Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь 49180,50 грн. та судові витратив сумі 768,40 грн. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 13.12.2017 між ним і ТОВ «Аграрне логістичне підприємство» укладено договір перевезення вантажів № 47П. 14.03.2018 між ним та відповідачем укладено трудовий договір про прийняття на роботу та договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. На підставі пунктів 1, 3 договору про повну матеріальну відповідальність від 14.03.2018 відповідач взяв на себе зобов`язання нести повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей у відповідності до чинного законодавства. При перевезенні вантажу відповідачем було виявлено нестачу в кількості 1460 літрів на суму 1249073,80 грн., про що свідчить складений відповідний акт про виявлення невідповідності товару за кількістю/якістю, про що зроблено запис у ТТН № 872, у зв`язку з чим ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» звернулося з позовом до Господарського суду Кіровоградської області. Рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/2572/18 позовні вимоги ТОВ «Аграрне Логістичне Підприємство» задоволено повністю, стягнуто з нього франшизу у розмірі 40000 грн., а додатковим рішенням 5587 грн. судових витрат. Вказане рішення суду виконав у повному обсязі та сплатив на користь ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» 43593,50 грн. Вважає, що відповідач під час виконання трудових обов`язків наніс матеріальні збитки, а тому просить стягнути з відповідача 49180,50 грн. та судовий збір у розмірі 768,40 грн. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 12.09.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 53-54). 27.11.2019 на адресу суду від представника відповідача адвоката Біденка О.С. надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача зазначив про відсутність підстав для покладання на відповідача повної матеріальної відповідальності, адже така вимога не може ґрунтуватися на законі. Договір про повну матеріальну відповідальність, який укладений 14.03.2018 між позивачем та відповідачем не породжував юридичних наслідків для сторін, оскільки посада водія не передбачена Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28.12.1977 № 447/24. Зазначає, що сам договір про матеріальну відповідальність вказує, що його дія розповсюджується на майно яке належить ФОП [PERSON] , а відповідач здійснював перевезення вантажу власником якого ФОП [PERSON] не був, тому відсутні правові підстави для задоволення позову (а.с. 98-103). Представник позивача - адвокат Полудень Є.О. у судовому засіданні, яке відбулося 13.11.2019, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. В обґрунтування стягнення суми 49180,50 грн. зазначив, що 40000,00 грн. це сума франшизи стягнутої з позивача рішенням Господарського суду Кіровоградської області, а також витрат на правову допомогу в розмірі 5 587,00 грн. стягнутих на підставі додаткового рішення цього ж суду. Стосовно стягнення в розмірі 3593,50 грн. пояснив, що це сума судового збору яка стягнута на підставі рішення господарського суду. У судове засідання, призначене на 12.12.2019, позивач та його представник не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили (а.с. 90, 97). Представник відповідача - адвокат Біденко О.С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки позивач пропустив річний термін позовної давності звернення до суду. Крім того, на момент викрадення майна, відповідач перебував у трудових відносинах з позивачем, але посада водія, яку обіймав [PERSON] не належить до категорії працівників, з якими може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Жодних доказів протиправної поведінки відповідача позивачем не було надано. Відповідач сам звернувся з повідомленням про крадіжку до органів поліції. Також повідомив, що відносно відповідача відомості до ЄРДР не вносилися, що підтверджується відповідю на адвокатський запит з постановою про закриття кримінального провадження, а також повідомлення про початок досудового розслідування, адресованого на ім`я відповідача. Вважає, що жодних правових підстав для відшкодування коштів відповідачем на користь позивача немає, тому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а також вирішити питання про судові витрати та стягнути з позивача витрати на правову допомогу. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 14.03.2018 між позивачем та відповідачем укладено трудовий договір. Згідно пункту 2 вказаного договору відповідач зобов`язувався виконувати обов`язки водія (а.с. 18, 19). 14.03.2018 з відповідачем укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність згідно умов якого, відповідач що займає посаду водія, виконує роботу безпосередньо пов`язану з перевезенням переданих йому товарно-матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобов`язується дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей, вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей, брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Позивач у свою чергу, зобов`язався створювати працівникові умови, необхідні для нормальної праці та забезпечення повного збереження ввірених йому матеріальних цінностей, знайомити працівника з чинним законодавством щодо матеріальної відповідальності працівників за збитки, нанесені підприємству, установі, організації, а також із чинними інструкціями, нормативами та правилами збереження, приймання, обробки, продажу (збуту), перевезення або застосування у процесі виробництва переданих йому матеріальних цінностей. Згідно п. 3 договору передбачено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства. Пунктом 4 передбачено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини (а.с. 20). Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 14.11.2018 у справі № 912/2572/18 позовну заяву ТОВ «Аграрне логістичне партнерство» до Фізичної особи-підприємця [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з\~Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь ТОВ «Аграрне логістичне партнерство» франшизу у розмірі 40000 грн. (а.с. 22-25). Згідно платіжного доручення № 2328 від 10.12.2018, [PERSON] перераховано ТОВ «Аграрне Логістичне Підприємство» згідно претензії № 2 від 02.08.2018 та рішення господарського суду 43593,50 грн. (а.с. 26). Додатковим рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 29.11.2018 задоволено заяву ТОВ «Аграрне логістичне партнерство» про відшкодування судових витрат та стягнуто з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь ТОВ «Аграрне логістичне партнерство» витрати на правову допомогу в розмірі 5 587,00 грн. (а.с. 27-33). Згідно повідомлення\~про початок\~досудового розслідування\~адресованого на\~ім`я відповідача\~вбачається,\~що 12.04.2018\~до Кропивницького\~відділу поліції\~Головного управління\~Національної поліції\~України в\~Кіровоградській області\~надійшла заява\~від [PERSON] \~про те,\~що у\~період часу\~з 04.30\~годин 12.04.2018\~по 06.00\~годину 12.04.2018\~невідома особа\~шляхом вільного\~доступу викрала\~з автомобіля\~Рено Магнум,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~та причепу\~до нього,\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~який знаходився\~біля будинку\~за адресою:\~м.\~Кропивницький,\~проспект Студентський,\~1б,\~56\~ящиків в\~яких знаходилися\~каністри з\~гербіцидами (засобами\~захисту рослин),\~які належали\~ТОВ «Адама\~Україна». На підставі викладеного, 12.04.2019 прийнято рішення про внесення зазначених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018120020003333. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 115). З постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018120020003333, закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення (а.с. 114). Згідно ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього заробітку. Пунктом 1 ч. 1 ст.\~134\~КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.\~135-1\~цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству у випадку, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Положеннями ст.\~130\~КЗпП України визначено загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників, відповідно до яких при покладенні матеріальної відповідальності, права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Тобто для притягнення працівника за шкоду, завдану роботодавцю, необхідна сукупна та взаємопов`язана наявність нижченаведених юридичних фактів (юридичного складу), ними є: порушення працівником трудових обов`язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв`язок між порушенням і шкодою, вина працівника. Статтею ст.\~135-1\~КЗпП України визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28.12.1977 № 447/24, посада водія яку обіймав [PERSON] не належить до категорії працівників, з якими згідно з статтею 135-1\~КЗпП України може бути укладений такий договір. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 743/1641/15-ц, а також у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», де передбачено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статті 135-1\~КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України). Таким чином, суд прийшов до висновку, що укладений договір про повну матеріальну відповідальність з [PERSON] не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з його вини шкоди, оскільки на спірний випадок поширюються правила про відповідальність працівника у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, позивач зазначав, що дії відповідача спричинили нестачу ввірених йому матеріальних цінностей. Разом з тим, позивачем та його представником не доведено які саме винні, протиправні дії вчинив відповідач та чи призвели вони до заподіяння шкоди, як обов`язкової умови покладення на працівника матеріальної відповідальності. Не доведено в суді також і того, що позивачем після отримання акту про виявлення невідповідності товару за кількістю/якістю, вживалися достатні заходи щодо встановлення причин виявленої недостачі, службове розслідування факту нестачі продукції не проводилося, обставини нестачі не з`ясовувалися, пояснення у відповідача з приводу складеного акту по факту нестачі продукції не відбиралися. Також позивачем не доведено того, що він створив належні умови для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей, як це передбачено п. 2 договору про повну матеріальну відповідальність. Відтак, належних, достатніх і допустимих доказів про обставини заподіяння шкоди, необхідні для покладання на особу матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну працівником при виконанні трудових обов`язків, суду не надано. Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, саме відповідач звернувся до Кропивницького відділу поліції 12.04.2018 та повідомив, що у період часу з 04.30 години по 06.00 годину 12.04.2018 невідома особа шляхом вільного доступу викрала з автомобіля Рено Магнум, номерний знак [NUMBER] , який знаходився біля будинку за адресою: м. Кропивницький, проспект Студентський, 1б [ADDRESS] ящиків з гербіцидами які належали ФОП « [PERSON] », чим спричинила матеріальний збиток на суму близько 20000 грн. Кримінальне провадження закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення. Отже, доказів наявності протиправної поведінки відповідача, або його винних дій чи бездіяльності, які призвели до нестачі товару, а також причинного зв`язку між його винними діями чи бездіяльністю і шкодою яка заподіяна, позивачем не надано, враховуючи, що встановлення винних дій відповідача для його відповідальності перед позивачем, є необхідною умовою у відповідності з п. 4 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Представник відповідача просив застосувати річний строк позовної давності звернення до суду, передбачений КЗпП України, проте, враховуючи, що у задоволенні позову необхідно відмовити через його необгрунтованість і за відсутності належних і допустимих доказів, суд не досліджує вимоги представника відповідача щодо застосування строків позовної давності. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Згідно ордеру від серії КР\~№ 71008\~від 07.11.2019,\~на підставі\~договору про\~надання правової\~допомоги від\~07.11.2019\~та свідоцтва\~про право\~на заняття\~адвокатською діяльністю\~серія КР\~№ 000097\~від 28.04.2017, адвокат Біденко О.С. здійснював представництво відповідача [PERSON] (а.с. 104-107). Відповідно до додаткової угоди від 12.12.2019 та орієнтованого розрахунку суми судових витрат у справі, вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги у даній справі становить 10000,00 грн. (а.с. 102, 108). Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) адвокат Біденко О.С. надав, а клієнт [PERSON] прийняв (отримав) юридичні послуги (правову допомогу) у формі надання юридичних послуг. Цим актом сторони підтвердили, що відповідно до основного договору про надання правової допомоги від 07.11.2019 року роботу виконано (надано послуги) повністю (а.с. 117). Відтак, беручи до уваги наведене вище, а також враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, те, що представником відповідача заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу та подано докази понесення таких витрат, суд приходить до висновку, що заявлене клопотання підлягає задоволенню, шляхом стягнення з позивача витрат на професійну допомогу в розмірі 10 000,00 грн..

Outcome: approved