Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй згідно договору купівлі-продажу від 04.07.2009 року, належить на праві спільної часткової власності 28/100 частки, житлового будинку під [ADDRESS] Позивачка в позові зазначає, що в спірному будинку також зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], які в даному житловому будинку не проживають та ним не користуються. З врахуванням уточнених позовних вимог просить суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування 1/28 частин житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка та її представник надали пояснення аналогічні позовній заяві просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали та надали пояснення аналогічні запереченню на позов. Просили суд в позові відмовити Третя особа, а саме [PERSON] в судовому засіданні вирішення спору залишив на розсуд суду та повідомив, що він є співвласником житлового будинку під [ADDRESS] Даний будинок складається з двох квартир. Відповідачі час від часу відвідували позивачку, оскільки вони є родичами, під час відвідувань завжди між ними виникали конфлікти, причиною конфлікту в більшості було те, що як позивач так і відповідачі зловживають алкоголем. В подальші засідання [PERSON] не з'являвся від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та його представник надали суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовної вимоги. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно договору купівлі продажу від 04.07.2009 року придбала 28/100 частки, житлового будинку під [ADDRESS] /а.с.5/. Згідно рішення Сергіївської сільської ради від 27.05.2009 року за №612-22/09, житловому будинку за [ADDRESS] присвоєно номер 66 /а.с.11/. Також факт наявності права власності спірного будинку підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.7/. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідок Виконавчого комітету Сергіївської сільської ради за №1228 та №1229 від 13.05.2014р. в спірному житловому будинку також зареєстровані, але не проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], які є родичами позивача, а саме рідними братами /а.с.9,10/. Суд задовольняючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням виходить з наступного. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України (далі по тексту ЦК). Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного суд приходить до висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст.ст.810,814 ЦК). Частина ч.4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Зазначені висновки на думку суду не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України та ст.311 ЦК, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Так, згідно з положеннями ст.319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. З огляду на ст. 156 ЖК України право членів сім'ї (зокрема колишніх членів сім'ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї (колишні члени сім'ї - за відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо) втрачають право користування цим приміщенням. Як встановлено судом, згідно пояснень сторін по справі позивач та відповідачі раніше проживали в спірному будинку разом з своєю матір'ю [PERSON], яка була основним квартиронаймачем, власником спірного будинку був СВК ім. Л. Кобилиці. Право користування [PERSON] (мати сторін по справі) припинено у зв'язку з її смертю. Судом також встановлено, що інших будь-яких договірних правовідносин між відповідачами і попереднім власником СВК ім. Л. Кобилиці, а також квартиронаймачем, які б давали підстави для обмеження прав позивача, як нового власника спірного будинку, не існувало, як не існує, доказів які б свідчили протилежне відповідачами не надано. Суд критично ставиться до тверджень в судовому засіданні відповідача [PERSON] та його представника про те, що [PERSON], має право користуватись спірним житловим приміщенням, оскільки він є членом сім'ї [PERSON], так як вона є його рідною сестрою, а тому підстав, для задоволення позовних вимог немає, оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідач та його представник в супереч вимогам ст.60 ЦПК України не надали суду доказів як на підставу своїх заперечень, що останній після переходу права власності до [PERSON] вселився в спірну квартиру та набув право користування з дозволу власника. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved