Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» про стягнення моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків, внаслідок виробничої травми. У період з 31.05.2007р. по 19.05.2012р. [PERSON], знаходився у трудових відносинах з Державним підприємством «Одеський морський торгівельний порт». 04.05.2010р. під час виконання трудових обовязків з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві, в результаті якого [PERSON] отримав ушкодження здоровя. Після зазначеної травми позивач не міг продовжувати звичний спосіб життя, тому як став інвалідом. Таким чином, як зазначає позивач, йому було завдано моральну шкоду у вигляді фізичних та душевних стражданнях, при цьому ці страждання звеличилися з часом у звязку з погіршенням стану здоровя. Просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 465 000 гривень. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі. Не заперечували, що нещасний випадок стався частково з вини позивача, але це не звільняє від відповідальності відповідача. Представник відповідача\~Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» - [PERSON] у судове засідання зявився, позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, надав відзив на позов, в якому зазначив, що позивачем не було доведено повну вину відповідача у заподіянні травми та просив застосувати наслідки пропущення строку позовної давності. Вказав, що позивачем не врахована власна вина та не аргументована сума моральної шкоди. Суд,дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.05.2010р. під час виконання трудових обовязків, з [PERSON] трапився нещасний випадок на виробництві, а саме під час розвантаження металевих заготівок на причалі порту з напіввагону за допомогою крану, через обрив обвязки вантажу у вагоні, позивач для уникнення удару гачкою зістрибнув з скоб трапу, в результаті чого і отримав травму. В результаті службового розслідування нещасного випадку було складено акти форми Н-1 від 18.05.2015р. та форми Н-5 від 17.05.2010р. Актом розслідування нещасного випадку форма Н-5 від 17.05.2010р., встановлено, що з позивачем було проведено повторний інструктаж 02.04.2010р. та цільовий інструктаж 04.05.2010р. Згідно п.4 вказаного акту причиною нещасного випадку визнано невиконання вимог Інструкції з охорони праці, які допустили [PERSON] та інші посадові особи ДП «Одеський морський торгівельний порт» - [PERSON], [PERSON] Аналогічні висновки, відображені в акті форми Н-1 від 18.05.2015р. Зазначені акти форми Н-1 та Н-5 сторонами не оскаржувалися. Безпосередньо в актах зазначене, що докер-механізатор [PERSON] порушив інструкцію по охороні праці. Водночас докер-механізатор (сигнальник) [PERSON], допустив використання [PERSON] скоб трапу, тобто порушення ним інструкції та чим сам порушив «Інструкцію по охороні праці сигнальника»( п. 2.12.) 11 липня 2018р. в судовому засіданні позивач надав пояснення, що причиною отримання травми є недотриманням сигнальщиком [PERSON], своїх посадових обовязків та інструкції з охорони праці, крім того [PERSON] не заперечував що також порушив вимоги інструкції з охорони праці, що частково призвело до нещасного випадку, але зробив це з фактичної згоди сигнальника [PERSON], для прискорення робіт. Представник відповідача, вину Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» заперечував, зазначав, що головною причиною нещасного випадку є порушення [PERSON] посадових обовязків, а саме посадової інструкції докера-механізатора, в підтвердження чого надав письмові пояснення [PERSON] та посадову інструкцію докера-механізатора. Суд враховує, що представником відповідача не спростовані данні, що сигнальник [PERSON] згідно посадової інструкції був керівником по відношенню до докера [PERSON] під час робіт, що встановлене у Акті Н-1. На підставі висновків в зазначених актах, було встановлене, що нещасний випадок стався саме на виробництві. Після чого, в результаті отриманої травми, згідно висновку медико-соціальної експертної комісії від 27.09.2010р. серія 2-18ОГ № 001719 позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності 30% та 3 група інвалідності. 22.08.2017р. було проведено повторне обстеження, в результаті якого довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА № 260749, ступінь втрати професійної працездатності встановлено на рівні 75 % та призначено 2 групу інвалідності. При цьому судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів безпосереднього ознайомлення [PERSON] з посадовою інструкцією докера-механізатора, в актах форми Н-1 та Н-5, встановлено, що позивач проходив інструктажі з охорони праці ввідний, первинний, повторний та цільовий. Крім того, суд вказує, що надані представником відповідача в матеріали справи письмові пояснення [PERSON] не спростовують результати службових розслідувань, що відображені в актах форми Н-1 та Н-5. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц. Також судом встановлено відсутність правових підстав для застосування наслідків пропущення строків позовної давності, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя чи смертю. Згідно ч.8 ст.36 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу\~України та Кодексу законів про працю України. Таким чином, як вбачається з норм діючого законодавства, строк позовної давності до спірних правовідносин не застосовується. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові по справі № 316/2052/16ц від 04.04.2018р. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судових рішеннях, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Згідно розяснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Спори про відшкодування шкоди, заподіяного ушкодженням здоровя, повинні вирішуватися за законодавством, як було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. ( Постанова ВС від 07.03.2018 р.) Як зазначено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Суд вказує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом зясовані, документально підтверджені факти заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань, та обставини за наслідками яких дій (бездіяльності) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оцінюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, з урахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин та характеру спричиненої моральної шкоди, а також прийнявши до уваги часткове визнання вини позивачем у настанні нещасного випадку, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на користь позивача на відшкодування моральної шкоди на користь позивача в розмірі 233000 грн.

Outcome: partial