Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить визнати недійсним дубліката свідоцтва про право власності № 50393 від 16.04.2015 року виданого на квартиру [ADDRESS] та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23272686 від 30.07.2015 року державний реєстратор [PERSON], Житомирське міське управління юстиції. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.10.2015 року померла його матір [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/4 частки квартири [ADDRESS]. 15.01.2015 року [PERSON] склала заповіт відповідно до якого все своє майно заповіла позивачу [PERSON] вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] Позивач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського місткого нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спірну квартиру, однак отримав відмову у звязку із наявністю різних відомостей в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень щодо виду спільної власності нерухомого майна та документа, що є підставою виникнення такого права. Так, правовстановлюючим документом на квартиру [ADDRESS] є свідоцтво про право власності на житло № 50393 від 23.12.2005 року, відповідно до якого вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], та членам її сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях. Однак, 16.04.2015 року був виданий дублікат свідоцтва про право власності № 50393, форма власності приватна, вид спільної власності спільна сумісна. Вказаний дублікат був зареєстрований державним реєстратором Житомирського міського управління юстиції [PERSON]. позивач зазначає, що про наявність дубліката не знав, оскільки оригінал свідоцтва про право власності на житло втрачений не був, тому орган приватизації Житомирської міської ради не мав права видавати дублікат свідоцтва, у звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 48). Від третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає та просить задовольнити (а.с. 45). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1ст.53 Закону України «про нотаріат» підставою видачі дублікату нотаріально посвідченого документу є виключно його втрата ( або зіпсування). Відповідно до Тимчасових положень про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року № 7/5, їз змінами, затвердженими 28.01.2003 року № 6/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 28.01.2003 року № 66/7387, реєстрація права власності на нерухоме майно, це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно, у звязку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням обєктів нерухомого майна на підставі право встановлювальних документів, коштом особи, що звернулася до БТІ. Судом встановлено, що 23.12.2005 року на імя [PERSON] та членів її сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] видано свідоцтво про право власності на жило № 50393 (а.с. 7). Відповідно до вказаного свідоцтва, право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях, а саме в 1/4 частинах кожному. Вказане також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8). 15.01.2010 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено заповіт, відповідно до якого [PERSON] все своє рухоме та нерухоме майно, яке на день її смерті буде їй належати, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось вона заповідає [PERSON] (а.с. 6). 22.10.2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії ТП № 273877 (а.с. 5). 27.05.2016 року представник заявника за довіреністю [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.05.2016 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки наявні різні відомості в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень щодо виду спільної власності нерухомого майна та документа, що є підставою виникнення такого права (а.с. 11-12). Як визначено у ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст.. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Відповідно до пункту 8.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445, яке діяло під час видачі дублікату свідоцтва про право власності, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності органом, який проводив оформлення права власності на нерухоме майно, за заявою власника (власників) або уповноваженої ним (ними) особи, до якої додається опубліковане в пресі повідомлення про недійсність втраченого або зіпсованого свідоцтва про право власності, видається дублікат свідоцтва про право власності. За дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів, які проводять оформлення права власності, БТІ можуть здійснити необхідні підготовчі заходи для видачі дубліката свідоцтва про право власності, у тому числі здійснення перевірки належності заявленої вимоги відомостям з Реєстру прав. На дублікаті свідоцтва про право власності обов'язково зазначається його номер, а до Реєстру прав вносяться відомості про втрату або зіпсування оригіналу свідоцтва та про видачу його дубліката. Відповідно до статті 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п'ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Отже, з викладеного можна зробити висновок, що дублікат документа повинен містити весь текст посвідченого або виданого документа, оригінал якого вважається таким, що втратив чинність. Так, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомості від 18.08.2016 року вбачається, що відмітка про втрату оригіналу свідоцтва про право власності зроблена не була. Також, при видачі дубліката реєстратором змінено вид власності та частки власності, а саме замість спільної часткової власності з часткою власності 1/4 кожного із чотирьох власників, вказано спільна сумісна власність та розмір частки 1/1. Таким чином, внесенні відомості пр. видачі дубліката не відповідають змісту оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру від 23.12.2005 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved