Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд звільнити з-під арешту нерухоме майно. В обґрунтування вимог, позивач зазначив, що 31.05.2007 між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено кредитний договір № 840/1-27/16/3/7-132 за умовами якого, відповідач отримав кошти в сумі 31200,00 дол. США. Окрім того, 31.05.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 840/5-27/16/10/7-270, відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов'язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею, 32,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 12.04.2018 ПАТ «Укрсоцбанк» набув право власності на предмет іпотеки, а саме - квартиру [ADDRESS]. Однак позивачу стало відомо, що реалізувати власне майно на даний час неможливо оскільки 08.06.2010 р. Московським ВДВС ХМУЮ в рамках виконавчого провадження № 18261350, винесено постанову про арешт майна відповідача та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно. Внаслідок винесення вищезазначеної постанови про арешт, на думку позивача, порушено його права як власника відповідного майна. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 10.08.2018, провадження по справі відкрито й призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Заперечень щодо позовних вимог відповідач суду не надав. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 31.05.2007 між [PERSON] та АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено кредитний договір № 840/1-27/16/3/7-132 за умовами якого, відповідач отримав кошти в сумі 31200,00 дол. США. 31.05.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 840/5-27/16/10/7-270, відповідно до якого, на забезпечення виконання основного зобов'язання, іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею, 32,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS].(а.с.6-8). 12.04.2018 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за ПАТ «Укрсоцбанк», що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.9-11) Постановою Московського відділу ДВС ХМУЮ від 08.06.2010 року на нерухоме майно [PERSON] накладено арешт в рамках виконавчого провадження № 18261350, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.9-11). Відповідно до положень ст.ст.317,319,321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р., на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Статтею 54 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майно з - під арешту. З матеріалів справи вбачається, що договір іпотеки був укладений 31.05.2007, а постанову про арешт майна боржника державним виконавцем винесено 08.06.2010, відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна були внесені 08.06.2010. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved