Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований відповідач. Згідно пояснень сусідів він не мешкає у будинку з 01 вересня 2009 року. Відповідач участі у догляді за будинком не приймає, добровільно припинити свою реєстрацію відмовляється, позивач сплачує комунальні платежі за відповідача. На підставі викладеного просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] зареєстрований в будинку за адресою: [ADDRESS] та з 01.09.2009 року не проживає в ній, участь у догляді за утриманням будинку не приймає. Зібраними по справі доказами судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі договору дарування жилого будинку від 07 травня 1999 року. Згідно акту про не проживання від 13.02.2013 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та в ньому не проживає з 01 вересня 2009 року. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 191 ЖК України закріплено, що житлові спори вирішуються відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 8. ст. 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія закону). Судом встановлено, що відповідач тривалий час відсутній в місті реєстрації без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити.

Outcome: approved