Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.08.2008 року у розмірі 12\~617,67 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн. Зазначає, що 08.08.2008 року з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого він одержав від позивача кредит у розмірі 280,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору за нпим виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2017 року становить 12\~617,67 грн. і складається з: 247,30 грн. заборгованість за кредитом; 7093,34 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 577,03 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, до позову ним було долучено клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягає на заявлених позовних вимогах, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього до суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву про стягнення заборгованості, в яких просить відмовити ПАТ КБ «Приват Банк» у задоволенні позовної заяви у зв'язку з пропуском строку позовної давності, посилаючись на те, що цей кредит відкритий на підставі заяви від 08.08.2008 року. Кредит був у вигляді відкриття кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків в розмірі 22,8% на рік від суми залишку заборгованості за кредитом. Зазначаючи у своїй позовній заяві про те, що відповідач отримав кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 280,00 гривень, позивач не надав доказів того, що він, користуючись своєю платіжною карткою, скористувався цією кредитною лінією та знімав готівкові кошти в межах цієї кредитної лінії. Разом з тим, позивач, звертаючись з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, строк дії якого, відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, визначений у 12 місяців з моменту його укладення, тобто, з 08.08.2008 року, а строк дії платіжної картки №557721……3730, (розділ «Отметки банка» моєї заяви №1006150900064222336 про надання кредиту), яку я отримав того ж дня, складає три роки, що відображено у розділі «Банковские услуги» цієї ж заяви. Посилаючись на п.9.12 Умов та правил надання банківського кредиту, позивач не зазначив, яким чином був подовжений договір з відповідачем та яким документом звітності таке подовження оформлено. Позивач у позові не зазначив чи подовжувався строк дії договору, не надав доказів підтвердження способу подовження дії договору (докази надіслання мені відповідного повідомлення, або отримання мною нової платіжної картки). Відповідно до п.5.3 порядку користування платіжною карткою, строки і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам з встановленим мінімальним розрахунком приведений у Памятці клієнта, але Банк при укладанні кредитного договору не надав її відповідачу. Як вже зазначалось вище, строк дії кредитного договору б/н від 08.08.2008 року, відповідно до п.9.12 складає 12 місяців. Строк дії договору б/н від 08.08.2008 року сплив 08.08.2009 року, а право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у банку виникло з 03.03.2009 року, як зазначено у розрахунку заборгованості, який є додатком до позовної заяви, тому строк, протягом якого банк мав право звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права сплив 03.03.2012 року. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідачки, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплати проценти. У відповідності до\~ст.256 ЦК України\~позовна давність-\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно\~ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У ч.5\~ст.261 ЦК України\~зазначено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. В судовому засіданні встановлено наступне. 08.08.2008 року між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, згідно якого відповідач одержав від позивача кредит в сумі 280 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується його особистим підписом у заяві (а.с.9). Строк дії договору відповідно до п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, визначений у 12 місяців з моменту його укладення, тобто, з 08.08.2008 року до 08.08.2009 року. Доказів щодо подовження строку дії договору позивачем до судового засідання не надано. Строк дії платіжної картки №557721……3730, (розділ «Отметки банка» заяви №1006150900064222336 про надання кредиту), яку відповідач отримав 08.08.2008 року, складає три роки, що відображено у розділі «Банковские услуги» цієї ж заяви, тобто до 08.08.2011 року (а.с.9).Доказів щодо отримання відповідачем нової платіжної картки позивачем суду не надано. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем, платежів з погашення заборгованості відповідачем не здійснювалось з 08.08.2008 року (а.с.6-8). Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Отже, судом встановлено, що строк дії картки закінчився 08.08.2011 року, платежів з погашення заборгованості відповідачем не здійснювалось з 08.08.2008 року, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості лише 03 листопада 2017 року. Оскільки між сторонами в порядку\~ст.259 ЦК України\~домовленості щодо зміни тривалості позовної давності не було досягнуто, на дані правовідносини поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки, перебіг якої починається зі спливом строку виконання зобовязання. Таким чином, з матеріалів справи та заяви відповідача вбачається, що позивачем пропущено встановлений законодавством строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Враховуючи положення\~ст. 266 ЦК України, оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій. У відповідності до вимог ч.1-3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.4\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку про те, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем у справі, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. У відповідності до ч.2\~ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed