Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 24 листопада 2010 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 208/2010, відповідно до якої позивач надав відповідачу кредит у розмірі 97 687 грн.00 коп., зі сплатою 3 % річних, термін повергнення кредиту 24 листопада 2016 року. 24 листопада 2010 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з умовами якого [PERSON] зобов'язалась солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 208/2010. Позивач зазначає, що Банк в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, натомість відповідач умови договору не виконав, суму заборгованості та проценти за користування кредитом позивачу не повернув, внаслідок чого банк був змушений звернутися до суду для стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку, внаслідок чого у них перед банком виникла заборгованість: Таким чином, заборгованість відповідачів, станом на 15.07.2015 року становить 73 798 грн.01 коп., яка складається з: -заборгованість за кредитом 37 979,00 грн. -відсотки за користування кредитом 1 127,38 грн. -комісія РО - 11 722,44 грн. -плата за пропуск платежів 22 969,19 грн. Просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 73 798 грн.01 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не з'явилися, про день, час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, просив слухати справу за його відсутності. В судове засідання відповідачі не з'явились, звернулись до суду з заявою, в якій просили слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали частково. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 листопада 2010 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 208/2010 відповідно до якої позивач надав відповідачу кредит у розмірі 97 687 грн.00 коп., зі сплатою 3 % річних, термін повергнення кредиту 24 листопада 2016 року. 24 листопада 2010 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з умовами якого [PERSON] зобов'язалась солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 208/2010. Відповідачі свої обов'язки з повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконали, внаслідок чого у них перед банком виникла заборгованість, яка становить 39 106 грн. 38 коп. На підставі статті 203 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч. 1,2 ст. 553 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Позивач всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, згідно з якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач не надав суду жодного доказу щодо того, що за невиконання кредитних зобов'язань боржник повинен сплатити комісію, крім того позивач не надав доказів, як саме була нарахована дана комісія. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, обставини щодо того, що відповідачка не належним чином виконала умови кредитного договору та не повернула в повній мірі заборгованість за кредитним договором. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, статтею 546ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Судом встановлено, що між сторонами не було визначено розмір тарифів плати за пропуск платежів та комісії за РО відповідно до яких вони здійснили нарахування даної плати та комісії. Оскільки ні в кредитному договорі № 208/2010, в кредитному договорі не визначено порядок нарахування розміру заборгованості за комісіями. Крім того, в кредитному договорі не вказано порядок нарахування плати за пропуск платежів та комісії за РО та її відсоткову ставку, а тому суд вважає, що вимоги щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] плати за пропуск платежів та комісії за РОкомісіями задоволенню не підлягають. Тому суд дійшов до висновку, що заборгованість відповідачів [PERSON] та [PERSON], станом на 15.07.2015 року становить 39 106 грн. 38 коп., яка складається з: -заборгованість за кредитом 37 979,00 грн. -відсотки за користування кредитом 1 127,38 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, про те, що [PERSON] та [PERSON] повинні солідарно сплатити заборгованість за кредитом та відсотки за користування кредитом, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за комісіями є необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. На підставі статей 203, 526, 553, 625, 629, частини 2 статті 651, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial