Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням просить стягнути з відповідача на його користь наступні суми: - 45574,90 грн. суму компенсації за затримку розрахунку при звільненні; 345,08 грн. суму 3% річних за затримку розрахунку; 1461,12 грн. інфляційні втрати за затримку розрахунку, а всього загальну суму у розмірі 47381, 10 грн. Свій позов позивач мотивує тим, що він працював на підприємстві ПАТ „РЕФМА на посаді начальника механоскладального виробництва з 10.12.2014, але з 29.09.2015 звільнився за власним бажанням на підставі Наказу №29 від 29.09.2015. На день звільнення заборгованість ПАТ «Рефма» перед ним по заробітній платі склала 5775,17грн. вказану суму заборгованості по заробітній платі відповідач йому не виплачує , незважаючи на його неодноразові звернення, посилаючись, що рахунки підприємства арештовані. Суму боргу відповідач визнав, про що видав відповідну довідку, на підставі якої він звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із заявою про видачу йому судового наказу про стягнення заробітної плати у примусовому порядку. Відповідач постійно відмовляє йому, оскільки у них арештовані всі рахунки, виплати вони не можуть здійснювати самостійно, треба звертися до суду та виконавчої служби. Минуло два роки з дня його звільнення, але заборгованість по заробітній платі так і не сплатили. Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. Від представника відповідача надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з наданої копії трудової книжки, позивач працював на підприємстві ПАТ „РЕФМА на посаді начальника механоскладального виробництва та звільнився за згодою сторін 29.09.2015 року, на підставі Наказу по підприємству від 29.09.2015 року за № 29 (а.с.6). Згідно довідки по заробітній платі та інших доходах від 01.09.2017 середньоденна заробітна плата [PERSON], який працював в ПАТ «Рефма» склала 91,70грн./а.с.7/ Згідно довідки по заборгованості по заробітній платі від 01.09.2017 позивачу була нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 5775,17 грн./а.с.8/ В силу ч. 1ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, відповідач в порушення\~ст. 116 КЗпП України не виплатив в день звільнення всі належні йому кошти, що підтверджується довідкою по заборгованості по заробітній платі від 01.09.2017, виданою ПАТ «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «Рефма». Виплату заборгованості по заробітній платі позивачеві здійснено не було. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: 497 (робочих днів) х 91,70 грн. (середньоденного заробітку) = 45574,90 грн. 3% річних, термін прострочення з 30.09.2015 по 25.09.2017: 5775,17 грн./100% х 3%/365 х 727 дн. (прострочка) = 345,08 грн. та інфляційні витрати\~1461,12 грн. Ці суми визнаються відповідачем. Згідно ч.1\~ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно\~ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін. Згідно ч.1\~ст.117 КЗпП України, у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органа належних звільненому працівнику сум в строки, зазначені в\~ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, організація, установа повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. п.20 Постановою Пленуму Верховного суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці\~№13 від 24 грудня 1999р. встановлено, що середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку на підставі\~ст.117 КЗпП України\~стягується по день винесення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в тому його вини. Сама по собі відсутність грошей у роботодавця не виключає його відповідальність. Згідно ст.1 Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати\~від 19 жовтня 2000р., підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати (на один і більше календарний місяць), у томі числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: - сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 30.09.2015 по 25.09.2017 включно у сумі 45574,90 грн.; - 3 % річних, термін прострочення з 30.09.2015 по 25.09.2017 та становлять\~345,08 грн.; - інфляційні витрати за вказаний період затримки розрахунку\~1461,12, а всього 47381,10 грн. Також з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved