Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . У даному житловому приміщенні зареєстрований відповідач, який є сином колишньої власниці квартири. У відповідності до п. 9 договору купівлі-продажу від 14.06.2019 щодо продажу вищевказаної квартири позивачці, продавець зобов`язався зняти з реєстрації усіх осіб, які зареєстровані у вищевказаній квартирі в день підписання вказаного договору. Однак на даний момент в квартирі залишається зареєстрованим відповідач, який у квартирі не мешкає з 14.06.2019 року, своїх речей в ньому не зберігає, гроші за комунальні послуги не сплачує, місце його знаходження невідоме. Реєстрація і не проживання відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. У зв`язку з відсутністю відповідача у судовому засіданні, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст. 280-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом установлено, що позивач є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 14.06.2019 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М., що зареєстровано в реєстрі за № 1174. Згідно акту про фактичне проживання (не проживання) громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є об`єктами права власності або територіальної громади м. Запоріжжя від 23.02.2019 року членами комісії встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за даною адресою зареєстровані, проте не проживали та не проживають на теперішній час. Відповідно до п. 9 вказаного договору купівлі-продажу,продавець зобов`язався зняти з реєстрації усіх осіб, які зареєстровані у вищевказаній квартирі в день підписання договору - 14.06.2019 року. За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 29.10.2019 року № 01-71/17513, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 18.10.2011 року по теперішній час. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Таким чином, реєстрація відповідача у будинку і його не проживання в ньому перешкоджає власнику реалізовувати надані законом права вільно розпоряджатися належним майном. В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved