Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір №275 від 08.01.2019 р., укладений між ним та відповідачем, недійсним; зазначений договір розірвати та стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 14000 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, позов підтримали, просили справу розглядати за їх відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи, про що надали письмові заяви. Відповідач у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомили, тому суд зі згоди позивача та його представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. 3-тя особа у судове засідання не з`явилась, справу просила розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, про що надала відповідну письмову заяву. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 08 січня 2019 р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №275, відповідно до умов якого, а саме п. 1.1, замовник - позивач доручає, а виконавець - відповідач зобов`язується організувати дії по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за максимальними розцінками виконавця. Згідно пункту 2.2 зазначеного договору позивач сплатив відповідачу 14000 грн. На підставі пункту 1.2 договору замовник зобов`язується спершу сплатити 100% вартості замовлення і прийняти готовий виріб згідно з умовами цього договору. Пункт 1.3 договору вказує, що якість виробів поставлених за договором повинно відповідати технічним умовам виконавця, нормам якості для даного виду виробу. Позивачем було сплачено 14000 грн., а остаточну суму в розмірі 3400 грн., позивач повинен був сплатити коли вони привезуть вікно і двері. Оспорюваний договір створює для позивача певні обов`язки, що суттєво порушує його законні права та інтереси та його доньки. Відповідно п. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. В свою чергу відповідач зобов`язаний надати документи та правдиву інформацію стосовно себе та ПВХ конструкцій. Окрім того, позивач підписавши без відома власника житла вищевказаний договір, через годину повідомив їй про такі дії, на що остання одразу відреагувала негативно, сказала, що б позивач повертався до фірми відповідача та розривав даний договір, так як вона не бажає отримувати дані послуги згідно оспорюваного договору, оскільки в договорі відсутній весь перечень ПВХ конструкцій та фурнітури, якість та кількість камер в конструкції. Але, коли позивач прийшов за адресою відповідача з заявою про розірвання договору, але ФОП [PERSON] за цією адресою не існує. Тоді позивач подзвонив по телефону вказаного в договорі, йому на дзвінок відповіла дівчина, яка сказала, що відмовитись від договору не можливо і гроші ніхто не поверне, і зустрічатися з позивачем ніхто не буде, і заяву також приймати ніхто не буде. З зазначених підстав, оспорюваний договір в силу вимог ст. ст.. 203, 511 ЦК України є недійсним і підлягає скасуванню. У зв`язку з тим, що позивачу відмовили в реєстрації заяви про розірвання договору, що є порушенням діючого законодавства та у зв`язку з тим, що за адресою вказаною в договорі відповідача ніхто не знає останнього, за цим місцем не існує, тому відправляти заяву про розірвання договору рекомендованим листом не має сенсу. В пункті 3.2 договору вказано, що виріб буде виготовлений протягом 30 днів, якщо в позивача стандартна комплектація, а в разі не стандартної комплектації протягом 35 днів. Але в доньки позивача квартира знаходиться в звичайному стандартному будинку і комплектація стандартна, однак по теперішній час відповідач виріб, за який позивач заплатив гроші не привіз та гроші не повернув. Такими незаконними діями відповідача позивачу спричинено не тільки матеріальний збиток, а й моральну шкоду, яка виявилась у нервовому потрясінні та переживанні. Позивач та його донька втратили здоровий сон та звичайний спосіб життя, переживаючи за подальшу долю оспорюваного договору. Моральну шкоду позивач оцінює у 2000 грн. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 768,4 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного

Outcome: approved