Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] зайво переплачену заробітну плату в сумі 11819,02 грн. Свої вимоги мотивував тим, що ревізією правомірності здійснення витрат на оплату праці, проведеною Державною фінансовою інспекцією по місту Знам'янка і Знам'янському району в комунальному підприємстві «Знам'янське міське виробниче управління водопровідно-каналізаційне господарство» за період з 01.02.2010 по 01.03.2012 виявлено порушення в частині оплати праці за невідпрацьований час. Так, вибірковою перевіркою дотримання трудового законодавства встановлено, що в порушення ст.ст. 1,15,30 ЗУ «Про оплату праці», ст. 52,67,69,71,94,97 КЗпП України, ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди», Колективного договору Знам'янського міського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, за фактичної відсутності відповідних наказів керівника, службових записок головного інженера щодо залучення до виконання робіт у вихідні дні, графіків змінності, що затверджуються власником або уповноваженим органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації підприємства, на підставі табелів обліку робочого часу, складених та підписаних колишнім майстром каналізаційних мереж та КНС [PERSON] водієві автомобіля КАМАЗ «Ілосос» [PERSON] за фактично невідпрацьований ним час у вихідні дні - субота та неділя здійснювались нарахування та виплата заробітної плати за період з 01.02.2010 по 31.12.2010, а саме посадового окладу в загальній сумі 4445 грн. 84 коп., доплати за суміщення - 222 грн. 29 коп., доплати за шкідливі умови праці - 177 грн. 83 коп., надбавки за класність - 1111 грн. 46 коп., надбавки за вислугу років - 1111 грн. 46 коп., премії - 79 грн. 67 коп., всього на загальну суму 7148 грн. 55 коп., внаслідок чого проводилися зайві нарахування та сплата внесків до державних цільових фондів. Посилаючись на ст.130 КЗпП України просить стягнути з відповідачів 7148 грн. 55 коп. - матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Також позивач просить поновити строк для звернення з позовом до суду, посилаючись на реорганізацію підприємства. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову зазначивши, що підприємство є таким, що діє на підставі статуту і має безперервний цикл роботи, в зв'язку з утворенням аварійних ситуацій у вихідні, святкові дні та у вечірній час для ліквідації аварійних ситуацій, в підприємстві утворено графік чергувань водіїв асенізаційного автомобіля з внесенням змін в штатний розпис. Відповідно до наказу № 1239 від 05 жовтня 2004 року, який діяв на час нарахування заробітної плати, п.2 внесено зміни до штатного розпису, при організації робіт по ліквідації аварійних ситуацій, який був підставою для нарахування заробітної плати та при проведенні ревізії не був врахований. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зокрема, витяг з акту ревізії, витяги з колективного договору, з Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників, накази керівника підприємства, витяг із книги по заробітній платі, розрахунок зайво нарахованої та виплаченої заробітної плати, штатний розпис, Галузеву угоду, тощо, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з акту ревізії фінансово-господарської діяльності в комунальному підприємстві «Знам'янське міське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» за період з 01.02.2010 по 01.03.2012, встановлено порушення ст.ст. 1,15,30 ЗУ «Про оплату праці», ст. 52,67,69,71,94,97 КЗпП України, ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди», Колективного договору Знам'янського міського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства, за фактичної відсутності відповідних наказів керівника, службових записок головного інженера щодо залучення до виконання робіт у вихідні дні, графіків змінності, що затверджуються власником або уповноваженим органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації підприємства, на підставі табелів обліку робочого часу, складених та підписаних колишнім майстром каналізаційних мереж та КНС [PERSON] водієві автомобіля КАМАЗ «Ілосос» [PERSON] за фактично невідпрацьований ним час у вихідні дні - субота та неділя здійснювались нарахування та виплата заробітної плати за період з 01.02.2010 по 31.12.2010, а саме посадового окладу в загальній сумі 4445 грн. 84 коп., доплати за суміщення - 222 грн. 29 коп., доплати за шкідливі умови праці - 177 грн. 83 коп., надбавки за класність - 1111 грн. 46 коп., надбавки за вислугу років - 1111 грн. 46 коп., премії - 79 грн. 67 коп., всього на загальну суму 7148 грн. 55 коп. та, як наслідок - зайвого нарахування та сплати єдиного соціального внеску. Зазначено, що вказане порушення допущено колишнім майстром каналізаційних мереж та КНС [PERSON], який відповідно до вимог п.2.5 посадової інструкції розробляє табелі обліку робочого часу та яким фактично їх підписано. Відповідно до п. 6.6. статуту ЗМВУВКГ передбачені права та обов'язки керівника підприємства, а саме те, що керівник має право видавати накази та розпорядження обов'язкові для виконання усіма робітниками підприємства, укладати колективний договір з трудовим колективом, в якому регулюються виробничі, трудові і економічні відносини трудового колективу з адміністрацією підприємства, та ін. Однак, право керівника на розпорядження коштів підприємства передбачає контракт з керівником підприємства, що є у комунальній власності. Контракт з керівником підприємства передбачає право керівника розпоряджатися коштами підприємства відповідно до затвердженого фінансового року та фонду оплати праці, а також видавати накази, розпорядження, вказівки, обов'язкові до виконання всіма працівниками підприємства. Таким чином, судом не встановлено, що нарахована заробітна плата водієві автомобіля КАМАЗ «Ілосос» [PERSON] за період з 01.02.2010 по 31.12.2010 у вихідні дні - субота та неділя встановлена, нарахована та виплачена безпідставно за фактично невідпрацьований ним час. Позивач, як на підставу своїх вимог посилається на ст.130 КЗпП України, відповідно до якої, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Однак, суд вважає очевидним, що працівник, отримавши зайву виплату, шкоди підприємству не завдав. Шкода завдана тим працівником, який допустив цю виплату на користь одержувача. Можливість же повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів передбачена ст.127 КЗпП України, ст.1215 ЦК України. За змістом ст.127 КЗпП України повернення підприємству зайво виплачених коштів можливо для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених унаслідок рахункових помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, при звільненні працівника до закінчення того робочого часу, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (ст.136 КЗпП). Стаття 1215 ЦК України встановлює, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти й інші грошові суми, надані фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ст.. 130 КЗпПУ працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Порядок покриття шкоди регламентується ст. 136 КЗпП України, відповідно до якого покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством Суд вважає, що посилання позивача на Акт проведення планової ревізії фінансово - господарської діяльності підприємства за період з 01.02.2010 по 01.03.2012 Олександрівською об'єднаною Держфінінспекцією та встановлення інспекцією порушень трудового законодавства при нарахуванні заробітної плати відповідачем не є належним доказом того, що саме з вини відповідачів такі порушення мали місце, а також не є підтвердженням того, що була допущена помилка при нарахуванні заробітної плати. Акт ревізії не є документом, який створює будь-які правові наслідки, а за своїм змістом є актом ненормативного характеру про результати перевірки. Визначення у вказаному акті вини відповідача не є законним. Крім того як вбачається з досліджених матеріалів , табелів та інше нарахування заробітної плати проводилось не за фактичне відпрацювання працівником (виїзди ) на виклик , а за відпрацьовані вихідні дні згідно графіку та перебування на робочому місці у вихідні та робочі дні , що не являється порушенням трудового законодавства. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного, зазначених підстав позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed