Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третьої особи [PERSON] про визнання кредитного договору розірваним, посилаючись на те що 17 квітня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником за усіма правами якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») був укладений кредитний договір № 014/0257/82/99164 згідно умов якого він отримав у банку кредит 163 200, 00 доларів США (сто шістдесят три тисячі двісті доларів США 00 центів) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних з кінцевим терміном повернення 17 квітня 2018 року. Зазначив, що вказаний кредитний договір укладений з істотним порушенням норм цивільного законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів» та з істотним порушенням положень постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року. У зв'язку з чим просив суд визнати зазначений кредитний договір розірваним. При цьому вказував, що при укладенні кредитного договору у відповідності до п. 1.2.1. сторони визначили, що процентна ставка по кредитному договору складатиме 12% річних, однак банк у вказаному пункті позначив цифрами 14% річних прописавши літерами «дванадцять процентів». Таким чином виходячи з вищевказаної відсоткової ставки 14% річних строком на 120 місяців, банк розрахував ануїтетний графік повернення заборгованості (п.2 Кредитного договору), згідно якого позивач має сплачувати рівними частинами по 2533,95 доларів США на місяць, при цьому сам графік кредитного договору не містить відсоткової ставки за якою він розрахований. Позивач також зазначив, що при укладенні кредитного договору з банком розраховував на те, що сплачуватиме відсотки за процентною ставкою 12% річних за весь встановлений період користування кредитними коштами, оскільки за загальним правилом при зазначенні сум, цифр, дат цифрами і прописом (повністю) і наявності розбіжностей між цифрами і прописом, правильно вказаними вважаються (надається перевага) цифри (суми, дати), які вказані прописом (повністю). Однак фактично сплачував кредит за процентною ставкою 14% річних. Окрім того, зазначив, що перед укладенням кредитного договору з інформацією про сукупну вартість кредитних послуг був ознайомлений не в повному обсязі, а окремі пункти договору є взагалі незрозумілими, зокрема в частині визначення процентної ставки за користування кредитними коштами (стаття 1. п. 1.2.1 кредитного договору) та, щодо визначення формули розрахунку ануїтетного платежу (стаття 7 п.7.1. кредитного договору) при цьому вказував, що уклавши кредитну угоду на умовах 12% річних, змушений був сплачувати фактично 14% річних, не дивлячись на те, що у зв'язку з настанням світової фінансово - економічної кризи, що потягнуло своїм наслідком - зниження курсу національної валюти відносно іноземної валюти, у звязку з чим фінансовий його стан значно погіршився, що призвело до неповного виконання зобов'язань за кредитним договором та виникнення простроченої заборгованості, адже він змушений був придбавати на валютному ринку України іноземну валюту за курсом, який значно відрізняється, від того, що існував на момент укладення спірного договору. Також, зазначив, що при укладанні кредитного договору, йому пропонували взяти кредит в сумі 163200,00 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 816 000,00 грн. за курсом НБУ на той час, однак після укладання кредитного договору, в порушення ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» розмір кредиту в еквіваленті до гривні становить близька 1 305600,00 грн. за офіційним курсом НБУ, про можливість чого його не повідомили до моменту укладання кредитного договору. Таким чином, позивач сподівався на отримання та повернення кредиту в розмірі 816 000,00 грн. зі сплатою 12% річних, фактично отримав 816 000,00 грн. а має повернути близька 1 305600,00 грн. зі сплатою 14% річних. Таким чином, відсутність достовірної і повної інформації про сукупну вартість кредиту призвела до того, що позивач уклав договір з відповідачем про надання послуги - кредитування - який не мав потрібних споживачеві властивостей - еквіваленту 816 000,00 грн. В обґрунтування позовних, у якості доказів позивач надав кредитний договір № 014/0257/82/99164 та особистий графік розрахунку заборгованості за 12% ставкою. Позивач також зазначив, що згідно вищевказаного графіку за умовами отримання кредиту в розмірі 163 200, 00 доларів США під 12% річних на 120 місяців, щомісячний ануїтетний платіж рівними частинами на протязі встановленого строку повинен складати 2 350, 61 доларів США, таким чином за весь період користування кредитними коштами я маю повернути 282 071,59 доларів США. Однак згідно графіку повернення заборгованості запропонованим банком (згідно п. 2 Кредитного договору) виходячи з розрахунку 163 200, 00 доларів США на 120 місяців під 14% річних, щомісячний ануітетний платіж складає 2533,95 доларів США, таким чином за весь період користування кредитними коштами я маю повернути 303 913, 25 доларів США. Таким чином за діючим графіком повернення заборгованості позивач фактично повинен переплатити різницю в сумі 21841, 66 доларів США. Окрім того зазначив, що підставою порушення його прав в розумінні ст. 15 ЦПК України, вважає те, що на теперішній час відповідач звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з його заборгованості за вищевказаним Кредитним договором. У подальшому, позивач свої позовні вимоги збільшив, зазначивши, що 17 квітня 2008 р. у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ним, його дружиною [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір наступної іпотеки №014/0257/82/99164/1 посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстраційним номером 1780, за яким було передано в наступну іпотеку відповідачу, спільну житлову квартиру №11 житловою площею 74,9 кв.м., загальною площею 109,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить позивачу та його дружині на праві власності, на підставі: Договору купівлі - продажу №2 - 191 від 2 березня 1994 р; Договору міни від 21 жовтная 1996 р; Біржевого договору №4-7/47. Просив суд, визнати договір іпотеки №014/0257/82/99164/1 припиненим, звільнивши житлову квартиру з - під арешту та вилучити з Державного реєстру іпотек та Реєстру обтяжень нерухомого майна запис про обтяження на підставі договору наступної іпотеки від 17 квітня 2008 року №014/0257/82/99164/1 посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстраційним №1780, відносно житлової квартири №11, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що у разі задоволення первісного позову, а саме: розірвання кредитного договору, у суду є всі підстави припинити договір наступної іпотеки. Одночасно просив суд: залучити третьою особою, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] [INFO], що проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS].; забезпечити виконання рішення шляхом направлення його на виконання до органу Державної реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Петровського, 16. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, але надав повноваження на своє представництво [PERSON]. Крім цього позивач 09 січня 2014 року надав суду своє пояснення на заперечення, в якому просив суд заперечення відповідача відхилити, посилаючись на те, що доводи відповідача не мають під собою належного обґрунтування, оскільки істотне порушення кредитного договору полягає у тому, що під час укладення спірного договору позивач сподівався отримати кредитні кошти в сумі 163 200 доларів США за офіційним курсом НБУ 505,00 грн. за 100 доларів США станом на дату укладення кредитного договору, що становить 816 000,00 грн. зі сплатою 12% річних, фактично отримав 816 000,00 грн. і має повернути після укладення кредитного договору за офіційним курсом НБУ 800,00 грн. за 100 доларів США, що становить суму заборгованості близька 1 305600,00 грн. зі сплатою 14% річних. Також зазначив, що наявність наведених обставин підтверджує те, що кредитний договір дійсно укладений з істотним порушенням його умов, що наявність сукупної інформації про умови кредитування у додатку №2 «Сукупна вартість кредиту» та інформаційний лист «Умови кредитування по програмі «Кредит під заставу нерухомості у «Райффайзен Банк Аваль», що підписані власноручним підписом позивача, не відображають реальних умов кредитування та реальних наслідків укладення правочину, отже оспорюваний кредитний договір явно суперечать приписам ст.ст. 202, ч.1,3,5 ст. 203, 638 ЦК України і є таким, що укладений з порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 р. Окрім того, зазначив, що наявність істотних порушень підтверджується висновком експертного економічного дослідження, вчинений судовим експертом [PERSON] (свідоцтво міністерства юстиції судового експерта [NUMBER] від 14.06.2006 р.) Вказаним висновком було встановлено, що умовами кредитного договору №014/0257/82/99164 від 17.04.2008 року: однозначно не визначено розмір процентної ставки, та розрахунок сум загальної вартості кредиту та сум щомісячних платежів погашення відсотків за користування кредитом виходячи із процентної ставки 12 % встановлено, що сума загальної вартості кредиту та відсотків за користування кредитом не відповідають даним, вказаним в «Графіку погашення кредиту та інших платежів». Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності його довірителя, на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягає в повному обсязі та просить в разі неявки представника відповідача при наявності правових підстав ухвалите заочне рішення. Наслідки ухвалення заочного рішення йому та його довірителю відомі та зрозумілі. Представник відповідача за довіреністю Камінська М.І. в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення, про поважність причини своєї неявки суду не повідомила. 28 жовтня 2013 року та 31 жовтня 2013 року надавала до суду уточнення до заперечення на позов в якому проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що обставини наведені у позові, щодо істотних порушень чинного законодавства України при укладенні кредитного договору відсутні, оскільки на час укладення договору позивачу було відомо, що процентна ставка за користування кредитними коштами складатиме 14 % річних, що вбачається з додатку №2 «Сукупна вартість кредиту» до кредитного договору та підтверджується інформаційним листом «Умови кредитування по програмі «Кредит під заставу нерухомості» у «Райффайзен Банк Аваль», у якому процентна ставка також зазначена у розмірі 14 % річних. Також зазначила, що банк та [PERSON] добровільно домовились і уклали кредитний договір з додержанням норм цивільного законодавства, в свою чергу банк з свого боку усі умови договору виконав належним чином, а позивач не виконує прийнятих на себе зобов'язань, і в односторонньому порядку відмовляється від виконання умов кредитного договору, а саме: не повертає банку кредитні кошти та не сплачує відсотки за ними, та ще й необґрунтовано звертається до суду з позовом про визнання кредитного договору та іпотечного договору недійсними. Окрім того зазначила, що вважає необґрунтованим посилання позивача на те що формула за якою розраховується графік погашення заборгованості у кредитному договорі фактично не визначено та суперечить положенням постанови НБУ №168 від 10.05.2007 р., оскільки, вважає, що в статті 7 п. 7.1 детально розписана формула по якій розраховується щомісячний платіж по кредиту, які детально розписані в додатку №1 до кредитного договору (графік погашення кредиту), у зв'язку з чим вважає, що позивач у своєму позові не наводить жодних доказів. Окрім того зазначила, що заперечує проти заяви відповідача про збільшення позовних вимог, стосовно залучення до справи третьої особи, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], оскільки вважає, що зазначене свідчить про намір позивача систематично затягувати розгляд справи та викличе незручності у суду. Окрім того, стосовно вимоги позивача про визнання договору іпотеки припиненим та звільнення майна з - під арешту, представник відповідача зазначила, що вказані вимоги є передчасними, оскільки відсутні правові підстави. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки, причину неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у них доказів. Виходячи з викладеного, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Матеріали справи свідчать, що 17 квітня 2008 р. між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником за усіма правами та обов'язками якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») був укладений кредитний договір № 014/0257/82/99164 згідно умов якого позивач отримав у банку кредит 163 200, 00 доларів США під 12 % річних з кінцевим терміном повернення 17 квітня 2018 року. Окрім того, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір наступної іпотеки №014/0257/82/99164/1 від 17.04.2008 р. посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстраційним номером 1780. Згідно умов вказаного договору позивач передав відповідачу в наступну іпотеку банку житлову квартиру №11 житловою площею 74,9 кв.м., загальною площею 109,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить нам на праві власності, на підставі: Договору купівлі - продажу №2 - 191 від 2 березня 1994 р; Договору міни від 21 жовтня 1996 р; Біржевого договору №4-7/47. Згідно п. 1.1.1. кредитного договору сума кредиту складала 163 200, 00 доларів США. Згідно п. 1.2.1. сторони визначили, що процентна ставка по Кредитному договору складатиме 12% річних, однак банк у вказаному пункті позначив 14% річних прописавши літерами «дванадцять процентів» З пояснення позивача вбачається, що при укладенні Кредитного договору з банком, він дійсно розраховував на те, що сплачуватиме відсотки за процентною ставкою 12% річних за весь встановлений період користування кредитними коштами, оскільки за загальним правилом при вказанні сум, цифр, дат цифрами і прописом (повністю) і наявності розбіжностей між цифрами і прописом, правильно вказаними вважаються (надається перевага) цифри (суми, дати), які вказані прописом (повністю). Однак на справді позивач фактично сплачував кредит за процентною ставкою 14% річних. При цьому, зазначено, що твердження відповідача, про те що позивач був ознайомлений, що відсоткова ставка за кредитним договором складатиме 14 % річних, що підтверджено додатком №2 «Сукупна вартість кредиту» який є невід'ємною частиною вказаного кредитного договору та у якому зазначено, що відсоткова ставка складає розмірі 14%, та інформаційним листом «Умови кредитування по програмі «кредит під заставу нерухомості у «Райффайзен Банк Аваль» в якому процентна ставка також зазначена у розмірі 14 % річних, є безпідставними. Оскільки, зазначені листи були підписані позивачем не перед укладенням кредитного договору, а фактично після його укладення, зазначене підтверджується тим, що додаток №2 «Сукупна вартість кредиту», який є невід'ємною частиною кредитного договору, відображений на останній сторінці кредитного договору, а інформаційний лист «Умови кредитування по програмі «кредит під заставу нерухомості у «Райффайзен Банк Аваль». Окрім того позивач у своєму поясненні зазначив, що підписав його після фактичного укладення кредитного договору та фактичного отримання грошей. Таким чином при укладенні кредитного договору прочитавши буквами «дванадцять процентів» річних, позивач погодився укласти з банком вказаний кредитний договір. Графік погашення кредиту та інших платежів, що є невід'ємною частиною кредитного договору, не містить відсоткової ставки за якою він розрахований. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 5 вказаної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Переліком вищенаведених норм встановлені умови чинності правочинів, оскільки договір є видом правочину (ч.4 ст. 202 ЦК України), для його укладення та чинності сторонам необхідно дотримуватись усіх істотних умов, які визначені у ст. 203 ЦК України. У ст. 203 ЦК зазначається, що зміст правочину насамперед не повинен суперечити вимогам як ЦК, так і інших актів цивільного законодавства, наприклад ЗУ «Про захист прав споживачів» Судом було встановлено, що дійсно перед укладенням кредитного [PERSON] с ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», банком була надана неповна та недостовірна інформація про кредитні умови, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту і т. і. У додатку №2 до кредитного договору «Сукупна вартість кредиту» зазначено, що реальна відсоткова за кредитним договором складає 14,12% річних, при цьому скільки саме складає реальна відсоткова ставка чи 14% чи 12% літерами не визначено. Суд, вважає, що наявність вищенаведених обставин є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови НБУ №168 від 10.05.2007 р. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчим кредитом є договір про надання споживчого кредиту, який укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти або бере на себе зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту і т. і. З пояснення позивача вбачається що, банк зазначивши процентну ставку у додатку №2 «Сукупна вартість кредиту» і в листі «Умови кредитування по програмі «кредит під заставу нерухомості у «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 14,12 %, а відповідач фактично уклав кредитний договір з позивачем за умови, що процентна ставка складатиме 12 % процентів річних прописавши відсотки в п.1.2.1 кредитного договору цифрами 14%, а буквами «дванадцять процентів», а позивач, прочитавши умови кредитного договору (основного правочину) погодився укласти вказаний правочин та отримати кредит під 12% річних. Окрім того, суд зазначає, що ані додаток №2 «Сукупна вартість кредиту» , а ні «Умови кредитування по програмі «кредит під заставу нерухомості у «Райффайзен Банк Аваль» не містять попередження про різке коливання курсу валют. З пояснення позивача, судом встановлено, що позивач уклавши кредитну угоду на умовах 12% річних, змушений був сплачувати фактично 14% річних на протязі терміну дії кредитного договору і це не дивлячись на те, що у зв'язку з настанням світової фінансово - економічної кризи, що потягнуло своїм наслідком зниження курсу національної валюти відносно іноземної валюти майже в двічі, фінансовий стан позивача значно погіршився, що призвело до неповного виконання зобов'язань за кредитним договором та виникнення простроченої заборгованості, адже позивач змушений був придбавати на валютному ринку України іноземну валюту за курсом, який значно відрізняється, від того, що існував на момент укладення спірних договорів. Так, під час укладення вищевказаних договорів офіційний курс української гривні до іноземних валют за даними офіційного сайту НБУ (bank.gov.ua) складав: 505,00 грн. за 100 доларів США. Станом на 20.02.2013 року офіційний курс української гривні до іноземної валюти за даними офіційного сайту НБУ складав: 800,00 грн. за 100 доларів США. Таким чином, курс долару США по відношенню до гривні з моменту укладання договорів зріс більш ніж на 50%. Судом також встановлено, що при укладанні кредитного договору, його сума в договорі вказана 163200,00 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 816 000,00 грн. за курсом НБУ на той час. Однак після укладання кредитного договору, в порушення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» розмір кредиту в еквіваленті до гривні становить близько 1 305600,00 грн. за офіційним курсом НБУ, про можливість чого його не повідомили до моменту укладання кредитного договору. Отже, позивач сподівався на отримання та повернення кредиту в розмірі 816 000,00 грн. зі сплатою 12% річних, фактично отримав 816 000,00 грн. а має повернути близька 1 305600,00 грн. зі сплатою 14% річних. Таким чином, відсутність достовірної і повної інформації про сукупну вартість кредиту призвела до того, що позивач уклав договір з відповідачем про надання послуги - кредитування - який не мав потрібних споживачеві властивостей - еквіваленту 816 000,00 грн. Суд вважає, що врегулювання аналогiчних ситуацiй виходить з того, що ризик негативних наслiдкiв змiни обставин (зокрема курсу національної валюти), з яких виходили сторони при укладеннi договору, має брати на себе та зi cтopiн договору, яка могла краще оцiнити ризик їх настання. Так, у договорi мiж споживачем i суб'єктом господарювання такою стороною вважається банк, оскiльки саме в нього є досвiд роботи у певнiй сферi, він залучає до неї професiоналiв, має бiлъший доступ до iнформацiї, що характеризує тенденцiї розвитку вiдносин у сферi його господарськоi дiяльностi. Kpiм того, з пояснення позивача судом було встановлено, що перед укладенням договору позивачу було надано банку достовiрну й вичерпну iнформацiю про свої доходи за oстанні шiсть мiсяцiв, яка свiдчила, що вci доходи позичальник отримує в нацiональнiй валютi України, а отже банк міг оцiнити ризик надання кредиту в доларі США. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Стаття 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює право споживача на інформацію про продукцію, зокрема те, що споживач має право на інформацію про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції. Крім того, відповідно до частини 3 вказаної статті написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Відповідно до ст. 1 вказаного Закону під продукцією розуміється будь-який товар, робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Частиною 7 статті 15 вказаного Закону передбачено, що у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недобросовісною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Крім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» частиною 3 підпунктом 10 передбачено, що несправедливими є умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Також суд звертає увагу, що окремі умови кредитного договору не відповідають вимогам закону, зокрема: формула за якою розраховувався графік погашення заборгованості (статті 7, п. 7.1) кредитного договору фактично не визначена. Вказаною формулою має бути визначено порядок розрахунку по погашенню кредиту та процентів за основним зобов'язанням - кредитним договором У вказаній формулі зазначено: «У щомісячного ануїтетного платежу = У кредиту за договором * ((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.) * процентна за місяць)/ ((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.) -1) ; У щомісячного платежу за % = (Залишок заборгованості за кредитом * річна процентна ставка / кількість днів поточного року) Кількість днів в місяці, який передує даті сплати ануїтетного платежу; У щомісячного платежу за основним боргом = У щомісячного погашення кредиту - У щомісячного платежу за %» Суд зазначає, що з наведеної вище статті кредитного договору, що таке «У» є не зрозумілим. В статті 1 Кредитного договору «Базові умови кредитування. Визначення термінів», що означає «У» також не визначено. Окрім того суд, зазначає, що графік погашення кредиту та інших платежів, що є невід'ємною частиною кредитного договору, не містить відсоткової ставки за якою він розрахований. Судом, також встановлено, що з метою визначення правильності графіку повернення заборгованості, позивач [PERSON] звернувся до Судового експерта [PERSON] (свідоцтво міністерства юстиції судового експерта [NUMBER] від 14.06.2006 р.). Перед експертом було поставлене наступне питання: чи відповідає вказані в графіку погашення кредиту та інших платежів (Додаток 1 до кредитного договору №014/0257/82/99164 від 17.04.2008 р., загальна вартість кредиту, суми щомісячних платежів погашення кредиту та відсотків за користування кредитом базовим умовам кредитування, зазначеним у кредитному договорі №014/0257/82/99164 від 17.04.2008 р укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] Висновком експертного економічного дослідження №37 від 10.13.2013 р. було встановлено: «що оскільки умовами кредитного договору №014/0257/82/99164 від 17.04.2008 р. однозначно не визначено розмір процентної ставки, було проведено розрахунок сум щомісячних платежів та погашення відсотків за користування кредитом, виходячи із процентної ставки 14% та 12%: - розрахунок сум загальної вартості кредиту та сум щомісячних платежів погашення відсотків за користування кредитом, виходячи із процентів ставки 14% встановлено, що сума загальної вартості кредиту в цілому відповідає даним вказаним у додатку №1 («Графік погашення кредиту та інших платежів») до кредитного договору №014/0257/82/99164 від 17.04.2008 р., але є розбіжності в сумах щомісячних платежів погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. - розрахунком сум загальної вартості кредиту та сум щомісячних платежів погашення відсотків за користування кредитом, виходячи із процентів ставки 12% встановлено, що сума загальної вартості кредиту та відповідно суми щомісячних платежів погашення кредиту та відсотків користування кредитом не відповідають даним, вказаним в «Графіку погашення кредиту та інших платежів» Суд зазначає, що вказаним висновком експертного дослідження, підтверджуються доводи позивача стосовно того, що оспорюваний кредитний договір містить чисельні порушення норм цивільного законодавства при його укладенні, зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 р. Окрім того суд зазначає, що висновок експертного економічного дослідження №37 від 10.12.2013 р. приймається судом у якості доказу в порядку ст.ст. 57 - 60 ЦПК України Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.2) Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 вказаної статті докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 вказаної статті доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом також встановлено, що висновок експертного економічного дослідження №37 від 10.13.2013 р. вчинений судовим експертом [PERSON], яка є фізичною - особою підприємцем, має вищу економічну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальностями 11.1 «Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності, 11.2 «Дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій2. 11.3 «Дослідження документів фінансово - кредитних операцій», свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта [NUMBER], стаж експертної роботи з 2006 року. З приводу чого суд зазначає, що компетенція експерта [PERSON] цілком відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу» зокрема положенням ст.ст. 1, 7, 10 вказаного закону. Таким чином вказаний висновок використовується та досліджується судом, як повноцінний доказ. Стосовно припинення договору іпотеки, суд зазначає наступне. Як вже зазначалося вище, у забезпечення виконання зобов'язань між позивачем за вказаним кредитним договором, було надано у наступну іпотеку нерухоме майно - житлову квартиру. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид виконання зобов'язання нерухомими майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом. Згідно з положенням ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Таким чином, у разі розірвання кредитного договору із застосуванням вищенаведених норм, у суду є всі підстави припинити Договір наступної іпотеки. Відповідно до положення ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'зання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved