Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок, загальною площею 236,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,11 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 3221483301:01:009:0492, витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] на житловий будинок, загальною площею 236,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] та витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] земельну ділянку, кадастровий № 3221483301:01:009:0492, площею 0,11 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 30.01.2013 року між ним та [PERSON] було укладено договори купівлі продажу вищезазначених житлового будинку та земельної ділянки, однак третя особа 28.02.2018 року уклав новий договір про відчуження вищезазначеного майна відповідачу [PERSON] , чим порушив права позивача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] , щодо задоволення самостійних вимог третьої особи заперечував. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову, оскільки відповідач набув права власності на житловий будинок та земельну ділянку у законний спосіб, шляхом укладення нотаріально посвідчених договорів. Крім того, представник відповідача підтримав вимоги, заявлені третьою особою. Представник третьої особи - [PERSON], яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову, позовні вимоги [PERSON] не визнав, та звернувся до суду із самостійними вимогами про розірвання договорів купівлі - продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки 30 січня 2013 року він та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Продаж житлового будинку вчинено за 670313,76 грн. При підписанні договору [PERSON] сплатив [PERSON] 1000,00 грн. Кошти у розмірі 669313,76 грн. він зобов`язався сплатити до 30 січня 2016 р. рівними частинами по 18690,00 грн. щомісячно до десятого числа кожного місяця. У той же день сторони уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою. Продаж земельної ділянки вчинено за 166231,23 грн. При підписанні договору відповідач сплатив йому 1000,00 грн. Кошти у розмірі 165231,23 грн. він зобов`язався сплатити до 30 січня 2016 р. рівними частинами по 4590,00 грн. щомісячно до десятого числа кожного місяця. Сторони домовились, що право власності на передану покупцю земельну ділянку зберігається за продавцем до її повної оплати. Однак [PERSON] розрахунків за обома договорами не здійснив. Та 28.02.2018 року будинок та земельна ділянка за відповідними договорами купівлі-продажу були відчудженні [PERSON] , що і на сьогоднішній день перебувають у його законному володінні, що порушує законні права [PERSON] на зазначене нерухоме майно. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.ч.1 і 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ст.ст.2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Судом встановлено, що 30 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями (посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Павленко Наталією Віталіївною, зареєстровано в реєстрі за № 70) та земельної ділянки (посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Павленко Наталією Віталіївною, зареєстровано в реєстрі за № 66), за якими [PERSON] передав у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняв житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1100 га, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , і зобов`язався сплатити за вказане майно 670313,76 грн. та 166231,23 грн. відповідно ( т. 1 , а.с. 9-12, 13-16). Згідно з п. 3 договору купівлі-продажу житлового будинку та п. 3 договору купівлі-продажу земельної ділянки під час укладення цих договорів покупець сплатив частину зазначених грошових сум, а решту зобов`язався сплатити до 30 січня 2016 року. За домовленістю сторін покупець вказану решту суми буде сплачувати Продавцю рівними частинами, щомісячно, до десятого числа кожного місяця на рахунок Продавця № [NUMBER] , який відкритий на його ім`я в UKREXIM-BANK, або готівкою, про факт отримання якої сторони складають письмову заяву. Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2017 року позов [PERSON] задоволено та розірвано спірні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. 18 грудня 2017 року постановою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області - заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2017 року скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, оскільки не є істотним порушенням умов договорів в зв`язку з тим, що [PERSON] не позбавлений значною мірою того, на що він розраховував при укладенні договорів отримання грошових коштів за відчужені ним будинок та земельну ділянку. Встановлено, що за договорами купівлі-продажу будинку та земельної ділянки [PERSON] , як покупець мав сплатити [PERSON] , продавцю, 834544,99 грн., з яких ним сплачено 74000 грн. (т. 1, а.с. 17-23). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - Додаток № 5 було встановлено, що спірне майно 28 лютого 2018 року було відчужено на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 28 лютого 2018 року № 453, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Косенко Миколою Олександровичем - рішення про державну реєстрацію плав та їх обтяжень, індексний номер № 39926731 від 28.02.2018 р; та за договором купівлі-продажу житлового будинку від 28 лютого 2018 року № 450, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Косенко Миколою Олександровичем - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 39926531 від 28.02.2018 р. (т. 1, а.с. 29, 30, 31, 32). Позивач зазначає, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.12.2017 року було встановлено сплату [PERSON] (без вказання за якими договорами), в процентному співвідношенні то сплачений відсоток за двома договорами від суми вартості майна 835 544.99 грн. (740 000 грн. сплачено) складає 88.46%, отже сума сплачених та не доплачених коштів, станом на 30.01.2019 року, повинна бути пропорційно визначена у співвідношенні до кожного договору окремо, отже: 1) за договором купівлі-продажу будинку - 592 959 грн. (88.46% оплачено) - недоплата складає 77 354 грн. 2) за договором купівлі - продажу земельної ділянки 147 048 грн. (88,46% оплачено) - недоплата складає 19 537 грн. Так згідно визначених положень договорів купівлі-продажу земельної ділянки та будинку від 30.01.2013 року, а саме пункту 3 Покупець решту суми зобов`язується сплатити Продавцю повністю в строк до 30.01.2016 року. Крім того пунктом 8 (договору купілі-продажу земельної ділянки) та пункту 8.2 (договору купівлі-продажу будинку) зазначається, що у разі несплати Покупцем чергового щомісячного платежу за продану з розстроченням платежу і передану йому земельну ділянку (будинок) більше ніж на 90 днів. Продавець має право звернутися до суду з позовом про відмову від договору і вимагати повернення йому земельної ділянки та будинку. 28.02.2018 року будинок та земельна ділянка за відповідними договорами купівлі-продажу були відчудженні [PERSON] , що і на сьогоднішній день перебувать у його законному володінні. Отже починаючи з 28.02.2018 року у [PERSON] відсутній предмет за договорами купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, укладені між [PERSON] і [PERSON] 30 січня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Павленко Н.В. на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0.1100 га, кадастровий номер 3221483301:01:009:0492. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так із умовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Відповідно до ч. 1ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1ст. 321 Цивільного кодексуУкраїни право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі - продажу. згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України). Укладення такого договору між фізичними особами, наприклад, при купівлі-продажу житлового будинку, законом не заборонено. У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України (постанова від 6 червня 2012 р. № 6-46цс12). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за ним право власності на спірні житловий будинок та земельну є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки позивач, як покупець, не виконав повністю своїх обов`язків з оплати в установлений строк, що також було підтверджено представником позивача в судовому засіданні, більш того, позивач не надав належних та допустимих доказів, що він, у передбачений чинним законодавством набув права власності на спірне майно, а тому виходячи з вищенаведеного в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, натомість існують правові підстави для задоволення самостійних вимог третьої особи, та з метою встановлення порушеного права третьої особи, суд приходить до висновку про необхідність розірвання договорів купівлі - продажу від 30.01.2013 року, припинення зобов`язань сторін за цими договорами з купівлі житлового будинку та земельної ділянки, які є предметом позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved