Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом відповідача, у якому просить суд звільнити його від сплати аліментів за судовим наказом Київського районного суду м.Харкова від 25.09.2018 року у справі № 640/12512/18, яким стягнуто з позивача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1 / 4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.07.2018 року. В обґрунтування позову зазначено, що з 23.06.2003 року по 19.04.2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 25.09.2018 року судом було видано судовий наказ про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачем. Згідно позовної заяви, з 2017 року друга дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком та знаходиться на повному його утриманні, таким чином позивач, з урахуванням 3 групи інвалідності, не має можливості утримувати двох дітей, та просить звільнити його від обов`язку сплачувати аліменти на дитину, оскільки самостійно виховує та утримує іншу спільну з відповідачем дитину. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 10.12.2019 року провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у встановлені строки відзив на позовну заяву не надала, в судове засідання не з`явилась. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . Згідно довідки Харківського республіканського ліцею-інтернату спортивного профілю від 14.08.2019 року № 08-19/72, [PERSON] , [INFO] , проживає за батьком, який самостійно виховує дитину. Відповідно до відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка № 23», [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] та перебуває на обліку в поліклініці з січня 2011 року. З 04.12.2013 року позивачу [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю, що підтверджується даними з трудової книжки серії [NUMBER] . Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м.Харкова від 07.11.2013 року № 2573, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності (3 група). Згідно консультативного висновку № 780137 від 08.02.2017 року, [PERSON] має порушення функції лівої нижньої кінцівки. 25.09.2018 року Київським районним судом м.Харкова у справі № 640/12512/18 було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1 / 4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.07.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. За положеннями ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. В силу ст. 71 Закону України від 02.06.2016 року «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч. 3 ст. 181, ч.1 ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п.п. 17, 22 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Обставини, на які як на підставу для звільнення від сплати аліментів посилається позивач, а саме проживання з ним другої спільної з відповідачем дитини, не звільняє його від обов`язку утримувати дитину, яка не проживає з ним. Слід звернути увагу, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовною заявою або з заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини, яка з ним проживає. При цьому необхідно зазначити, що у суду відсутні будь-які докази щодо того відповідач не надає матеріальну допомогу на дитину, яка проживає з відповідачем. Більше того, надані суду докази, які характеризують стан здоров`я позивача, також не спростовують вищевказаних висновків суду, не є підставою для звільнення від сплати аліментів на дитину та не є беззаперечним доказом тяжкого матеріального стану позивача. Таким чином, у зв`язку з тим, що суду не було надано докази зміни сімейного чи матеріального стану позивача, в розумінні ст.273 СК, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судовий збір з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed