Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Укрсоцбанк», а саме: квартиру, загальною площею 71,9 кв. м., житловою 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що накладений постановою, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 49004998, виданий 03.11.2015, видавник: ВДВС Мелітопольського МРУЮ, державний виконавець Буряк Н.С., та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП№21462921, виданий 08.12.2010, видавник: Відділ державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, державний виконавець Ільєнко А.В.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.05.2007 Акціонерно-комерційний\~банк соціального\~розвитку «УКРСОЦБАНК»,\~надалі за\~текстом -\~«Кредитор» та\~громадянин України [PERSON] , надалі за текстом - «Позичальник» уклали договір кредиту № Ж325/54-К (надалі за текстом -Кредитний договір). Також 07.05.2007 Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було\~укладено іпотечний\~договір \~Ж3235/54-1 відповідно до якого, на забезпечення виконання осново зобов`язання Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру, загальною площею 71,9 кв. м., житловою 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.12.2018, іпотеко держателем квартири виступає саме АТ «УКРСОЦБАНК». У зв`язку з неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значної заборгованості [PERSON] , позивач вимушений був розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 28.11.2018 право власності на майно було зареєстровано за АТ «УКРСОЦБАНК». Однак, позивачу стало відомо, що реалізувати заставлене майно на даний час не можливо, оскільки постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:49004998, виданий 03.11.2015, видавник: ВДВС Мелітопольського МРУЮ, державний виконавець Буряк Н.С., та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП№21462921, виданий 08.12.2010, видавник: Відділ державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, державний виконавець Ільєнко А.В., накладено арешт на нерухоме майно відповідача, та заборона на його відчуження. На сьогоднішній день, внаслідок винесення вищезазначеної постанови про арешт, порушено право позивача як власника нерухомого майна. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 17.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Від представника позивача на електрону суду надійшло клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, на позові наполягають в повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки. Про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Судова повістка надсилалась їй за її зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] , та попереднім місцем реєстрації, що вказаний в позовній заяві: [ADDRESS] , однак до суду повернулися конверти із відмітками: «за закінченням встановленого строку зберігання», що відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, однак її неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 07.05.2007 Акціонерно-комерційний\~банк соціального\~розвитку «УКРСОЦБАНК»\~та громадянин\~України [PERSON] уклали договір кредиту № Ж325/54-К /а.с.6-9/. Також 07.05.2007 Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було\~укладено іпотечний\~договір \~Ж3235/54-1 відповідно до якого, на забезпечення виконання осново зобов`язання Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру, загальною площею 71,9 кв. м., житловою 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.10-13/. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.12.2018, іпотекодержателем квартири за адресою: [ADDRESS] , виступає саме АТ «УКРСОЦБАНК» /а.с.15-17/. У зв`язку з неможливістю виконання умов за Кредитним договором та значної заборгованості [PERSON] , позивач вимушений був розпочати процедуру стягнення на іпотечне майно. 28.11.2018 право власності на вищевказане нерухоме майно було зареєстровано за АТ «УКРСОЦБАНК». Реалізувати заставлене майно на даний час для позивача не представляється можливим, оскільки постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:49004998, виданий 03.11.2015, видавник: ВДВС Мелітопольського МРУЮ, державний виконавець Буряк Н.С., та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП№21462921, виданий 08.12.2010, видавник: Відділ державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, державний виконавець Ільєнко А.В., накладено арешт на нерухоме майно відповідача, та заборона на його відчуження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові\~належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього ж Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні, позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Таким чином, з огляду на наведені доводи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, оскільки порушене право позивача стосовно обтяження, накладеного на майно, яке є власністю позивача, перешкоджають йому у здійсненні права власності та підлягають судовому захисту. На думку суду, подальший арешт всього майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки фактичні обставини справи свідчать про те, що\~відпадала обґрунтована потреба для відповідного арешту нерухомого майна.

Outcome: approved