Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення з солідарно з ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ПП «ОККО-нафтопродукти» та [PERSON] грошових коштів в сумі 46\~859,93 грн., з яких 22\~455,13 грн. матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП, 20\~000 грн. моральна шкода, 800 грн. витрат, пов`язаних з визначення вартості матеріального збитку, 2900 витратна правову допомогу та 704,80 грн. судового збору. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 23.07.2015р. близько 18:40 год. в м. Українка Обухівського району Київської області на пр. Дніпровському, 24 відбулась ДТП за участю автомобіля Peugeot, д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобілем Chevrolet Lacetti, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач. Постановою судді Обухівського районного суду Київської області відповідача [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу, вартість матеріального збитку, завданих автомобілю позивача становить 72\~455,13 грн. Частковий ремонт автомобіля на суму 67\~012 грн. здійснено позивачем, а страховою компанією відшкодовано шкоду в розмірі 50\~000 грн. Інша частина завданої шкоди в розмірі 22\~455,13 грн., а також 800 грн. витрат, пов`язаних з визначення вартості матеріального збитку залишились невідшкодованими. Під час вчинення ДТП відповідач [PERSON] , згідно його пояснень, перебував у трудових відносинах з ПП «ОККО-нафтопродукти», а сам власником автомобіля Peugeot, д.н.з. [NUMBER] є ПАТ «Концерн Галнафтогаз». У зв`язку з цим, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка становить 22\~455,13 грн., а також 800 грн. витрат, пов`язаних з визначення вартості матеріального збитку просить стягнуто солідарно з відповідачів. Крім того, внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням транспортного засобу та неможливістю протягом тривалого часу користуватись ним. Автомобіль використовується позивачем за характером роботи, однак внаслідок ДТП заробітки суттєво зменшились. Крім цього, вимушено змінились нормальні життєві зв`язки, що слугувало ударом по престижу позивача. У зв`язку з цим, також просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн., при оцінці якої використовував Методику встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник [PERSON] ). Також, просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2900 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 20.08.2018р. відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Відповідач ПАТ «Концерн Галнафтогаз» скерував до суду відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. З позовними вимогами не погоджується та вважає такі безпідставними. Зокрема, в момент вчинення ДТП відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах не з ПрАТ «ОККО-Нафтопродукт», а з ПАТ «Концерн Галнафтогаз» та займав посаду фахівця з охорони відділу охорони Департаменту корпоративної та внутрішньої безпеки ПАТ «Концерн Галнафтогаз». Відповідно до посадових обов`язків [PERSON] , останньому категорично заборонялось особисто використовувати легкові транспортні засоби ПАТ «Концерн Галнафтогаз», однак незважаючи на таку заборону, 23.07.2015р. о 18:40 год., тобто поза межами робочого часу, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння [PERSON] незаконно заволодів ключами від легкового транспортного засобу Peugeot, д.н.з. [NUMBER] , що належить ПАТ «Концерн Галнафтогаз», після чого здійснив згадане у позовній заяві ДТП. Вказані обставини встановлені в ході проведення службового розслідування, де крім цього також було встановлено, що на момент вчинення ДТП [PERSON] був позбавлений права керування транспортним засобом згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 10.10.2014р., на підставі якої у [PERSON] 18.8.2014р. було вилучене посвідчення водія. З огляду на те, що [PERSON] не мав права використовувати легковий транспортний засіб Peugeot, д.н.з. [NUMBER] , а при керуванні таким транспортним засобом не виконував роботи, зумовленої трудовим договором, в задоволені позову до ПАТ «Концерн Галнафтогаз» просить відмовити, звертаючи при цьому увагу, що обрахований позивачем розмір матеріальної шкоди спростовується звітом про оцінку вартості збитку, який долучено до матеріалів справи № 463/3335/17 за позовом ПАТ «Страхова компанія Універсальна» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, а вимога про стягнення моральної шкоди належними і допустимим доказами не доведена. Відповіді на такий відзив позивач не надав. Інші відповідачі правом на подання відзиву не скористались. В процесі розгляду справи ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 06.11.2018р. витребувано: - з Єдиного державного реєстру МВС України (м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11) інформацію щодо власника транспортного засобу марки «Пежо», д.н. [NUMBER] ; - у Державної фіскальної служби України (м. Київ, пл. Львівська, 8) довідку про доходи [PERSON] за 2015 рік ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ); - у [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) належно завірену копію трудової книжки [PERSON] , або трудового договору чи інших документів, що підтверджують факт трудових відносин між [PERSON] з ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ПрАТ «ОККО-нафтопродукт» протягом 2015 року; - у Приватного підприємства «ОККО-нафтопродукт» (м. Львів, вул. Пластова, 1, м. Львів, вул. Героїв УПА, 72, ЄДРПОУ 36670361) належно завірену копію трудової книжки [PERSON] , або трудового договору чи інших документів, що підтверджують факт трудових відносин між [PERSON] з ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ПрАТ «ОККО-нафтопродукт» протягом 2015 року; - у Публічного акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» (м. Львів, вул. Пластова, 1, м. Львів, вул. Героїв УПА, 72, ЄДРПОУ 31729918) належно завірену копію трудової книжки [PERSON] , або трудового договору чи інших документів, що підтверджують факт трудових відносин між [PERSON] з ПАТ «Концерн Галнафтогаз», ПрАТ «ОККО-нафтопродукт» протягом 2015 року. На виконання вимог ухвали суду від 06.11.2018р. ДФС України надала відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 11.12.2018р., згідно якої у період 1 4 квартал 2015р. [PERSON] отримав дохід у виді заробітної плати у ПАТ «Концерн Галнафтогаз» та у ТОВ «Агентство економічної безпеки «Ефорт» (а.с.88-89). Регіональний сервісний центр в м. Києві на виконання вимог ухвали суду від 06.11.2018р. направив суду інформацію про власника транспортного засобу марки «Пежо», д.н. [NUMBER] , яким є ПАТ «Концерн Галнафтогаз» (а.с.91). [PERSON] , а також ПрАТ «ОККО-нафтопродукт» не надали суду витребуваних документів. З огляду на обсяг інших доказів, які зібрані у даній справі і яких достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, що відповідає вимогам ч. 10 ст. 84 ЦПК України. Крім того, за клопотанням представника ПАТ «Концерн Галнафтогаз» до матеріалів даної справи долучено цивільну справу № 463/3335/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. В судове засідання позивач не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Попередньо поданими заявами до суду просив справу розглядати у його відсутності. Відповідачі в судове засідання також не з`явились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Повноважний представник ПАТ «Концерн Галнафтогаз» скерував до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти обґрунтованості позовних вимог ПАТ «Концерн Галнафтогаз» заперечує з підстав, викладених у відзиві та в цій частині просить відмовити в задоволенні позову. Інші відповідачі причин неявки не повідомили. З врахуванням обсягу зібраних доказів, яких достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим завершити розгляд справи у відсутності осіб які не з`явились. Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 463/3335/17, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 23.07.2015р. о 18.40 год. в м. Українка Обухівського району Київської області на пр. Дніпровський, 24 відбулась ДТП за участю транспортного засобу Пежо д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача та інших транспортних засобів автомобілів марки «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] ; «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] та «Мазда» д.н.з. [NUMBER] . Згідно постанови Обухівського районного суду Київської області від 04.08.2015р. (а.с.10), відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у виді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 06.06.2007р. (а.с.27), власником автомобіля «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] є позивач. Відповідно до полісу № АІ/2841735 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, копія якого знаходиться в матеріалах цивільної справи № 463/3335/17 (а.с.5 цивільної справи № 463/3335/17), в момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача під час керуванням транспортним засобом Пежо д.н.з. [NUMBER] була застраховано у ПрАТ «СК «ПРОВІДНА». Як встановлено в межах розгляду цивільної справи № 463/3335/17, що також не оспорюється в межах розгляду даної справи, позивач отримав страхове відшкодування в межах встановленого ліміту в сумі 50\~000 грн., що стверджується копією платіжного доручення від 10.12.2015р. (а.с.118 цивільної справи № 463/3337/17). За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент вчинення ДТП, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Вище уже зазначалось, що позивачу частково відшкодована завдана шкода в розмірі 50\~000 грн. Водночас, згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 11.08.2015р. (а.с.16-23), яким позивач обґрунтовує даний позов, вартість матеріального збитку завданого власнику легкового автомобіля «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 72\~455,13 грн. З огляду на те, що розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, вимогу про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 22\~455,13 грн. суд визнає обґрунтованою. При цьому, доводи представника ПАТ «Концерн Галнафтоназ» про те, що згідно звіту № 68/11/15, якими керувалась ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» при виплаті [PERSON] страхового відшкодування (а.с.41 цивільної справи № 463/3337/19), встановлено інший розмір шкоди, а саме 56\~035,78 грн. суд визнає неспроможними. Так, відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, по суті представник ПАТ «Концерн Галнафтоназ» лише послався на такий звіт, хоча сам по собі він не спростовує наданого позивачем звіту, а будь-яких інших даних про неналежність наданого позивачем звіту відповідач не надав. Оскільки наданий позивачем звіт виконаний належним суб`єктом оціночної діяльності, який відповідно до копії сертифікату від 18.03.21014р. (а.с.30) проводить оціночну діяльність пов`язану з оцінкою колісних транспортних засобів, за відсутності доказів про протилежне суд визнає його належним доказом та враховує його під час ухвалення рішення. Щодо особи, яка повинна нести відповідальність за завдану шкоду. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить стягнути обраховану ним суму матеріальної та моральної шкоди в солідарному порядку зі всіх відповідачів. З такими висновками суд не погоджується з огляду на наступне. Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, частинами другою, третьою та четвертою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У тих випадках, коли шкоду завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Разом з тим, на основі тлумачення ч. 1 ст. 1172 ЦК України, а також з врахуванням згаданого вище правового висновку Великої Пали Верховного Суду Перша судова колегія Касаційного цивільного суду у складі Верховний Суд під час розгляду цивільної справи № 595/539/16-ц (постанова від 26.06.2019р.) сформулювала правовий висновок, згідно якого відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Відповідно до копії наказу про прийом на роботу від 26.03.2009р. (а.с.166), [PERSON] був прийнятий на роботу у ПАТ «Концерн Галнафтогаз» в порядку переведення з ЗАТ АЕБ «Ефорт» на посаду фахівця з охорони. Згідно копії наказу про переведення на іншу роботу № 124-з від 29.11.2013р. (а.с.167), [PERSON] переведений на посаду фахівця з охорони до Департаменту корпоративної та внутрішньої безпеки відділу охорони При цьому, згідно дослідницької частини цього висновку (а.с.23), згадана вище вартість матеріального збитку визначалась експертом як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості за умови економічної доцільності відновлювального ремонту. Як вбачається зі звіту про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику транспортному засобу Шевроле д.н.з. [NUMBER] під час ДТП від 23.07.2015р. (а.с.41-48), їх розмір становить 56\~035,78 грн.; автомобілю Мазда д.н.з. [NUMBER] (а.с.57-68) 22\~063,10 грн.; автомобілю ВАЗ д.н.з. [NUMBER] (а.с.83-94) 13\~899,43 грн. На підставі заяв потерпілих згідно розрахунків страхового відшкодування (а.с.112, 113, 114), а також страхових актів (а.с.115, 116, 117), власнику автомобіля Мазда д.н.з. [NUMBER] виплачено страхове відшкодування в розмірі 16\~000,08 грн., що також стверджується копією платіжного доручення від 10.12.2015р. (а.с.119), власнику автомобіля Шевроле д.н.з. [NUMBER] 50\~000 грн., що стверджується копією платіжного доручення від 10.12.2015р. (а.с.118); власнику автомобіля ВАЗ д.н.з. [NUMBER] 14\~499,43 грн., що стверджується копією платіжного доручення від 14.12.2015р. (а.с.120). Коло трудових обов`язків [PERSON] передбачено у посадовій інструкції фахівця з охорони (а.с.168-171), яка затверджена директором ПАТ «Концерн Галнафтогаз» 14.02.2014р. і з якою [PERSON] . ознайомлений під розписку (а.с.172). Згідно цієї посадової інструкції, до трудових обов`язків фахівця з охорони не віднесено будь-якої діяльності, яка б передбачала використання транспортного засобу. Згідно п. 2.3 Інструкції про порядок використання легкового транспортного ПАТ «Концерн Галнафтогаз», яка затверджена наказом № 131 від 31.12.2014р. (а.с.175), право на керування автомобілем Товариства має водій, який є працівником товариства, має відповідне посвідчення на право керування транспортним засобом та медичну довідку відповідного зразка. Однак, на момент вчинення ДТП [PERSON] згідно постанови Личаківського районного суду м. Львова від 10.10.2014р. (справа № 463/5138/14-п) був позбавлений права керування транспортними засобами строком на один рік. Крім того, як встановлено в ході проведення службового розслідування у ПАТ «Концерн Галнафтогаз», за результатами якого складено відповідний акт від 26.11.2015р. (а.с.176-177) [PERSON] 23.07.2015р. під час відрядження на об`єкті а адресою [ADDRESS] заволодів ключами від легкового транспортного засобу Пежо, д.н.з. [NUMBER] та здійснив вилучення зазначеного транспортного засобу з місця стоянки шляхом запуску двигуна за адресою [ADDRESS] . Також, як вбачається зі змісту постанови Обухівського районного суду Київської області від 04.08.2015р. (а.с.10), [PERSON] вчинив ДТП в позаробочий час, зокрема о 18:40 год., а згідно постанови цього ж суду від 26.08.2015р. (а.с.15 справи № 463/3335/17), вчинив ДТП перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за що цією ж постановою був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Вказане в сукупності свідчить про те, що в [PERSON] заподіяв відповідну шкоду не у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, внаслідок чого ПАТ «Концерн Галнафтогаз» відповідно до ст. 1172 не несе відповідальності за таку шкоду. Тому, в задоволенні позовних вимог до відповідача ПАТ «Концерн Галнафтогаз» суд відмовляє. Аналогічно, слід відмовити в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «ОККО-нафтопродукт», оскільки [PERSON] не перебував із вказаною юридичної особою у трудових відносинах на момент вчинення ДТП, а як зазначено вище, перебував у таких відносинах з ПАТ «Концерн Галнафтогаз». Тому, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 22\~455,13 грн. суд стягує виключно з відповідача [PERSON] . З аналогічних підстав, виключно з відповідача [PERSON] належить стягнути витрати з визначення вартості матеріального збитку в розмірі 800 грн., оскільки такі в розумінні ст. 22 ЦК України також вважають збитками, а що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, позиція суду є наступною. Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в ЦК України, у ст. 23 якого встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини четверта, п`ята). Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Порядок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я регламентовано ч. 1 ст. 1168 ЦК України, де зокрема визначено, що така шкода може бути відшкодовано одноразово. Суд вважає, що протиправні дії відповідача безперечно спричинили позивачу душевні переживання, які проявились у вимушеній зміні нормального життєвого ритму. Так, серед всіх пошкоджених автомобілів, яких після ДТП було три, саме автомобіль позивача зазнав найбільших пошкоджень, тоді як завдана шкода страховою компанією була відшкодована лише частково в межах ліміту суми страхового відшкодування. Враховуючи значний розмір завданої шкоди, для позивача настали лише негативні емоційні наслідки. Безперечно, через необхідність здійснення ремонту автомобіля нормальні життєві зв`язки та звичний ритм життя в такому випадку був відчутно порушеним, що не могло не відбитись на емоційному та психічному стані позивача і тому, є всі підстави для стягнення суми моральної шкоди. Разом з тим, обрахований позивачем розмір моральної шкоди на думку суду є завищеним та не відповідає вимогам розумності та справедливості. Слід врахувати, що більша частина завданої шкоди позивачу була відшкодована страховою компанією без будь-яких перешкод, що очевидно, створило у позивача відчуття захищеності від протиправних дій відповідача. Крім того, відповідальним за завдану шкоду в частині відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою з наведених вище підстав є виключно [PERSON] , тоді як вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 20\~000 грн. заявлено до всіх трьох відповідачів. При визначенні розміру моральних збитків суд виходить з п. п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до цієї Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому,

Outcome: partial