповідача, що не заперечується сторонами. Разом з тим, сторонами надані розписки про отримання позик від батьків. В обґрунтування позивачем зазначається, що сімя мала достатній матеріальний стан для придбання автомобіля, а також, те, що матірю позивача було позичено кошти на придбання автомобіля, а тому у відповідача не було необхідності для отримання позики від своїх батьків, а в разі отримання такої, вважає, що така була отримана в інтересах відповідача. В свою чергу, відповідач зазначає, що кошти були отримані саме від його батьків для придбання автомобіля, оскільки сімя не мала для цього коштів, зокрема через те, що свої кошти витрачали на відпочинок за кордоном. На спроможність батьками надати кошти сторонами надані відповідні докази, а саме: з боку позивача договір на депозитний вклад позичальника виписка та історія з депозитного рахунку, з боку відповідача заповіт на позичальника та звіт по депозитному рахунку позичальника. З пояснень сторін випливає, що обидві позики укладалися без відома іншої сторони, беззаперечних доказів того, що зазначені кошти були витрачені саме на придбання\~спірного автомобіля суду не надано. Разом з тим, судом встановлено, що спірний автомобіль набутий під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю. Згідно\~з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить ім. на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п. 22, 30 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, відповідно до частин 4, 5\~ст. 71 СК\~України, присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну\~\~річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності таких умов, присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених\~ст. 364 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми. Так, відповідно до\~ст. 364\~\~ЦК України,\~співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3\~ст. 358\~\~ЦК України. Відповідно до договору купівлі-продажу 2141/2016/159832 від 01.11.2016 року [PERSON] продав [PERSON] транспортний засіб марки Skoda Fabia, 2007 р.в., державний номер [NUMBER] за 65\~000 грн. В судовому засіданні сторонами не оспорюється факт відчуження автомобіля. Позивачем ставиться вимога щодо стягнення компенсації ? частини вартості автомобіля, яку вона оцінює в розмірі 67\~550,00 грн, на підтвердження чого надала висновок експертного дослідження №5 від 26.01.2018. Відповідно до висновку експертного дослідження №5 від 26.01.2018, ринкова вартість автомобіля [NUMBER], станом цін на день дослідження із врахуванням середньостатистичного пробігу 176000 км., може становити 135 100 грн. Разом з тим, такий висновок не доводить відчуження майна саме за таку вартість і отримання коштів саме в такому розмірі, а тому суд надає перевагу договору купівлі-продажу, який не оскаржувався, і вважає за необхідне визначити компенсацію вартості ? частини автомобіля, виходячи з вартості зазначеної в договорі купівлі-продажу. Відтак позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме в частині компенсації позивачу ? частини вартості автомобіля в розмірі 32\~500,00 грн. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі та

Outcome: partial