Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на його користь завданих збитків у розмірі 25 508,16 грн. та моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 01.10.2016 року відповідач прийнята позивачем на роботу, на посаду продавця продовольчих і непродовольчих товарів в магазин «[INFO]». 01.10.2016 року між сторонами по справі підписано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 06.11.2016 року продавцями магазину «[INFO]» [PERSON] та [PERSON], складено акт відповідно до якого [PERSON] прийняла від [PERSON] товару на суму 314 903,90 грн. з виявленою нестачею 211,10 грн. Пізніше позивачу стало відомо, що нестача товару складала не 211,10 грн., а 6 685,00 грн., що підтверджується поясненнями [PERSON] та розпискою [PERSON] Крім того, 12.12.2016 року при здачі зміни, відповідач передала товар продавцю [PERSON], яка виявила, що [PERSON] змінила ціни на значній кількості товару, зависивши її на свій розсуд, пояснити дану ситуацію відповідач не змогла. Того ж дня, 12.12.2016 року проведено інвентаризацію товару в магазині «[INFO]» за результатами якої встановлено, що згідно відомостей, накладних, бухгалтерського обліку вартість товару у павільйоні на 12.12.2016 року становить 356 343,40 грн., а фактично залишок товарів на суму 330 835,24 грн., тобто виявлено нестачу товару з вини [PERSON] на суму 25 508,16 грн., яку добровільно остання відшкодовувати відмовилась. 15.12.2016 року за ініціативою позивача трудовий договір з відповідачем розірвано. Таким чином, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судове засідання представник позивача не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач в судове засіданні не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась в установлений законом порядку, причини неявки суду невідомі. Дослідивши письмові матеріали справи всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. 01.10.2016 року між сторонами по справі укладено трудовий договір відповідно до якого, працівник зобов'язаний виконувати правила торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами, правил санітарних норм, правила техніки безпеки та пожежної безпеки, правила внутрішнього розпорядку. 01.10.2016 року між СПД [PERSON] та СПД [PERSON] (підприємство) з одного боку і працівником [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Відповідно до п.1 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність визначено, працівник, що займає посаду продавця павільйону «[INFO]» ФОП [PERSON] або виконує роботу у магазині «[INFO]» по [ADDRESS], безпосередньо пов'язану з збереженням і продажем (відпуском) матеріальних цінностей приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, і у зв'язку з викладеним зобов'язується: дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вжиття заходів до попередження збитків; своєчасно попереджати керівництво про всі обставини, що загрожують збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати та передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух решти ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Пунктом 3 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність встановлено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначених розмірів збитків, заподіяних підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства. Як вбачається з акту від 06.11.2016 року складеного про те, що у магазині «[INFO]» СПД [PERSON] продавець [PERSON] у відповідності до списку первинних накладних здала товару на суму 314 903,90 грн., а продавець [PERSON] у відповідності до первинних накладних прийняла товару на суму 314 903,90 грн., недостача склала 211,10 грн. Даний акт підписаний [PERSON] та [PERSON]. Разом з тим, факт недостачі підтверджується актом інвентаризації від 12.12.2016 року відповідно до якого, згідно звірки відомостей, накладних бухгалтерського обліку, наявність товару на момент звірки у магазині «[INFO]» складає 356 343,40 грн., а фактична залишкова вартість у магазині «[INFO]» склала 330 835,24 грн., нестача товару становить 25 508,16 грн. Крім того, як вбачається з розписки [PERSON] від 07.11.2016 року, зобов'язалась повернути борг 7 000,00 грн. особисто в руки [PERSON] Разом з тим, відповідно до пояснювальної записки від 19.12.2016 року [PERSON] вбачається, що продавець магазину «[INFO]» [PERSON], при переобліку попросила прийняти її борг в сумі 6 685,00 грн., пояснивши, що їй ця сума потрібна для подарунку знайомому. Згідно ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Статтею 135-1 Кодексу законів про працю України визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір, що визначено ст.139 кодексу Законів про працю України. Відповідно до ст.135-3 Кодексу законів про працю України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди. Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, оскільки в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі укладались договори про повну матеріальну відповідальність, за умовами яких відповідач взяв на себе певні зобов'язання, що належним чином не виконував, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення завданих збитків. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, згідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльність відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно положень ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»( з урахуванням змін та доповнень, внесених Постановою пленуму Верховного Суду України від 25.05.2005 р. №5) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині про стягнення моральної шкоди позивачем не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного

Outcome: partial