Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до до Знам'янської станції швидкої медичної допомоги Кіровоградської області м. Знам'янка, третя особа головний лікар Знам'янської станції швидкої медичної допомоги [PERSON], і просить винести рішення, яким поновити його на посаді водія Знам'янської станції швидкої медичної допомоги Кіровоградської області м. Знам'янка та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.12.2014 року по день поновлення на роботі. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з 07.05.2009 року він працював на посаді водія Знам'янської станції швидкої медичної допомоги Кіровоградської області м. Знам'янка. 21.11.2014 року він, в усній формі, домовився з головним лікарем [PERSON] про те, що він відпрацює до 14.00 години, а потім його замінить його напарник, який з цим погодився, оскільки йому необхідно було піти на похорони. На його пропозицію [PERSON] погодилась, сказала, що ніяких заяв, з приводу викладеного, писати непотрібно, головне, щоб на зміну з'явився його напарник. Після 14.00 години 21.11.2014 його змінив напарник, про що було відомо головному лікарю [PERSON] і він поїхав на похорони. 25.11.2014 року [PERSON] повідомила його, що, за відсутність на робочому місці більше ніж 3 години, його, наказом від 25.11.2014 року звільнено з 01.12.2014 року. Оскільки він перебував на лікарняному, з 28.11.2014 року, зробили запис про звільнення 08.12.2014 року. Головний лікар була поінформована про те, куди він пішов, він пішов з її усної згоди, про що знали декілька людей, напарник його замінив, тому вважає свої позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. В судове засідання позивач з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши , що він відпрашувався до кінця зміни у головного лікаря на поховання близької людини , вона надала дозвіл , він домовився з напарником, він не міг відпроситись на дві години так як похорони відбувалися в селі Суботці які віддалені від Знам'янки приблизно на 15 км та щоб добратися туди й назад потрібен час. Крім того на похоронах йому стало зле і він фізично не міг вийти на роботу. Представник відповідача, яка по справі також виступає в якості третьої особи, [PERSON] в судове засідання з'явилась, позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що вважає свої дії правомірними, оскільки дійсно відпускала позивача на похорони, однак на декілька годин, а не до кінця зміни. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суд пояснила, що [PERSON] був відсутній на роботі 21.11.2014 року з 14.00 години до кінця зміни, тобто 20.00 години, про що було складено відповідну службову записку та акт. Акт складено було старшим водієм, нею та головним лікарем. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив, що [PERSON] 21.11.2014 року, після перебування на похороні, стало зле. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суд пояснив, що 21.11.2014 року він, разом з [PERSON], перебував на похороні, потім [PERSON] стало погано і вони разом поїхали додому. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що при розмові [PERSON] та головного лікаря присутня не була, однак знає, що дійсно [PERSON] відпускали з роботи, однак не знає чи до кінця зміни, зі слів позивача відпросився до кінця зміни. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що 21.11.2014 року [PERSON] йому повідомив, що відпросився на похорон. В подальшому головний лікар казала, що дійсно [PERSON] у неї відпрошувався, однак тільки на дві години. Вислухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно трудової книжки (а.с.9) [PERSON] працював на посаді водія Знам'янської міської станції швидкої і невідкладної допомоги з 07.05.2009 року, звільнений за прогул з 08.12.2014 року. 24.11.2014 року (а.с.18) складено акт про відсутність водія [PERSON] на робочому місці 21.11.2014 року з 14.00 до кінця робочого дня ( усього відсутність 6 годин). Листок непрацездатності (а.с.17) підтверджує факт перебування [PERSON] на лікарняному з 28.11.2014 року по 06.12.2014 року. Відповідно до наказу №68/1 від 28.11.2014 року (а.с.15), в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю з 28.11.2014 року, датою звільнення з посади в зв'язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпПУ, згідно наказу по підприємству №66/1 від 25.11.2014 року, вважати наступний робочий день після закінчення хвороби. Заява [PERSON] (а.с.6) свідчить про те, що 21.11.2014 року водій [PERSON] пропросив його підмінити з 14.00 до 20.00 години, що він і зробив, зміна пройшла без порушень. Відповідно до службової записки (а.с.31) від 21.11.2014 року водій [PERSON] пішов з роботи з 14.00 години, замість нього працював водій [PERSON], однак, оскільки заміна була неофіційна, в журналі викликів та картках записано прізвище [PERSON]. Пояснювальна записка від 25.11.2014 року (а.с.19) свідчить про те, що [PERSON], за проханням водія [PERSON] 21.11.2014 року з 14.00 години до 20.00 години, з його слів за дозволом головного лікаря, замінив його на зміні. Шляховий лист №2239 від 21.11.2014 року (а.с.7-8) свідчить про те, що 21.11.2014 року водієм був [PERSON], а з 14.00 години [PERSON]. Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, з подальшими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Пунктом 24 зазначеної Постанови передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Відповідно до змісту ст. ст. 10, 11, 58-60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 21.11.2014 року [PERSON] з 14.00 години був відсутній на робочому місці за згодою керівництва. Разом з тим суду не надано доказів того, що позивачу [PERSON] керівництвом було дозволено відсутність на робочому місці саме визначену кількість годин. Відсутність працівника на робочому місці 21.11.2014 року, з незрозумілих причин, фактично встановлена лише 24.11.2014 року, поважність причин відсутності працівника на робочому місці не досліджувалась і, відповідно, не врахована при вирішенні питання про звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що позивач з 14.00 години 21.11.2014 року, за усною домовленістю з керівником, при наявності поважних причин для відсутності, попередньо домовившись про свою заміну, внаслідок чого не було порушено нормальну роботу підприємства, був відсутній на робочому місці. Крім того суд враховує похорони знайомої людини, як поважність не прибуття на робоче місце позивача до кінця зміни , крім того суд вважає за належний доказ покази свідків які підтверджують, що [PERSON] стало зле на похоронах . Відсутність позивача на робочому місці понад шість годин суд не може розцінювати як порушення , так як керівнику було фактично відомо про місцезнаходження позивача на похованні . Також під час судового розгляду судом не встановлено, що позивач мав порушення трудової дисципліни за аналогічні проступки , а також не притягувався до дисциплінарної відповідальності. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що при звільненні позивача підприємством не було дотримано порядок його звільнення, обране дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення не відповідає ступеню тяжкості вчиненого проступку, тож наявні правові підстави для поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08.12.2014 року по день поновлення на роботі.

Outcome: approved