Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що у вказану квартиру його сім`я, до складу якої увійшли дружина [PERSON] та син [PERSON] , вселилася у 1991 році. На підставі розпорядження місьвиконкому Запорізької міської ради №176/2 від 29.05.2003 йому було видано ордер № 538 від 30 березня 2004 року. Квартира не приватизована та перебуває на балансі Запорізької міської ради, позивач є відповідальним наймачем. Відповідач [PERSON] в 2014 році, забравши всі свої особисті речі, виїхав з квартири на заробітки за кордон, де до теперішнього часу працює та мешкає. Більше шести років відповідач спірним житлом не користується, не приймає участі в його ремонті, та з 2014 року до теперішнього часу до квартири не повертався. У житлі відсутні його особисті, речі, одяг, предмети побуту, тощо. Реєстрація відповідача в спірній квартирі перешкоджає позивачу вільно користуватися житловим приміщенням, у зв`язку з чим він з дружиною змушений нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, які нараховуються на відповідача, що вкрай матеріально важко, оскільки подружжя є пенсіонерами та єдиним джерелом їх існування є пенсія, якої вкрай не достатньо задля нормального існування, купування їжі, одягу, ліків, сплати вартості комунальних послуг, тощо. 28.09.2020 електронною поштою відповідач [PERSON] надав відзив, в якому позов визнав. Ухвалою від 01.09.2020 відкрите провадження у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у відзиві просив розглянути справу без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Порядок користування житлом за договором найму (оренди) встановлений нормами глави 59 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.\~71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72\~ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.\~107\~ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном наймач такого житла має право вимагати визнання особи такою, що втратила право користування зазначеним майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім`ї наймача за адресою реєстрації місця проживання понад шість місяців без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , в якій окрім нього зареєстровані: його дружина [PERSON] та син відповідач по справі, що підтверджується долученими до позову копіями паспортів громадян України, ордером на житлове приміщення серії М №538 від 30.03.2004, довідкою Центру обслуговування абонентів Єдиної абонентської служби ЗМР №2179 від 10.09.2015, а також довідкою Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 27.08.2020. Відповідач [PERSON] 09.08.2014 в Дубненському відділі ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області уклав шлюб з [PERSON] , від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] . З 01.10.2014 до 01.09.2016 відповідач працював в ТОВ «Реконструкція» за адресою: [ADDRESS] . З 05.08.2020 він працює в Об`єднаному інституті ядерних досліджень. З 30.05.2017 до теперішнього часу відповідач зареєстрував своє місце проживання у м. Дубни Московської області. Вказані обставини підтверджуються посвідкою на вид на проживання 82№0563256, виданої УФМС Росії по Московській області на ім`я [PERSON] , терміном дії з 18.04.2017 до 18.04.2022, довідкою ТОВ «Реконструкція», свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , витягом з домової книги для реєстрації громадян, проживаючих за адресою: [ADDRESS] , копією трудового договору №3316 від 05.08.2020 З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] більше шести років не користується житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , не приймає участі в її утриманні, ремонті. В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за адресою реєстрації відповідач не має можливості, оскільки мешкає та працює за кордоном. Реєстрація відповідача у спірній квартирі чинить позивачу перешкоди у оформленні субсидії, до того ж [PERSON] не сплачує комунальні послуги, нараховані на його ім`я за адресою реєстрації та не вживає заходів щодо утримання та ремонту квартири. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] понад шість місяців не проживає за адресою своєї реєстрації, житловим приміщенням квартири не користується, особистих речей за вказаною адресою не має, не сплачує комунальні послуги, а в добровільному порядку знятись з реєстрації не має можливості, оскільки мешкає за кордоном, тому в силу статті 72 ЖК України втратив право користування цим приміщенням, а зняття його з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення останнього права користування житловим приміщенням. В пункті 34 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому повинні бути задоволені в повному обсязі.

Outcome: approved