Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що є правонаступником майна, всіх прав та обов'язків АКБ «Форум». Крім того, 19 квітня 2010 року між ним і третьою особою - [PERSON], був укладений кредитний договір № 0036/08/00-CLNv, на підставі якого останньому були надані кошти у формі відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі у сумі 200 000 доларів США строком до 6 серпня 2018 року та зі сплатою 13,5% річних за користування кредитними коштами. У забезпечення повернення кредитних коштів, 7 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 5003, до якого банківській установі відповідачем в іпотеку було передано нерухоме майно: земельна ділянка, площею 0,123 га, розташовану за адресою: Київська область Васильківський район с. Мархалівка, вул. Приозерна, 18, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3221485501:01:015:0020, а також житловий будинок, розташований на цій земельній ділянці, загальною площею 211,6 кв.м, житловою площею 77,2 кв. м - літ. «А», сарай - позначений на плані літ. «Б», огорожа, позначена на плані «О». Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2013 року скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2011 року, в частині солідарного стягнення, як з відповідача так й третьої особи по зазначеній цивільній справі на користь банку кредитного боргу та розірвання кредитного договору. Таким чином, враховуючи, що третьою особою борг не погашений до теперішнього часу, який стягнутий з нього на користь банку за рішенням суду, а відповідач за зазначеною цивільною справою є майновим поручителем за кредитним договором між позивачем та третьою особою, тому, позивач просив звернути стягнення на предмет застави земельну ділянку та розташований на ній будинок, належні відповідачеві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі. Представник відповідача вимоги позову не визнала, наполягаючи на застосуванні до спірних правовідносин строк позовної давності, а також положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-УІІ від 3.06.2014 року, шляхом відмови банківській установі у задоволені позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з положень ст.ст. 526 і 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки та відшкодування шкоди. Згідно з вимогами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки Як вбачається з положень ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Як вбачається з положень ст.ст. 589 і 590 ЦК України, в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду. Відповідно до положень ч.6 ст.3 і ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», при невиконанні або неналежному виконанні боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення ст.39 Закону України „Про іпотеку передбачають перелік зазначень у рішенні суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду положень ч.2 ст.553 та ч.2 ст.554 ЦК України вбачається, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Положеннями ч.2 п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/ застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. З огляду положень п.17 Постанови, наявність судового рішення про задоволення кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, К. У відповідності до положень п. 37 Постанови, невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпокодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Згідно з рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2013 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2011 року, в частині стягнення саме з [PERSON], третьої особи по зазначеній цивільній справі, на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості у сумі 1902.243 грн.92 коп., а також судових витрат залишено без змін. При цьому, вищезазначеним рішенням підтверджена відповідальність [PERSON] перед банком, яка обмежується лише можливістю звернення стягнення на предмет застави, тобто в межах вартості предмета застави. Як вбачається з положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставині. У відповідності до договору іпотеки від 7 серпня 2008 року, укладеним між банком та відповідачем, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5003, предметом правочину є: земельна ділянка, площею 0,123 гектарів, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Приозерна, 18, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 3221485501:01:015:0020, а також розташований на ній житловий будинок загальною площею 211,6 кв.м. та житловою - 77,2 кв. м. - літ. «А», сарай - позначений на плані літ. «Б», огорожа, позначена на плані «О». Приймаючи до уваги, що позичальник не належним чином виконав свої обовязки перед позикодавцем, чим інтересам позивача завдано матеріальну шкоду та враховуючи те, що умовами кредитного договору було передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Суд критично ставиться до вимог представника відповідача щодо застосування строків позовної давності, вважаючи початком їх перебігу предявлення вимоги до відповідача у 2009 році щодо виконання умов кредитного договору з наступних підстав. Так, у відповідності до положень ст.ст.257, 261 267 ЦК України, загальна позовна давність складає три роки, сплив якої є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого право або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У відповідності до умов кредитного договору між банком та третьою особою строк його дії закінчується лише 6 серпня 2018 року. Таким чином, сплив строку позовної давності до спірних правовідносин закінчується 7 серпня 2021 року. Що стосується застосування до вимог позову положень закону про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, то суд виходить, що положення зазначеного закону можуть бути застосовані лише під час виконання судового рішення щодо звернення стягнення на заставне майно. На підставі наведеного та

Outcome: approved