Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, посилаючись на те, що між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 29.02.2012 був укладений договір №001/38265/12 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних), згідно з умовами якого та на підставі заяви на кредитну картку від 29.02.2012, банк відкрив картковий рахунок і видав платіжну картку Visa Classic із встановленим кредитним лімітом, який складає 19 900,00 грн. Зазначено, що 24 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу №24/12/14/1, на підставі якого ПАТ «ОТП Банк» передало право грошової вимоги по договору №001/38265/12 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) від 29.02.2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Позивач вказав, що відповідач порушує умови укладеного договору, 31.03.2015 позивачем було здійснено вимогу дострокового виконання відповідачем його зобов'язань за договором, однак, відповідач дану вимогу не виконав, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду. Ухвалою судді від 15 лютого 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлені належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 29 лютого 2012 року був укладений договір №001/38265/12 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних), згідно з умовами якого та на підставі заяви на кредитну картку від 29.02.2012, банк відкрив картковий рахунок і видав платіжну картку Visa Classic із встановленим кредитним лімітом, який складає 19 900,00 грн та строком дії 1 461 календарний день з моменту підписання сторонами даного договору. Відповідно до п. 3.3 Договору відповідач зобов'язався вчасно та в повному обсязі погашати банку суми мінімального платежу та сплачувати відповідну платню за користування кредитом з урахуванням вимог п. 5.5.1 цього Договору. Згідно п. 5.7. Договору банк має право вимоги дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання відповідачем своїх боргових зобов'язань за цим договором. У відповідності до п. 5.1 Договору та Тарифів на обслуговування кредитної картки Visa Classic за користування кредитом, в тому числі простроченим кредитом, відповідач зобов'язаний сплачувати проценти. Для здійснення безготівкових операцій відповідач сплачує проценти за пільговою процентною ставкою, розмір якої складає 0,0001% (п.5.1.1 Договору). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов'язання по договору щодо відкриття карткового рахунку і видачі платіжної картки Visa Classic із встановленим кредитним лімітом виконав. Позичальником умови договору належним чином не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Встановлено, що 24 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір факторингу №24/12/14/1, на підставі якого ПАТ «ОТП Банк» передало право грошової вимоги по договору №001/38265/12 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) від 29 лютого 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Згідно ч. 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Таким чином, на підставі договору факторингу №24/12/14/1 від 24 грудня 2014 року позивач набув статус нового кредитора. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. 31 березня 2015 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні, а також здійснено вимогу про дострокове повернення суми простроченого кредиту. Проте заборгованість повернута не була. Наявність заборгованості підтверджується даними розрахунку заборгованості по кредиту, наданого позивачем. Відповідно до даних розрахунку заборгованості за договором №001/38265/12 про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) від 29 лютого 2012 року сума боргу станом на 24 листопада 2016 року складає 22 559,23 грн. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, беручи до уваги, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved