Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнив та просив усунути перепони, щодо володіння, користування та розпорядження ним квартирою за адресою [ADDRESS], визнати колишню дружину [PERSON] та їх малолітню доньку [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеною квартирою. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. З ним у квартирі зареєстрована його колишня дружина [PERSON] та спільна дитина [PERSON], [INFO]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.10.2015 року шлюб між ними був розірваний. Спору щодо місця проживання дитини немає, після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матірю. Позивач зазначив, що відповідач на даний час зареєстрована у спірній квартирі, хоча фактично не проживає більш року, комунальні послуги не сплачує, не несе витрати на утримання жилплощі. Позивач вказує, що за весь час відсутності відповідача він в повному обсязі сплачує комунальні та інші необхідні платежі, забезпечує схоронність квартири, проводить за свій рахунок поточний ремонт, утримує в порядку прибудинкову територію. Зазначив, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин. У звязку з цим, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим погіршують права позивача. Відповідач [PERSON], яка діє у власних інтересах та як законний представник в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди їй та [PERSON] у користуванні квартирою №31 у будинку №17-А по вул. Електровозній у м. Харкові шляхом вселення у спірну квартиру, а також просила стягнути з відповідача на її користь збитки у розмірі 34000,00 грн. Свій позов обґрунтовує тим, що вона та дитина [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою [INFO], яка на праві власності належить [PERSON] та [PERSON] 28.09.2015 року [PERSON] змінив замки у спірній квартирі, відмовився надати їй ключі, відмовився надати їй та дочці право користування зазначеною квартирою. Шлюб між ними було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12.10.2015 року, яке набрало законної сили 23.10.2015 року. 27.02.2016 року вона звернулась із заявою до Орджонікідзевського відділу поліції ГУНП в Харківській області про те, що за адресою [ADDRESS] колишній чоловік відмовляється надати їй ключі від квартири. Позивач зазначила, що вона та її дитина, які мають право користування спірною квартирою не мають можливості користуватися, проживати у квартирі, через те, що відповідач з 28.09.2015 року постійно створює перешкоди у користуванні квартирою, внаслідок чого вони повинні проживати у орендованій квартирі з 01.10.2015 року по даний час, сплачуючи 2000 грн. за кожен місяць, що на день подачі позову складає 34000,00 грн. В судовому засіданні позивач за основним позовом- відповідач за зустрічним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, проти зустрічних позовних вимог заперечує та зазначає, що спірна квартира належить йому та його матері [PERSON] на праві власності. Відповідачка була зареєстрована в спірній квартирі після укладення їх шлюбу в якості його члена сім*ї- дружини. Після народження дитини вона також була зареєстрована в цій квартирі. Фактично в квартирі проживали він з дружиною та дитиною. В подальшому їх взаємовідносини погіршилися, відповідачка подала до суду позов про розірвання шлюбу та в вересні 2015 року забрала дитину, всі свої речі та речі, які вони набули в період шлюбу та виїхала з квартири. Покинула житло добровільно, залишивши ключі на тумбочці. З цього часу у відповідачки та дитини немає ключів від квартири та доступу до неї. В подальшому в судове засідання позивач не з*являвся, посилаючись на незадовільний стан здоровя, однак підтверджуючих документів про поважні причини неявки не подав. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом - відповідача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON], позовні вимоги за основним позовом підтримала та просила їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, зазначила, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності на житло [PERSON], [PERSON] [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає понад рік, а саме з жовтня 2015 року. ЇЇ особистих речей та майна у зазначеній квартирі немає. Також зазначила, що договір оренди квартири від 28.09.2015 року не є належним доказом по справі, оскільки у ньому відсутня відмітка щодо державної реєстрації. [PERSON] є інвалідом 3 групи, не працює, має маленьку пенсію. [PERSON] не надала доказів, а саме квитанції про сплату орендної плати у розмірі 2000 грн. Також зазначила, що [PERSON] є власником будинку, що знаходиться у Сумській області, Охтирському району, с. Чупаховка, вул. Леніна, 20. Відповідач за основним позовом позивач за зустрічним позовом [PERSON]В та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали та просили їх задовольнити. Позовні вимоги за основним позовом не визнали, просили відмовити в їх задоволення. Пояснили, що [PERSON] чинить їй та дитині перешкоди у користуванні квартирою №31 у будинку №17-а у м. Харкові, де вони зареєстровані. [PERSON] змінив у квартирі замки, та не дає ключи. [PERSON] останній час зловживав спиртними напоями, в такому стані вів себе аморально, що впливало на психіку дитини в тому числі. 27.09.2015 року вони знову на цій підставі посварилися, він фактично вигнав її з дитиною ввечері на вулицю і тому вона вимушена була ночувати у друзів. Обговорюючи з друзями цю проблему виявилося, що один з знайомих друзів може надати їй в оренду для тимчасового проживання квартиру. Наступного дня вона сказала чоловіку, що невдоволена його поведінкою та їм належить пожити окремо, щоб подумати як зберегти сім*ю , зібрала речі та переїхала до зйомної квартири. Ключі від спірної квартири в ході розмови на цю тему в неї забрав [PERSON] і пішов з квартири. Пояснила, що вона хотіла зберегти сім*ю, хотіла своєю поведінкою напугати свого чоловіка, щоб він одумався. Через якийсь час вона хотіла повернутися проживати в квартирі, однак доступу до квартири в неї не було, як не було вільного доступу в квартиру і в їхньої доньки. 27.02.2016 року [PERSON] зверталася з заявою до Орджонікідзевського відділу поліції ГУНП в Харківській області, щодо відмови колишнього чоловіка [PERSON] надати ключі від спірної квартири. Також [PERSON] зазначила, що з 01.10.2015 року по даний час вимушена проживати з дитиною на орендованій квартирі та сплачувати 2000 грн. щомісячно. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що покладається на рішення суду. Представник третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не зявилася, надала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги свого сина [PERSON] а.В. та заперечувала проти позовних вимог [PERSON] в своїх інтересах та інтересах дитини. Зазначала, що в колишньої невістки є де жити з дитиною. Крім того пояснила, що заперечує проти того, щоб дитина залишалася зареєстрованою в квартирі батька, зазначаючи, що дитина повинна проживати та бути зареєстрованою разом з матірю. В подальшому у судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Згідно з ч.3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1997 року №7-97-96565 2/3 частини квартири [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] А на підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] належить право власності на 1/3 частини цієї квартири. Загальна площа квартири 40,2 кв.м.(т.1, а.с. 4) Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сімї та прописку КП «Жилкомсервіс» дільниця №49 від 01.04.2016 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 30.04.1993 року, [PERSON] з 18.01.2006 року, [PERSON] з 25.09.2009 року. (т.1, а.с.5) Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.10.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Рішення набрало законної сили 23.10.2015 року. Сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-ВЛ №069941. Частиною 1\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як передбачено вимогами ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1\~ст. 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За правилами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Як зазначила у судовому засіданні представник [PERSON]- [PERSON] 27.09.2015 року [PERSON] з дитиною добровільно залишили спірну квартиру, вивезли всі свої особисті речі, ключи залишили. Після цього часу [PERSON] ніякої змоги потрапити до квартири не робила. Не цікавиться квартирою та утриманням її, не сплачує за комунальні послуги. З цими твердженнями суд не може погодитися виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалу ЖЄО №3885 від 27.02.2016 року, 27.02.2016 року, тобто ще до спливу одного року з моменту непроживання, [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського відділу поліції ГУ НП в Харківській області з заявою про те, що за адресою [ADDRESS] її колишній чоловік [PERSON] відмовляється надати ключі від зазначеної квартири. За вказаними обставинами проведено перевірку, за результатами якої 07.03.2016 року Орджонікідзевським відділом поліції ГК НП в Харківській області перевірку було припинено. У судовому засіданні були допитані свідки, а саме свідок [PERSON] пояснила, що у вересні 2015 року [PERSON] зателефонувала їй, та сказала, що вона посварилася з чоловіком, та їй нікуди йти. Він забрав у неї ключі від квартири. Їх спільний знайомий сказав, що є квартира, яку можна орендувати. [PERSON] переїхала до орендованої квартири у неділю. Вона навідувалась у спірну квартиру до чоловіка, однак двері ніхто не відчиняв, на телефонні дзвінки не відповідав. Свідок [PERSON] пояснила, що коли переїжджала [PERSON] з квартири, вона була поруч з нею, допомагала. [PERSON] вдома не було. Зазначила, що зі слів [PERSON] знає, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде себе в такому стані агресивно, настоював на тому, щоб [PERSON] залишила квартиру. Як зазначила у судовому засіданні [PERSON], 28 вересня 2015 року [PERSON] забрав у неї ключі від квартири. Їй з дитиною довелося покинути спірну квартиру, вона забрала особисті речі. Згодом намагалася повернутися до квартири. З цього приводу 27.02.2016 року зверталася до Орджонікідзевського відділу поліції. Однак, в квартиру потрапити не змогла. [PERSON] з 01.10.2015 року проживає з дитиною за адресою [ADDRESS], квартиру орендує на підставі договору оренди з [PERSON] За оренду квартири сплачує щомісячно 2000 грн., що підтверджується розпискою про отримання грошових коштів [PERSON] Відповідно до вимог ч.1,2ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. З листа від 17.02.2017 року вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №16» за адресою [ADDRESS]. Зареєстрована за адресою [INFO]. За\~статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі\~ст. 7 Сімейного кодексу України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України. Відповідно до ст. 65 Житлового кодексу\~Української РСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ст.\~64\~ Житлового\~кодексу Української\~РСР до\~членів сім'ї\~наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу\~Української РСР до членів сім'ї власника\~будинку\~(квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Позивачем [PERSON] та його представником не надано суду належних та допустимих доказів та не доведено у судовому засіданні, що відповідач [PERSON] з дитиною [PERSON], не проживають у спірній квартирі більше року без поважних причин, не цікавляться квартирою, тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування квартирою №31 по вул.Електровозній, 17-А в м.Харкові. Натомість, позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] було доведено належними та допустимими доказами той факт, що [PERSON] чинить їй та їх малолітній доньці перешкоди в користуванні квартирою за адресою м.Харків, вул.Електровозна, 17- А кв.31. Що стосується доводів представника позивача за основним позовом та третьої особи [PERSON] про наявність у відповідачки за основним позовом власного житла, то вони ніяким чином не доведені в суді. Доводи представника позивача за основним позовом про недопустимість договорів оренди, укладених [PERSON] суд не приймає до уваги з тих підстав, що вони не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст.811ч.1 ЦК України договір найму житла укладається в письмовій формі. Інших вимог до форми договору найма житла спеціальним законом, а саме ЦК України, не встановлено. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON], яка діє у власних інтересах та як законний представник [PERSON] обгрунтований та такий, що підлягає задоволенню, слід усунути створені перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в квартиру [ADDRESS], а також стягнути з [PERSON] понесені нею витрати на оренду житла в сумі 34000 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved