Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 21.12.2011 року та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що до АТ КБ «ПриватБанк» звернулася відповідачка з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим останньою було підписано анкету-заяву № б/н від 21.12.2011 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у анкеті-заяві. Проте, відповідачка протягом тривалого часу ухилялася від виконання умов зазначеного кредитного договору, зокрема не сплачувала банку кредитні кошти та інші передбачені кредитним договором платежі, у зв`язку з чим станом на 10.03.2020 року у відповідачки перед банком виникла заборгованість у розмірі 49315 грн. 31 коп., яка до теперішнього часу не погашена, що і стало підставою для звернення АТ КБ «ПриватБанк»з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглядати у його відсутність і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином, відзив на позов не подала, а тому, приймаючи до уваги заяву представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що до АТ КБ «ПриватБанк» звернулася відповідачка з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим останньою було підписано анкету-заяву № б/н від 21.12.2011 року (а.с. 53). Разом з цим, у заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Частинами 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач зазначає, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1\~ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно положень ч. 2\~ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Щодо приєднання відповідачки до кредитного договору, то дія кредитного договору між позивачем та відповідачкою підтверджується фактом користування відповідачкою картковим рахунком та використанням кредитних коштів, що узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію, відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Отже, підписана анкета-заява між позивачем та відповідачкою становить договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить у собі зокрема умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~1069\~ЦК України,\~якщо відповідно\~до договору\~банківського рахунка\~банк здійснює\~платежі з\~рахунка клієнта,\~незважаючи на\~відсутність на\~ньому грошових\~коштів (кредитування\~рахунка),\~банк вважається\~таким,\~що надав\~клієнтові кредит\~на відповідну\~суму від\~дня здійснення\~цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1\~і\~2 глави 71\~цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. На ім`я відповідачки було відкрито кредитні рахунки, про що свідчить довідка позивача (а.с.52). З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором б/н від 21.12.2011 року виконав у повному обсязі, надавши відповідачці кредит, що підтверджується випискою по картковому рахунку, відкритого на ім`я відповідачки. У той же час, із наданої виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та, частково погашаючи заборгованість за кредитом, фактично визнавала факт отримання нею кредитних коштів. Проте, остання періодично не здійснювала платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилася заборгованість за кредитом. Таким чином, в порушення умов кредитного договору а також ст.ст.509,\~526,\~1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча\~ст.629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушила зобов`язання за даним договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на 10.03.2020 року у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 49315 грн. 31 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 31566 грн. 37 коп., заборгованості за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно\~ст. 625 ЦК України 7414 грн. 25 коп., нарахована пеня - 7510 грн. 15 коп., а також судових штрафів 2824 грн. 54 коп. (а.с. 6-21). Доказів на спростування отримання кредитних коштів у розмірі, зазначеному в розрахунку заборгованості, а саме: заборгованості за тілом кредиту відповідачка суду не надала. Враховуючи той факт, що банком відповідачці надавалися кредитні кошти, якими вона користувалася, що вбачається з виписки по картковому рахунку, відкритого на її ім`я, проте своєчасно не погашала заборгованість за кредитом, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1\~статті 1050 ЦК України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог\~ст.\~\~625 ЦК України\~- боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що судом встановлено факт порушення вимог повернення кредиту боржником, та в порядку\~ст. 625 ЦК України\~слід стягнути з [PERSON] заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно\~ст. 625 ЦК України, яка складає 7414 грн. 25 коп. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 21.12.2011 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Однак, обґрунтовуючи вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту, нарахованої пені, а також штрафів (фіксованої частини, процентної складової), в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.12.2011 року, представник позивача посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які виконанні у формі витягу з веб-сайту, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Суд також звертає увагу на те, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг у «Приват банку» не містить даних про те, яку саме картку бажала отримати відповідачка та умови користування нею (щодо нарахування пені, відсотків та штрафів), з якими начебто вона ознайомилася. Відсутність доказів про узгодження між сторонами усіх умов договору, є порушенням\~ст. 628 ЦК України, відповідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У даному випадку відповідачка є споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про захист прав споживачів - споживач є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема - верховенство права. Згідно\~ст. 42 Конституції України\~- Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 21.12.2011 року і до моменту звернення до суду із вказаним позовом 31.03.2020 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2\~ст. 76 ЦПК України\~є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями\~ст. 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Окрім того, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1\~ст. 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2\~ст. 12 ЦПК). Так, відповідно до ч. 3, ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою, позивач дотримав вимоги, передбачені ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач. Своїми діями позивач поклав на відповідачку невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19. Отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за нарахованою пенею, а також судовими штрафами. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 31566 грн. 37 коп. та відсотками нарахованими за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України - 7414 грн. 25 коп., а в решті позовних вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованою пенею 7510 грн. 15 коп., а також судовими штрафами - 2824 грн. 54 коп., слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки по їх сплаті позивачу в анкеті-заяві від 21.12.2011 року. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн.

Outcome: partial