Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № 17 в будинку № 31 по вул. Карла Лібкнехта, м. Олександрія Кіровоградської області, без надання іншого жилого приміщення. Позов мотивує тим, що він є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка є його матірю, яка зареєстрована як член сімї, але з лютого 2012 року фактично там не проживає і всі обовязки та матеріальні затрати по утриманню житлового приміщення виконує та несе лише він. Посилаючись на ст. 405 ЦК України просить з врахуванням того, що відповідачка, як член сімї, не користується спірним житлом понад один рік без поважних причин, просить визнати її втратившою право користування житловим приміщенням, яке належить йому на праві власності. Представник позивача підтримав позов з підстав зазначених в ньому, пояснивши, що позивачу дану квартиру подарувала бабуся. В квартирі, яка належить позивачу зареєстровані його бабуся, сестра та мати, яка десь з 2012 року там не проживає. Позивач є студентом, має стипендію, але оформити субсидію не може, так як матір позивача змінила місце проживання, матеріальної допомоги на його утримання чи утримання квартири не надає. Крім того, матір позивача було позбавлено батьківських прав відносно його сестри та бабусю призначено її опікуном. Позивач на розгляд справи не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачка в судове засідання не зявилася повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином. За таких обставин, з врахуванням думки представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідачки, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. [PERSON] на підставі договору дарування належить на праві власності квартира № 17, що знаходиться в місті Олександрії по вул. Карла Лібкнехта, 31. В даній квартирі, яка належить позивачу зареєстровані його бабуся, сестра та матір позивача, а тому позивач, як власник несе всі матеріальні затрати по утриманню квартири. Таким чином, судом встановлено, що відповідач зареєстрована в спірній квартирі як член сімї та ця обставина перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним йому на праві приватної власності квартирою, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, ст. 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка в квартирі [ADDRESS], зареєстрована, але фактично не проживає там з 2012 року та особистих її речей там немає, що підтверджується актом розпорядженням від 20.03.2015 року та вона не зверталася до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням. Крім того, згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду від 20.01.2015 року - [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO], так як вона систематично залишала свою дитину на [PERSON], а з 29.06.2014 року взагалі вдома не зявляється та призначено бабусю позивача [PERSON] опікуном на малолітньою. Враховуючи відсутність відповідачки за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачкою, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідачки в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, судове рішення являється підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, якщо воно ухвалене про позбавлення особи права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: approved