Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у навчанні неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у Дрогобицькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 16. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 20 березня 2008 року перебуває в шлюбі з [PERSON] . В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають з ним та дружиною за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] навчається у 4-Д класі, а [PERSON] , у 3-Г класі Дрогобицької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 16. Позивач часто перебуває за кордоном на роботі, в цей період відповідачка неодноразово, без його згоди, забирає дітей з навчального закладу і переводить їх до іншого навчального закладу м. Борислава та змінює їх адресу проживання. Позивач, як батько дітей бере активну участь у їх вихованні, навчанні, повністю утримує їх, забезпечує всім необхідним одягом, ліками, харчуванням. До теперішнього часу не дійшли згоди щодо місця проживання дітей. Зараз проживають за адресою: [ADDRESS] , але в позивача є підстави вважати, що коли він поїде знову на роботу, відповідачка вже вкотре почне забирати дітей зі школи, з місця проживання, таким чином травмувати їх. Позивач [PERSON] вважає, що в інтересах дітей проживати саме з ним та матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Оскільки його робота є помісячно, коли перебуває вдома, то вільний протягом дня, має час відводити дітей до школи, займатися дітьми, гуляти та іншим чином піклуватися про них. Має стабільний самостійний не малий дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистостей в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В той час як відповідач не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення умов проживання та житловий будинок, у який хоче вселити дітей, не облаштований у повному обсязі всім необхідним для розвитку дітей, не може забезпечувати умови для нормального розвитку дітей, їх навчання, є невідповідність санітарно-гігієнічним умовам проживання. У їхній орендованій квартирі створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей. В цій квартирі також обладнана кімната для дітей, щоб [PERSON] та [PERSON] могли мати здоровий сон, навчатися, гратися. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив, в якому вказано, що 20 березня 2008 року між нею і відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. В шлюбі народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з нею та позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Діти навчаються в Дрогобицькій спеціалізованій школі І-ІІІ степенів, що не заперечується позивачем у справі. Таким чином, на день пред`явлення позову відсутній спір щодо місця проживання дітей за адресою [ADDRESS] та щодо навчання в Дрогобицькій спеціалізованій школі І-ІІІ степенів. У 2016 році між нею та її чоловіком [PERSON] виникали непорозуміння щодо її роботи. Ці непорозуміння завершувалися сварками та навіть бійкою; [PERSON] . кожен ранок в присутності дітей бив відповідача. Через таке відношення відповідач змушена була фактично втекти від цих побоїв, забравши дітей за місцем реєстрації дітей в [ADDRESS] . Тоді ж подала позов до Бориславського міського суду Львівської області про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів. [PERSON] приїжджав в м. Борислав, просив забрати заяви, обіцяв, що таке більше не повториться. Позов про стягнення аліментів вона залишила без розгляду, а позовну заяву про розірвання шлюбу просила повернути без розгляду. Після цього, з дітьми повернулися на місце проживання в м. Дрогобич. Певний час, але недовго, таких конфліктів не було. 25 червня 2018 року [PERSON] знову побив її, зламав ніс. У поліції було відкрито кримінальне провадження № 12018140110001380, і на прохання чоловіка вона подала заяву, що претензій до нього не має, кримінальне провадження було закрите. Тоді знову забрала дітей і перейшла жити в [ADDRESS] за місцем її та дітей реєстрації. Але ще до початку навчального року з дітьми повернулася на проживання в [ADDRESS] , і діти відвідують Дрогобицьку спеціалізовану школу І-ІІІ ступенів. Коштів на утримання сім`ї [PERSON] не дає, продукти харчування відповідач купляє за свої кошти. Судовим наказом Бориславського міського суду Львівської області від 27 липня 2018 року (справа № 438/763/18) стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно з 05 липня 2018 року і до досягнення повноліття. За весь період [PERSON] сплачено аліменти на обох дітей лише 3000 гривень. За підрахунками заборгованість складає 4776 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просять суд їх задоволити. Відповідач у справі [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважають позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, як органу опіки та піклування Яким І.С. у судовому засіданні зазначив, що відсутній предмет спору. Сім`я [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . Діти відвідують місцевий ліцей №16 ім.Ю.Дрогобича. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.03.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] про шлюб, що було видане відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, зроблено відповідний актовий запис за № 109. Сторони є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 грудня 2008 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області, актовий запис за № 447, та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 січня 2010 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис за № 41. Малолітні діти проживають разом з позивачем та відповідачем за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] навчається у 4-Д класі Дрогобицької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 16, що підтверджується довідкою № 0-73 від 06.09.2018 року. [PERSON] навчається у 3-Г класі Дрогобицької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 16, що підтверджується довідкою № 0-72 від 06.09.2018 року. Судом також встановлено, що сторони проживають за адресою [ADDRESS] , відповідно до договору оренди квартири від 01 червня 2018 року, укладеного з власником житла [PERSON] та позивачем [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи перебувають батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Згідно з актом обстеження умов проживання б/н, складеним службою у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, встановлено, що за місцем фактичного проживання дітей за адресою [ADDRESS] сторонами у справі створені всі належні умови для життя дітей (а.с.78). Таким чином, суд, вирішуючи спір,

Outcome: dismissed