Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування. В даному будинку крім неї зареєстровано з 03.08.2001 р. її зять - відповідач [PERSON] , який мешкає фактично за іншою адресою. Відповідач не цікавиться житловою площею, не сплачує комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача [PERSON] у добровільному порядку не виявилося можливим, оскільки останній відсутній за місцем реєстрації та мешкає за межами України. Крім того вказала, що відповідач був зареєстрований колишнім власником квартири, оскільки вона стала власником квартири лише у серпні 2003 р., тобто вона не давала згоди на реєстрацію у спірній квартирі Відповідача. Просила усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ухвалою суду від 04.06.2019 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву. У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав. Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу за місцем реєстрації, не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя за закінченням терміну зберігання. У зв`язку із чим 11.06.2019 р., 12.08.2019 р. та 06.09.2019 р. було розміщено оголошення на сайті Судової влади України про розгляд справи. В судове засідання про яке відповідач [PERSON] повідомлений належним чином в порядку ст. 128, 129 ЦПК України не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги позицію позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке. Відповідно до ст.15, ч.2 ст.16, ч.1 ст.20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 20.08.2003 р.. Право власності Позивача зареєстровано в БТІ 27.08.2003р. реєстраційний №2000043, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5,6). Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 29.05.2019 р. №04-147-0766 у спірній квартирі окрім позивача зареєстровано [PERSON] з 03.08.2001 р. (а.с. 10). Згідно зі статтею 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Позивач вказав, що Відповідач є її зятем тобто членом її сім`ї, однак у зв`язку із тим, що [PERSON] не мешкає у спірній квартирі з 2005 р., що підтверджується актом про фактичне проживання №1267 від 29.05.2019 р. виданим головою КСН «Черьомушки» (а.с. 11) та довідкою виданою головою правління ОСМБ «Азовьє 10» від 29.05.2019 р. ( а.с.12) просить суд зняти його з реєстрації місця проживання. Правовідносини щодо реєстрації, зняття місця проживання регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМ№У від 02.03.2016р. № 207. Згідно із ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі викладеного, враховуючи, що функції зняття з реєстрації фізичних осіб вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Інші документи додані до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду.

Outcome: dismissed