Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить виселити відповідачку [PERSON] із неправомірно займаної квартири [ADDRESS] , а його відповідно вселити у вказане житло, яке належить йому на праві власності. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що квартиру [ADDRESS] він отримав в 1986 році, коли працював вихователем в гуртожитку домобудівного комбінату, що в [ADDRESS]. Дана квартира є кооперативною і він за неї повністю виплатив всі платежі та у 2009р. приватизував. Відповідач [PERSON] є його рідною сестрою, яка тривалий час проживала в м.Тернопіль, проте через сімейні обставини у 2007р. повернулась до м.Львова і просила надати їй тимчасове місце в квартирі для проживання, поки вона не найде собі іншого житла, на що він погодився. Вказує, що практично з того часу відповідачка примусово виселила його з квартири та відправила в с.Закривець Жидачівського району Львівської області, де раніше проживали їхні батьки, а по даний час проживає він. В подальшому, в зв`язку із погіршенням стану здоров`я, 08.04.2011р. його було визнано недієздатним, а згодом, 05.06.2012р. [PERSON] було визнано його опікуном. Вважає, що відповідачка практично залишила його шансів повернути собі спірну квартиру, доки його не буде поновлено у цивільній дієздатності. Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.06.2016р. було поновлено його цивільну дієздатність, а також припинено опіку. Після цього, він неодноразово звертався у правоохоронні органи з проханням виселити [PERSON] з його квартири, а відповідно вселити, однак, в такому було відмовлено, що мотивувалось тим, що вона є його опікуном. За таких обставин, просить захистити його законне майнове право на житло та як наслідок задоволити даний позов. 26.06.2017 рішення Сихівського районного суду м.Львова позов [PERSON] - задоволено. Виселено [PERSON] , [INFO] з займаної квартири [ADDRESS] . Вселено [PERSON] , [INFO] в належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] в дохід держави 1080 гривень судового збору. Ухвалою суду від 15.01.2018 скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 05.06.2018 від відповідача до суду поступив відзив на позовну заяву. В якому зазначила, що відповідач приходиться позивачу рідною сестрою. На протязі всього життя вона надає йому допомогу та турбується про нього. Неодноразово позичала позивачу значні суми коштів, так 05.09.1999 відповідач позичила позивачу 1 000 доларів США, щоб виплатити усі необхідні платежі та приватизувати квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, вона позичила позивачу 12.10.2005 300 доларів США, а він з огляду на це добровільно дозволив їй з 1 січня 2006 проживати у квартирі. Крім цього, зазначила, що вона ніколи не забороняла своєму братові проживати разом з нею та не веселяла його з даної квартири, жодних замків до дверей не змінювала та не чинила перешкод у користуванні квартирою. 14.09.2018 від представника відповідача [PERSON] до суду поступили додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву. В яких зазаначила, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, щ [PERSON] самоправно вселилася у квартиру, а тому виселення з підстав передбачених ч.3 ст.116 ЖК України неможливе. Крім цього, додатково пояснила, що твердження позивача про те, що він не має змоги проживати у належній йому на праві власності квартирі не відповідає дійсності. З оглдяду на те, що відповідачка ніколи не забороняла своєму братові проживати разом з нею, не виселяла його з даної квартири, жодних замків до дверей не змінювала та не чинила жодних перешкод у користуванні квартирою. Ухвалою суду від 05.04.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи у його відтності, позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить таку задовольнити. Відповідачка [PERSON] та представник третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явились, хоча згідно ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданого позивачем клопотання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що квартири [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 01.10.2009р. виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно з наказом №2120-Ж-С від 01.10.2009р., що підтверджується Витягом № 24998419 від 11.01.2016р. Водночас, згідно виданої ЖБК № 170 довідки № 73 від 29.08.2016р., позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 08.09.1989р. за адресою: [ADDRESS] , але за даною адресою не проживає. Також встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються рідними братом і сестрою, та тривалий час перебували у дружніх відносинах, які погіршились з того моменту, коли відповідачка у 2007р. переїхали з м.Тернополя проживати до м.Львова. Як стверджує позивач у своєму позові, він був примусово виселений відповідачкою [PERSON] із належної йому квартири та відправлений в с.Закривець Жидачівського району Львівської області, де раніше проживали їхні батьки. В подальшому, відповідачка зверталась до суду з вимогами про визнання [PERSON] недієздатним та призначення йому опікуна. Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08.04.2011р. заяву [PERSON] було задоволено та визнано [PERSON] , 1949р.н. недієздатним. Згідно рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05.06.2012, опікуном [PERSON] призначено [PERSON] . Проте згодом, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.06.2016 задоволено заяву Сихівської районної адміністрації як органу опіки та піклування про поновлення цивільної дієздатності; скасовано рішення Сихівського районного суду м.Львова від 08.04.2011 № 2о-17/2011 про визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] та поновлено його в цивільній дієздатності; припинено опіку над [PERSON] [INFO] . Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09.02.2017р. скаргу [PERSON] , а рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24.06.2016р. - залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу [PERSON] відхилено та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09.02.2017 залишено без змін. На даний час, позивач висловлює твердий намір повернутись до належної йому на праві власності квартири для подальшого постійного проживання, однак відповідачка продовжує чинити йому перешкоди вселенні, а районна адміністрація та правоохоронні органи в даному випадку не надають йому належної допомоги. Згідно вимог ст.321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. За ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Власник, якщо має підстави передбачити, що його права порушено іншою особою, може звернутись до суду за захистом свого права. Крім цього відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.48 Закону України «Про власність», власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків. Відповідачкою [PERSON] , в силу своєї неявки та в порушення вимог ст.60 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження правомірності зайняття нею спірної квартири [ADDRESS] ; договір найму даної квартири та або інші угоди з приводу користування житлом, безпосередньо з його власником, не укладалось. А майнові зобов`язання позивача перед відповідачем не є підставою для вселення відповідача та користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS] . Таким чином суд вважає, що відповідачка своїми протиправними діями порушує право власності позивача на користування та володіння спірною квартирою, а відтак порушене право слід поновити, шляхом виселення відповідачки з вказаної квартири та вселення позивача в належну йому квартиру. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.142 ЦПК України та ст.6 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 536,80 грн. (по 768,40 грн. за кожну немайнову вимогу), від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду. На підставі ст.ст.321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.116, 150, 155 ЖК України та

Outcome: approved