Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 73256,40 грн. як зайво нарахованої та виплаченої суми одноразової допомоги у зв`язку з ушкодженням здоров`я. В обґрунтування позову зазначає, що як робочий орган виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, позивач здійснює представництво інтересів фонду на території м. Первомайська та Первомайського району Харківської області. Згідно з наказом управління від 26.02.2015 року №33 «Про проведення комплексної перевірки» була здійснена перевірка позивача щодо призначення, перерахування та проведення страхових виплат потерпілим від нещасних випадків на виробництві за період з 01.09.2012 року до 28.02.2015 року. За результатами перевірки по особовій справі №190, яка є справою відповідача, виявлено зайво нараховану [PERSON] суму одноразової допомоги. Оскільки первинний діагноз був встановлений 25.11.1994 року, тому суму допомоги повинно було сплатити підприємство, де працював відповідач. [PERSON] було повідомлено про помилку, він погодився з вказаною помилкою і заявою від 21.04.2015 року погодився сплачувати позивачу по 851,00 грн. до 20 числа кожного місяця до погашення всієї зайво нарахованої суми одноразової допомоги. Станом на 01.07.2015 року жодних коштів на рахунок відділення не надійшло, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача за довіреністю [PERSON] (а.с. 19) у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, додатково надала письмові дебати з реквізитами, на які в разі задоволення позову повинні бути сплачені кошти відповідачем по справі. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] (а.с.20) у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, вказавши, що заяву від 21.04.2015 року його батько не писав, кошти отримав правомірно, дії позивача стосовно стягнення коштів є порушенням соціальних прав його батька як інваліда 1 групи. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є інвалідом 1 групи підгрупи «А», що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК як додатка до довідки серії ХАР-08 №002086 від 26.12.2012 року, якою відповідачу безстроково з 13.12.2012 року встановлено вищевказану групу інвалідності та умовою інвалідності вказано трудове каліцтво (а.с.12). Відповідно до довідки №5 від 08.04.2015 року від Лозівської міжрайонної медико-соціальної комісії позивачу стало відомо, що первинно інвалідність відповідачу була визнана 25.11.1994 року згідно довідки МСВ2-18 АА №305281, виданої Дзержинською МСЕК м. Харкова, з діагнозом важка спинальна травма, компресійний перелом тіла L1 з забоєм спинного мозку (а.с. 13). До матеріалів справи заява відповідача [PERSON] про визнання суми боргу від 21.04.2015 року (вх. №183), а також копія наказу управління №33 від 26.02.2015 року «Про проведення комплексної перевірки» (щодо підстав для виявлення надміру сплачених сум відповідачу) долучені не були, у судовому засіданні на пропозицію суду надати вказану заяву представник позивача під звукозапис повідомила, що надати вказані заяви або їх копії позивач не має можливості, причини не надання суду не повідомила. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін у справі зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, окрім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. В даному випадку вказані підстави ст. 61 ЦПК України на позивача не розповсюджуються. Також в судовому засіданні 30.07.2015 року під звукозапис представник позивача повідомила, що звернення до Харківської обласної МСЕК, а згодом отримання відповіді від Лозівської міжрайонної МСЕК щодо встановлення факту первинної інвалідності відповідача повязано з тим, що позивач не був ознайомлений з територіальною юрисдикцією МСЕК по Харківській області, а тому запит на Харківську обласну МСЕК був перенаправлений за належністю до Лозівської міжрайонної МСЕК. При цьому жодних письмових доказів вказаної позиції представник позивача до суду не надав. Наведена позивачем по справі нормативна база, зокрема п.5 ч.2 ст. 10 та ч.1 ст. 17 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» є загальними щодо вирішення спорів та дій позивача, підстав для визнання відповідача таким, що отримав державну соціальну допомогу, надавши недостовірні дані про свій страховий випадок або, що позивач при виплаті суми відшкодування допустив рахункову помилку вони не містять. Посилання позивача на п.п.3.3 постанови правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007 року №24 «Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат», зареєстроване в Міністерстві юстиції України 22.06.2007 року за №715/13982 є також відсилочним, оскільки встановлює строк призначення допомоги та порядок звернення до органів фонду після спливу трьох років при визначенні втрати працездатності МСЕК. Жодної вказівки на обовязок сплати вказаних коштів підприємством, де працював [PERSON] вказані нормативні акти не містять. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України обовязковим для виконання судами України та усіма субєктами владних повноважень, до яких відноситься і позивач, є постанови Верховного суду України стосовно застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах. Згідно з правовою позицією ВСУ, викладену у постанові від 22.01.2014 року по справі №6-151цс13, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги (що є в даному випадку), стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто те, що мало місце в даному випадку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed