Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за борговими розписками від 14 квітня 2015 року, від 14 червня 2015 року та від 01 квітня 2016 року, а саме 25056,00 грн. боргу, 30179,00 грн. пені за прострочку, 4858,00 грн. інфляційних витрат, а також судового збору в сумі 768,40 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 квітня 2015року до нього звернувся відповідач з проханням надати йому грошову позику в розмірі 200 доларів США, що з урахуванням чинного на момент звернення до суду офіційного курсу НБУ складає 4807,00 грн., терміном на два місяці. В результаті між ними був укладений договір позики на зазначену суму, згідно якого позивач передав 200 доларів США відповідачу, з умовою повернення боргу не пізніше 14 червня 2015р. 14 червня 2015 року, коли закінчився термін повернення зайнятої суми, відповідач повторно звернувся до нього з проханням додатково позичити йому на один місяць 260 доларів США, що з урахуванням чинного на момент звернення до суду офіційного курсу НБУ складає 6249,00 грн. Вказану суму позивач також надав відповідачу. Проте в зазначений термін відповідач грошей не повернув, пояснюючи це тим, що на роботу влаштуватися не вийшло і він чекає виклику для роботи за кордоном. 1 квітня 2016 року відповідач повідомив його, що виклик для виїзду за кордон він отримав і на витрати йому потрібно 14000 грн., та попросив позичити йому цю суму на три місяці. Позивач надав вказану позику відповідачеві, але при цьому нагадав, що за вже прострочені позики передбачена пеня. [PERSON] запевнив, що обов`язково погасить весь борг повністю, разом з пенею. Позивач зазначає, що всі перераховані договори були оформлені в простій письмовій формі, у вигляді розписок, написаних відповідачем власноручно, в яких були відображені всі умови надання та повернення грошових коштів, а також підтверджувався факт отримання відповідних сум відповідачем. У разі прострочення погашення боргу договором передбачено сплату пені. До моменту звернення до суду відповідач позивачеві грошей не повернув і пеню не сплатив. На неодноразові звернення позивача про повернення боргу, відповідач обіцяв борг повернути пізніше, коли у нього для цього з`явиться можливість. Позивач вважає, що [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню боргу, правовими наслідками чого у позивача є право вимагати у боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення (за позикою в гривнях), а також пеню, встановлену договором. У зв`язку із викладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою суду від 13.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою суду від 17 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 07.04.2020 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позову наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Крім того, у вказаній заяві позивач просив суд при прийнятті рішення у справі врахувати положення статті 533 ЦК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представника в судове засідання не направив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити на підставі наявних матеріалів справи та доказів заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-284 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1 та 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені законом. У разі якщо в договорі не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Як вбачається з письмової розписки від 14 квітня 2015 року відповідач [PERSON] отримав в борг 200 (двісті) доларів США від позивача [PERSON] , з кінцевим терміном повернення боргу 14 червня 2015 року, у випадку прострочення погашення заборгованості зобов`язався сплатити пеню з розрахунку 0,33% за кожний день прострочення. Відповідно до письмової розписки від 14 червня 2015 року відповідач [PERSON] отримав в борг 260 (двісті шістдесят) доларів США від позивача [PERSON] , з кінцевим терміном повернення боргу 14 липня 2015 року, у випадку прострочення погашення заборгованості зобов`язався сплатити пеню з розрахунку 0,33% за кожний день прострочення. Окрім того, відповідно до письмової розписки від 01 квітня 2016 року відповідач [PERSON] отримав в борг 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень від позивача [PERSON] , з кінцевим терміном повернення боргу 01 липня 2016 року, у випадку прострочення погашення заборгованості зобов`язався сплатити пеню з розрахунку 0,33% за кожний день прострочення. Як вбачається з розписки відповідача [PERSON] від 10.01.2018 року, він просить позивача [PERSON] перенести строк повернення позики на 6 місяців. За змістом ст. ст. 13, 43 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з п. 2 ч. 2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У позовній заяві, що надійшла до суду 17 грудня 2019 року, позивач здійснив розрахунок сум, які він просить стягнути з відповідача, виходячи із офіційного курсу долару США відносно гривні станом на 29.11.2019 року, при цьому, в підтвердження свого розрахунку долучив до позовної заяви роздруківку з сайту Національного банку України, відповідно до якої курс долару США до гривні станом на 29.11.2019 року становить 24,0335575 грн. У заяві від 07.04.2020 року позивач просив суд при прийнятті рішення у справі врахувати положення статті 533 ЦК України відносно курсу НБУ на день розрахунку, тобто на день прийняття рішенням суду, також, позивач зазначив, що на 07.04.2020 року курс гривні відносно долара США складає 27,23654 грн. Таким чином, позивач фактично просив суд розглянути справу в межах інших позовних вимог, аніж ті, що заявлені ним у позовній заяві. Водночас, позивач у позовній заяві просить суд стягнути борг у національній валюті - гривні, позовних вимог не змінював. Тому, з урахуванням положень ст. ст. 13, 43 ЦПК України суд розглядає вказану справу в межах заявлених позовних вимог, що викладені у позовній заяві, що надійшла до суду 17 грудня 2019 року, враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення коштів у національній валюті України - гривні. Таким чином, 14 квітня 2015 року, 14 червня 2015 року та 01 квітня 2016 року позивачем та відповідачем було укладено договори позики. Позивач свої зобов`язання по вказаним договорам виконав повністю та передав відповідачеві вищевказані суми коштів, що підтверджується письмовими розписками. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В постанові № 6-63 цс 13 від 18 вересня 2013 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Станом на день розгляду справи докази повернення суми позики відповідачем суду не надані. Таким чином, суд знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основної заборгованості за договором позики від 14 квітня 2015 рокув розмірі 4807,00 грн., за договором позики від 14 червня 2015 року в розмірі 6249,00 грн., та за договором позики від 01 квітня 2016 року в розмірі 14000,00 грн., а всього на загальну суму 25056,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Крім того, суд зазначає, що офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Таку позицію висловив Верховний суд України у постанові від 27 січня 2016 р. у справі № 6-771цс15. Як вже встановлено судом, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання відповідно до договорів позики від 14 квітня 2015 року, від 14 червня 2015 року та від 01 квітня 2016 року, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 25056,00 грн., яка до теперішнього моменту не погашена. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаними вище договорами позики до нього підлягають застосуванню положення ст. 549 ЦК України щодо сплати на користь позивача пені, розмір якої погоджений сторонами при укладенні договорів позики, а також положення ст. 625 ЦК України щодо сплати на користь позивача встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання у гривні. Позивачем здійснено розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за договорами позики від 14 квітня 2015 року, від 14 червня 2015 року та від 01 квітня 2016 року, що згідно розрахунку позивача склала 30179,00 грн., а також розрахунок інфляційних витрат із суми заборгованості по договору позики від 01 квітня 2016 року, що згідно розрахунку позивача склала 4858,00 грн. Суд погоджується з вказаним розрахунком позивача, який відповідачем не оспорений. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідно до статті 617 ЦК України судом не встановлено. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved