Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № R53100203510B від 28 лютого 2012 року в розмірі 3 557, 61 грн., а також судові витрати, зазначивши, що 28 лютого 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 247/3345SFPRP7. 07.11.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 071114 нв, за яким право вимоги по вказаним кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов'язання в строки і на умовах, передбачених цими договорами. Незважаючи на це, відповідач в повному обсязі не виконав свій обов'язок перед позивачем, що призвело до виникнення заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, на позові наполягає, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Судова повістка надсилались йому за його зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS], однак до суду повернувся конверт із відміткою: «за зазначеною адресою не проживає», що відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін у судове засідання, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплатити проценти. 28 лютого 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 247/3345SFPRP7, відповідно до умов якого банком надано відповідачу кредит в сумі 5 800, 00 грн. на строк до 28.02.2015 року зі сплатою процентної ставки за користування кредитом зі сплатою 32 % річних. /а.с. 4-7/. Відповідач отримав вказаний кредит, про що свідчить копія заяви на перерахування кредитних коштів та копія меморіального ордеру № 44576 від 28.02.2012 року. /21, 23/. 07 листопада 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір про відступлення права вимоги № 071114 нв, за яким право вимоги по вказаним кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». /а.с. 27-31/. 14 листопада 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» на адресу відповідача було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором і повідомлено про порядок погашення заборгованості за кредитним договором № R53100203510B від 28 лютого 2012 року, яка на дату переуступки складає 3 557, 61 грн. /а.с.24-26./ Відповідно до витягу з Додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги № 071114 нв, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 247/3345SFPRP7 від 28 лютого 2012 року в розмірі 3 557, 61 грн. /а.с.27/. Згідно з умовами кредитного договору, відповідач зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених вищевказаним договором. Однак, всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов'язання. Після відступлення ПАТ «ВТБ Банк» позивачеві права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги за вищевказаним кредитним договором, укладеним між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № R53100203510B від 28 лютого 2012 року відповідач, станом на 07.11.2014 року має непогашену перед позивачем заборгованість в розмірі 3 557, 61 грн., з яких: - 2 882, 16 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; - 675, 45 грн. - заборгованість за відсотками; - 0, 00 грн. - заборгованість за комісійною винагородою. Однак до теперішнього часу зобов'язання відповідачем повністю не виконані. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З вимог ст. 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, встановленої договором. Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими, тому вважає необхідним задовольнити вказаний позов повністю не виходячи за межі заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір, в розмірі 243,60 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 10083 від 07.07.2015 року /а.с.3/, тому суд вважає необхідним стягнути ці витрати з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved