Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначив, що 01 лютого 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з відповідачем Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11292217000, за яким останній отримав кредит у розмірі 50000 доларів США, що на день укладення кредитного договору еквівалентно 252500 грн. 00 коп., з відсотковою ставкою 13% річних та кінцевим строком повернення кредиту - 30 січня 2015 року. 20 квітня 2012 року був укладений договір факторингу між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», яке в свою чергу передало право відступлення грошової вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Вердикт Фінанс». В зв'язку з тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання відповідно до кредитного договору, станом на день відступлення права вимоги у нього утворилась заборгованість у розмірі 572221 грн. 51 коп., яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу 360595 грн. 09 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 211626 грн. 42 коп. Крім того, позивачем за порушення умов кредитного договору відповідачу також були нараховані відсотки з моменту переуступки права вимоги - 14 травня 2012 року по 19 липня 2018 року у сумі 294014 грн. 18 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача. Судом була отримана інформація з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління ДМС України в Харківській області, згідно з якою відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2018 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощенного провадження без виклику сторін. 11 грудня 2018 року пакет документів, який надсилався відповідачеві повернувся до канцелярії суду у зв'язку з закінченням строку зберігання. Статтею 128 ЦПК України встановлено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п'ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з вимогами ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Оскільки відповідач не повідомляв судові про зміну місця проживання, у суду немає відомостей щодо його офіційної електронної адреси, у суду відсутня можливість сповістити відповідача за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення, а тому, суд вважає, що відповідач був повідомлений належним чином про наявність позову в суді та про необхідність надати свої письмові пояснення щодо нього і вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11292217000 (далі-Договір) /а.с.6-14/. Відповідно до умов Договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 50 000 доларів США на придбання автомобіля TOYOTA PRADO, з відсотковою ставкою 13% річних та кінцевим строком повернення кредиту 30 січня 2015 року. Погашення кредиту повинно відбуватися з 01 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти. Нарахування процентів за Договором здійснюється щомісяця в останній робочій день поточного місяця методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства України. 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу №05/12, відповідно до якого останньому було відступлено право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11292217000 /а.с.31-34/. 20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу №05/12-КВ, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Фінанс» набуло право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором./а.с.35-37/ В зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору станом на момент відступлення права грошової вимоги - 20 квітня 2012 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 572221 грн. 51 коп., яка складається з: заборгованості за основною сумою кредиту 360595 грн. 09 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 211626 грн. 42 коп. Крім того, за період з 14 травня 2012 року по 19 липня 2018 року відповідачу за користування кредитними коштами позивачем нараховані відсотки в сумі 294014 грн. 18 коп. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено з матеріалів справи, позичальник умови договору належним чином не виконував, не здійснював щомісячне погашення кредиту та не сплачував відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позику позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.ст.623, 625 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що через невиконання відповідачем умов кредитного договору, станом на 20 квітня 2012 року у нього утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 360595 грн. 09 коп. та заборгованість за відсотками у розмірі 211626 грн. 42 коп. Крім того, відповідачеві були нараховані відсотки за користування кредитом за період з 14 травня 2012 року по 19 липня 2018 року у розмірі 294014 грн. 18 коп. При цьому, позивач просить стягнути з відповідача лише заборгованість за відсотками за користування кредитом, яка утворилась за період з 14 травня 2012 року по 19 липня 2018 року у сумі 294014 грн. 18 коп., для чого надає суду розрахунок заборгованості за вказаний період. Суд вважає, що вказана позовна вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Дійсно, як встановлено в судовому засіданні, на підставі Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11292217000 від 01 лютого 2008 року, позивач отримав кредит у розмірі 50000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту 30 січня 2015 року. Оскільки кредит був наданий у грошовій одиниці - долари США, то відповідно графік його погашення та сплати процентів за його користування вираховувався у відповідній валюті, що і було зроблено кредитодавцем /а.с.15-19/. Таким чином, у межах строку кредитування - до 30 січня 2015 року відповідач мав повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 31 січня 2015 року відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Відтак, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Зі змісту Постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа 444/9519/12) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, оскільки в Договорі про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11292217000 від 01 лютого 2008 року та у графіку погашення кредиту, який є Додатком №2 до вказаного договору, кінцевим терміном повернення кредиту зазначена дата 30 січня 2015 року, то суд вважає, що позивач мав право нараховувати та отримати відсотки за користування кредитними коштами лише в межах строку кредитного договору, тобто до 30 січня 2015 року. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом за період з 14 травня 2012 року, як просить позивач, до 30 січня 2015 року, відповідно до розрахунку, наданому позивачем, у розмірі 129298 грн. 53 коп. В частині позовних вимог про стягнення відсотків за період з 31 січня 2015 року по 19 липня 2018 року у розмірі 164715 грн. 65 коп. суд відмовляє, оскільки вказана сума процентів нарахована поза межами строку кредитного договору. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно, суд стягує з позивача, оскільки ним не був сплачений судовий збір при подачі позовної заяви до суду, на користь держави пропорційно судовий збір у розмірі 2470 грн. 73 коп. Оскільки позовні вимоги були задоволенні частково, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно у розмірі 1939 грн. 38 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial