Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 12.05.2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ним, позивачем по справі, було укладено договір застави транспортного засобу № PCL-600/308/2006, посвідчений 12.05.2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № Д-484. За умовами вказаного правочину банком було надано кредит [PERSON] В сумі 31947,00 дол. США з кінцевим терміном погашення 11.05.2012 року, під заставу транспортного засобу Peugeot 407 ST 2.0E, 2006 року випуску, бежевого кольору, № кузова [NUMBER], тип ТЗ - легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначене майно належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Дрогобицьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України. 30.09.2016 року у телефонному режимі державний виконавець Дрогобицького відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області повідомив позивача про проведення підготовки для реалізації вищевказаного майна шляхом проведення прилюдних торгів. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 03.07.2014 року вчинено виконавчий напис за договором застави транспортного засобу від 12.05.2006 року за реєстровим номером № Д-484, про звернення стягнення на вищевказане рухоме майно з метою задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк». Виконавчий напис зареєстровано у реєстрі за №2506. Для виконання вказаного виконавчого напису постановою державного виконавця ВДВС Дрогобицького МУЮ від 16.02.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №50179664. Водночас накладено арешт на все майно, що належить позивачу. Згідно вказаної постанови стягувачем вказано ТОВ «ОТП факторинг Україна». Позивач вважає дії приватного нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису незаконними, оскільки він будь-які повідомлення, письмові вимоги про усунення порушень обумовленого зобов'язання від ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП факторинг Україна» не отримував. Більш того, позивач, як боржник за кредитним договором та заставодавець за договором застави не був взагалі обізнаний про відступлення прав вимоги первісним кредитором ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Крім того, позивач зазначає, що у нотаріуса були відсутні підстави вчинення виконавчого напису, оскільки були відсутні документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання, як це передбачено ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Також, в своєму клопотанні від 20.12.2016 року позивач зазначив, що положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Позивач [PERSON] належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, однак надав до суду клопотання, яким підтримав позовні вимоги та просив слухати справу без його участі. Представник відповідача ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі суду не надав. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі суду не надала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі суду не надавав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Дрогобицький відділ ДВС ГТУЮ у Львівській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі суду не надавав. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] з огляду на таке. Матеріалами справи встановлено, що 12.05.2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № PCL-600/308/2006, посвідчений 12.05.2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № Д-484. За умовами вказаного договору банком було надано кредит [PERSON] В сумі 31947,00 дол. США з кінцевим терміном погашення 11.05.2012 року, під заставу транспортного засобу Peugeot 407 ST 2.0E, 2006 року випуску, бежевого кольору, № кузова [NUMBER], тип ТЗ - легковий седан - В, реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначене майно належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Дрогобицьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України. 03.07.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис за договором застави транспортного засобу від 12.05.2006 року за реєстровим номером № Д-484, про звернення стягнення на вищевказане рухоме майно з метою задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк». Виконавчий напис зареєстровано у реєстрі за №2506. 16.02.2016 року постановою державного виконавця ВДВС Дрогобицького МУЮ відкрито виконавче провадження ВП №50179664 та накладено арешт на все майно, що належить позивачу. Згідно вказаної постанови стягувачем вказано ТОВ «ОТП факторинг Україна». Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, у цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання Згідно з п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3 березня 2004 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 3 березня 2004 року за № 283/8882, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимоги іпотекодержателя за основним зобов`язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов'язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання. Судом було встановлено, що 12 травня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № PCL-600/308/2006. Як вбачається зі змісту виконавчого надпису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни № 2506 від 03.07.2014 року, між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір про відступлення права вимоги від 23.09.2011 року, згідно якого ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» отримало право вимоги від боржників належного виконання всіх зобов'язань за кредитними договорами. У матеріалах справи відсутні жодні докази про повідомлення позивача щодо укладення вищевказаного договору про відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТзОВ «ОТП Факторинг Україна». Отже, на момент вчинення виконавчого напису у нотаріуса не було жодного доказу, який би свідчив про виконання ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» вимог ч. 2 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення [PERSON] про відступлення права вимоги за договором застави транспортного засобу № PCL-600/308/2006. З виконавчого напису вбачаться, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна пропонується задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі: заборгованість за кредитом- 144 542.40 доларів США; заборгованість по відсоткам за крорисстування кредитом - 14 594,16 доларів США, що загалом становить 1 807 353.05 грн. ( а.с. 16) Нотаріусу була надана виписка з особового рахунку, без визначення як періоду виникнення заборгованості так і її структури щодо виокремлення тіла кредиту, процентів та санкцій за невиконання договірних зобов'язань. Розрахунок не містить відомостей за якими щомісячними платежами виникла заборгованість та які періоди увійшли до остаточного визначення заборгованої суми, оскільки кредитний договір був укладений з визначенням дати остаточного повернення кредиту 24 грудня 2022 року. З огляду на зазначене не можна зробити висновок про те, що нарахована до сплати сума визначена у межах позовної давності та становить всю заборгованість або лише прострочену поточну заборгованість. Такого самого висновку у своїх ухвалах від 11 березня 2015 року, від 04 березня 2015 року дійшов Верховний Суд України в справах про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2014 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року. Крім того, згідно із положеннями ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. У ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: - передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; - продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; - відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; - переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено. Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу». Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року. У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Дані висновки містяться в Постанові Верховного Суду України від 9 липня 2014 року по справі № 6-89цс14, які являються обов'язковими для застосування всім судам. Таким чином, договір застави транспортного засобу № PCL-600/308/2006 було укладено 12.05.2006 року між позивачем та акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк»). Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення договору застави транспортного засобу у ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню. За таких обставин суд вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості та без дотримання вимог Закону України «Про нотаріат», «Про іпотеку», «Про заставу» «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій.

Outcome: approved