Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору № АВН0RX121750343 від 10.10.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4970 гривень 77 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним і банком кредитно-заставний договір. Згідно умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 12.05.2016 року має заборгованість в сумі 11282 гривні 66 копійок, яка складається з наступного: 4097 гривень 49 копійок - заборговаість за кредитом, 3 гривні 29 копійки - заборговність по процентам за користування кредитом, 1237 гривень 70 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 5.3.Умов та правил надання банківських послуг, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 513 гривень 46 копійок - штраф (процентна складова). В судове засідання представник позивача не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити та просить стягнути з відповідача на користь банку судовий збір. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, пояснила, що кошти на руки вона не отримувала. Вона дійсно уклала з банком кредитний договір 10.10.2013 року, підписала його власноручно. Кошти повинні були піти на оплату приватному підприємцю [PERSON], з яким вона уклала договір на встановлення металопластикових вікон. Перші три місяця вона погашала кредит, потім припинила, оскільки вікна у неї не встановлені до теперішнього часу. Вона звернулася з заявою до Якимівського РВ УМВС стосовно [PERSON] Але ніяких результатів за її заявою немає. Розглянувши матеріали справи, вислухавши позивача суд вважає, що позовні вимоги законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню частково за наступними підставами: Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 10 жовтня 2013 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № АВН0RX121750343 , за умовами якого останній отримав споживчий кредит у розмірі 4970 гривень 70 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 9 жовтня 2015 року. Щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту становить 1231,77 гривень.Згідно з умовами укладеного між сторонами договору він складається із заяви позичальника та Умов і правил надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (стандарт) (далі - Умови).Свою згоду з Умовами кредитування і порядком погашення кредиту [PERSON] висловила у своїй заяві, яку власноручно підписала (а.с.5). Згідно п.16 Заяви позичальника [PERSON] підтвердила, що отримала товар згідно з рахунком-фактурою № 2 від 10.10.2013 року в повному обсязі. За умовами договору погашення кредиту здійснюється позичальником частинами щомісячними платежами з 25 по 29 число кожного місяця у сумі по 331,15 грн., які спрямовуються на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії, а також витрат згідно з умовами. При порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених заявою та п.п.3.2.2., 3.2.3 Умов, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. +5% від суми заборгованості ( п.5.1, 5.3 Умов: а.с.12). Відповідач [PERSON] не виконує своїх зобов'язань за договором, щомісячні платежі не вносить, внаслідок чого станом на 12 травня 2016 року має заборгованість, розмір якої становить 11282 гривні 66 копійок, яка складається з наступного: 4097 гривень 49 копійок - заборговаість за кредитом, 3 гривні 29 копійки - заборговність по процентам за користування кредитом, 1237 гривень 70 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 5.3.Умов та правил надання банківських послуг, 500 гривень - штраф (фіксована частина), 513 гривень 46 копійок - штраф (процентна складова) (а.с.4). Оцінивши всі зібрані у справі докази, суд вважає, що між сторонами склалися договорні зобов*язання внаслідок укладання кредитного договору,зміст якого зафіксований в заяві позичальника про видачу кредиту, в довідці про умови кредитування та сукупну вартість споживчого кредиту, в графіку внесення платежів, які підписані [PERSON] власноручно, а також в Умовах і правилах надання кредиту, з якими останній був ознайомлений, що підтверджується його підписом на заяві про видачу кредиту.Доводи відповідача, що вона не отримала товар, який був оплачений через кредитний безпідставними, оскільки в заяві про надання кредиту, яка підписана [PERSON] власноручно, зазначено про те, що вона ознайомлена і погодилася з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ( «Розстрочка» / стандарт), які були надані йому у письмовій формі. В заяві також зазначено, що своїм підписом він підтверджує факт про надання йому повної інформації про умови кредитування. За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу у розмірі і порядку, встановленими умовами договору. У п.12 заяви про надання споживчого кредиту, яка являється складовою кредитного договору, зазначено, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій заяві, Умовах та правилах, понад 210 днів щодо зобовязань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 211 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 211 дня порушення, вважається простроченою. Як вбачається із витягу із рахунку відповідача, відповідач почав порушувати грошове зобовязання з 30.01.2014 року., Надані відповідачем договір індивідуального заказу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], витяг з кримінального провадження № 120 13080140006091, висновок за результатами розгляду звернення громадян від 30.12.2013 року є неналежними доказами, оскільки вони не містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Докази стосовно повернення грошових коштів відповідач не надала. Разом з тим, суд задовольняючи частково позовні вимоги вважає, що вимоги банку про стягнення штрафу 1013 гривень 46 копійок є незаконні, необґрунтовані та безпідставні: Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом 5.1,5.2 Умов надання споживчого кредиту передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с.12). У той самий час, згідно з пунктом 5.3 Умов передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від суми заборгованості) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів (а.с. 12). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів на загальну суму в сумі 1013 гривень 46 копійок необхідно відмовити із зазначених підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Враховуючи зміст вказаних пунктів кредитного договору, суд вважає, що в даному випадку неустойка у вигляді штрафів і пені, нарахована в один і той же період, є одним і тим же видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв'язку з чим не підлягає стягненню штраф, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню. Враховуюче викладене,

Outcome: partial