Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати накладений на підставі постанови державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №23192227 від 10.12.2010 року обтяження, а саме на нерухоме майно, яке належить [PERSON]. В обґрунтування вимог зазначено, що представником позивача була подана заява державному виконавцю Богунського ВДВС м.Житомира на скасування арешту майна боржника [PERSON], накладеного в рамках ВП №23192227 від 10.12.2010 року, в звязку із завершенням даного виконавчого провадження. В архіві Богунського ВДВС м.Житомира перебуває завершене виконавче провадження по стягненню з позивача на користь КС «Істок» боргу у сумі 31886,96 грн. Постановою від 27.03.2014 року державним виконавцем було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». 29.11.2018 року представник позивача отримав лист Богунського відділу державної виконавчої служби м.Житомира від 19.11.2018 року, яким було відмовлено позивачу у знятті арешту з майна, посилаючись на те, що підстави для зняття арешту відсутні. Від позивача надійшла заяви про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Богунського ВДВС м. Житомир ГТУЮ в Житомирській області в судові засідання не зявлявся, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. При винесені рішення покладається на розсуд суду. Представник КС «Істок» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що в Богунському ВДВС м.Житомира ГТУЮ у Житомирській області перебувало виконавче провадження ВП № 2319227, яке надійшло на виконання до відділу 06.10.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь КС «Істок» боргу у сумі 31886,96 грн., що вбачається зі змісту о листа №66469/7.21-30 від 19.11.2018 року. (а.с.3) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень №95923381, на підставі постанови Богунського ВДВС Житомирського МУЮ від 10.12.2010 року ВП №231192227 на земельну ділянку, яка належить [PERSON] накладено арешт (а.с. 4). Згідно клопотання в.о.начальника Богунського ВДВС м. Житомир ГТУЮ в Житомирській області від 12.03.2019 року №16228, виконавче провадження ВП №23192227 завершено 26.07.2014 року та направлено виконавчий документ за належністю, на підставі п 10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», але в автоматизованій системі виконавчих проваджень данні про місце направлення відсутні. Таким чином, виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на майно [PERSON] та оголошено заборону його відчуження, завершено проте, по його завершені державним виконавцем не було скасовано відповідний арешт. Згідно з ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин 1,2 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~та\~ст. 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 2 ст. 50 «Про виконавче провадження» (у редакції на момент завершення виконавчого провадження) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовною заявою) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частинами 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовною заявою) передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Проаналізувавши викладене та враховуючи, що позивач має намір користуватися та розпорядитися майном, на яке накладено арешт, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити, беручи до уваги, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на майно [PERSON], завершено, відомості щодо наявності інших обтяжень відсутні, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved