Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що йому належить на праві власності домоволодіння [ADDRESS]. 05.12.2003р. між позивачем та відповідачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] У зв'язку з реєстрацією шлюбу відповідачка вселилася у вказаний будинок та зареєструвала там місце свого постійного проживання. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 30.05.2013р. шлюб між сторонами був розірваний. Але ще до розірвання шлюбу - в листопаді 2012 року відповідачка разом з дітьми пішла з будинку та з того часу проживає у іншому місці. Добровільно зніматись з реєстрації у вказаному будинку відповідачка не бажає. Тому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути йому перешкоди у вільному користуванні належним йому будинком, визнавши відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням у вказаному будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позові, просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона з дітьми дійсно не проживає у вказаному будинку з листопада 2012 року тому, що позивач на протязі півроку до цього постійно бив її, знущався з неї та дітей. Просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного. Згідно довідки КПТІ Бердянської міської ради, позивачу [PERSON] належить на праві власності будинок [ADDRESS]. Згідно записів в домовій книзі, довідки виконавчого комітету Осипенківської сільської ради та довідки Бердянського МВ УДМС України в Запорізькій області, у вказаному будинку зареєстровано місце постійного проживання відповідачки [PERSON], а також дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним, що відповідачка дійсно не проживає у будинку [ADDRESS] з листопада 2012 року, тобто більше одного року. Цей факт визнано сторонами по справі. В той же, обов'язковою умовою для задоволення позовних вимог, є відсутність поважних причин не проживання відповідача у вказаному будинку. Жодного доказу цього до суду не надано. Названа відповідачкою причина жодним чином не спростована позивачем. Клопотань про витребування відповідних доказів з обох сторін до суду не надходило. За таких обставин, будучи обмеженим в прийнятті рішення наявними доказами, суд вважає позовні вимоги недоведеними і тому такими, що задоволенню не підлягають. Доходячи вказаного висновку, суд також враховує той визнаний сторонами факт, що на час розгляду справи в суді малолітні діти сторін проживають разом з матір'ю і у випадку задоволення позовних вимог, їх місце постійного проживання буде зареєстровано окремо від того з батьків, з ким вони фактично проживають, що може порушити їх права та законні інтереси. Таку ситуацію суд вважає неприпустимою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed