Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, укладену між ним та відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS], на вище вказану земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], розташовану за цією ж адресою, стверджуючи, що 02.12.2014 року він уклав з відповідачем угоду купівлі-продажу вище вказаних житлового будинку та земельної ділянки, згідно якої сплатив відповідачу гроші у сумі 2000 грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передав йому правовстановлюючі документи, технічний паспорт на будинок, сам житловий будинок з господарськими будівлями, державний акт на право власності на земельну ділянку, пообіцяв з'явитися до нотаріальної контори для належного оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не з'являється. Вказані обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, земельною ділянкою, з приводу чого він змушений звернутися до суду з позовом, надав суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі. Відповідач до судового засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, підтвердив викладені в позові обставини, в тому числі і небажання оформити угоду купівлі-продажу у нотаріуса, просить справу розглянути за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], належала земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована за вище вказаною адресою, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаного житлового будинку та земельної ділянки від 02.12.2014 року, згідно якого відповідач продав, а позивач придбав вище вказані житловий будинок із земельною ділянкою за 2000 грн. і по акту прийому-передачі від 02.12.2014 року відповідач передав, а позивач прийняв житловий будинок з господарськими будівлями разом із земельною ділянкою, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, він отримав від позивача вище вказану суму грошей і взяв на себе зобов'язання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI(1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI(2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила в клопотанні про розгляд справи без його присутності, де вказав, що наміру з'явитися до нотаріуса для посвідчення договору у нього немає, так як він є людиною похилого віку, постійно хворіє, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідач ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 02.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved