Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення боргу за договором позики від 06 жовтня 2012 року в сумі 71 907 грн. 50 коп. Свій позов обґрунтовує тим, що 06 жовтня 2012 року між ним та [PERSON], було укладено договір позики, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 692. На виконання статей 59, 60, 65 Сімейного кодексу України, перед укладенням вищезазначеного договору дружина [PERSON] - [PERSON] надала своєму чоловіку дозвіл на отримання чоловіком у позику грошей, що будуть об'єктом права спільної сумісної власності, про що була складена також відповідна нотаріально посвідчена заява. Згідно договору позики [PERSON], передав у власність, а [PERSON], прийняв у власність грошові кошти у розмірі 120 507 грн. 50 коп., що за курсом НБУ на дату підписання договору, було еквівалентно сумі 14 750 дол. США 00 цен., а відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути вказану суму грошових коштів до 15 січня 2014 року. Проте, останній умови договору належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 22 січня 2014 року його борг перед позивачем складає 71 907 грн. 50 коп., що підтверджується розписками. Оскільки добровільно повернути кошти відповідачі відмовляються, позивач звернувся до суду з даним позовом. Не погоджуючись з первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору позики від 06 жовтня 2012 року недійсним, стягнення з [PERSON] плати за автомобіль в сумі 75 800 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи свій позов тим, що він не отримував у позику грошей від [PERSON] і зазначений договір позики був укладений між ними фіктивно, з метою урегулювання його розрахунків за придбаний ним автомобіль марки BMW, модель 735, 1998 року випуску, р.н. [NUMBER]., що перебував у користуванні відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] на підставі довіреності, а тому зазначений договір має бути визнаний недійсним, а кожна із сторін має повернути все те, що вона одержала від виконання цього правочину. Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав та просив суд його задовольнити, проти задоволення зустрічного заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні. Пояснив, що кошти за договором позики від 06 жовтня 2012 року він [PERSON] не передавав, а даний договір слугував гарантом виконання їхньої домовленості в частині сплати йому коштів за автомобіль марки BMW, модель 735, 1998 року випуску, р.н. [NUMBER], що мав бути переданий у власність [PERSON] після повної сплати боргу за договором позики. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) [PERSON] та його представник в судовому засіданні відмовились від позовних вимог за зустрічним позовом в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 75 800 грн. 00 коп., в іншій частині позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольни, проти задоволення первісного позову заперечували та просили суд відмовити в його задоволені. Ухвалою суду від 21 липня 2014 року відмова [PERSON] від позовних вимог за зустрічним позовом в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 75 800 грн. 00 коп. була прийнята судом та провадження в цій частині позовних вимог - закрито. Відповідач за первісним позовом (третя особа за зустрічним) [PERSON] та третя особа за зустрічним позовом приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до копії довіреності від 06 жовтня 2013 року [PERSON], що діяв від імені [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] бути його представниками з усіх питань пов'язаних з експлуатацією та користуванням, належного [PERSON], автомобіля марки BMW , модель 735, 1998 року випуску, р.н. [NUMBER]. Вказаний правочин був зареєстрований приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 694. Згідно з копії договору позики від 06 жовтня 2012 року, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 692., [PERSON], передав у власність, а [PERSON], прийняв у власність грошові кошти у розмірі 120 507 грн. 50 коп., що за курсом НБУ на дату підписання договору, було еквівалентно сумі 14 750 дол. США 00 цен., а відповідач [PERSON] зобов'язувався повернути вказану суму грошових коштів до 15 січня 2014 року. Відповідно до копії розписки від 08.08.2013 року [PERSON] зобов'язувався «переоформити» вищевказаний автомобіль на [PERSON] після повного погашення ним його боргу за договором позики від 06.10.2012 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, прийшов до висновку про те, що досліджуючи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами не було укладено договору позики, оскільки вчиненні сторонами дії не відповідають змісту ст. 1046 ЦК України та факт передачі грошей від позикодавця позичальнику не відбувся, що підтверджувалось поясненнями сторін в ході розгляду справи. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що зазначений вище договір позики між [PERSON] та [PERSON], був укладений в забезпечення виконання іншого зобов'язання, тобто сплати грошових коштів за отриманий останнім автомобіль, таким чином правова природа договору позики, на яку посилається позивач за первісним позовом як на підставу задоволення своїх вимог не відповідає вимогам параграфу №1 глави №71 ЦК України та не містить ознак договору позики. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Судом встановлено, що укладаючи 06 жовтня 2012 року договір позики, сторони мали на меті укласти договір-купівлі-продажу автомобіля марки BMW , модель 735, 1998 року випуску, р.н. [NUMBER]. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, тобто між сторонами виникають права та обов`язки, але не ті, що випливають із змісту правочину, проте в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що між сторонами виникли взаємні права та обов'язки, які випливають саме зі змісту договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Прете, суду не було надано відповідних підтверджуючих доказів фактичного укладення між сторонами договору купівлі-продажу автомобіля, так як, оформлення договору купівлі - продажу автомобіля шляхом видачі довіреності не відповідає вимогам законодавства. Так, згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін. Таким чином, враховуючи вище викладене, а також предмет та підстави первісного позову, суд приходить до висновку, що в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено наявності між сторонами договірних відносин, які випливають із договору позики. Задовольняючи зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON], приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору позики недійсним, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частинами 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Укладення фіктивного правочину завжди відбувається з певною метою і умисно. За таких обставин суд прийшов до висновку, що договір позики не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначених у ч. 5 ст. 203 ЦК,оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Суд вважає, що ознака фіктивності договору позики була властива діям обох сторін правочину, позивач за зустрічним позовом довів суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину. Таким чином, договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] 06 жовтня 2012 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 692, є фіктивним і має бути визнаний судом недійсним. Той факт, що [PERSON] сплатив [PERSON] 48 600 грн. 00 коп., згідно наданих суду розписок, якби в порядку виконання своїх зобов'язань за договором позики, не підтверджує законність договору позики. Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення зустрічного позову.

Outcome: approved