Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість по заробітній платі в розмірі 22 923грн., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 86 877грн., посилаючись на те, що з 12 травня 2014р. він працював у відокремленому підрозділі «Шахта Вергелівська» ДП «Лугансьвугілля» на посаді учня підземного гірноробочого, а з 26.08.2014р. на посаді підземного гірноробочого 3-го розряду. Згідно наказу від 28.11.2014р. він звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України, однак в день звільнення йому не виплачена заборгованість по заробітній платі. Відповідач ДП «Луганськвугілля» в судове засідання не з'явився повторно, про день слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у відсутність його представника. Представник Міністерства енергетики та вугільної промисловості проти позову заперечує, посилаючись на те, що Міністерство як центральний орган виконавчої влади, в сфері управління якого знаходиться ДП «Луганськвугілля», не перебуває з працівниками підприємства у трудових відносинам та не відповідає за його зобов?язаннями. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивач працював у відокремленому підрозділі «Шахта Вергелівська» ДП «Лугансьвугілля» з 12.05.2014р. на посаді учня гірноробочого, з 26.08.2014р. на посаді гірноробочого 3р. /ас 9-10/. Наказом від 28.11.2014р. № 908к звільнений за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України /ас 9-10/. Згідно довідки, наданої відповідачем, заборгованість позивача по заробітній платі за період з червня 2014р. по жовтень 2014р. становить 22 923грн. /ас 39 /. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується регулярно, але не рідше двох разів на місяць. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заробітної плати обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки відповідач порушив строки виплати розрахунку з позивачем, доказів поважності причин пропуску розрахунку при звільненні на надав, суд вважає необхідним позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100. Згідно з цим порядком середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи шляхом визначення середньоденної зарплати. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Нарахування середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Виходячи з розміру середньоденного заробітку, зазначеного позивачем - 199,26грн., а також періоду затримки розрахунку, за який позивач просить стягнути компенсацію - з червня 2014р. по 24.024.2016р., враховуючи, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати розрахунку в розмірі 86 877грн. (199,26 грн. х 436 днів). Суд вважає, що належним відповідачем по справі, з якого підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по заробітній платі та компенсація за затримку розрахунку при звільненні є ДП «Луганськвугілля» з таких підстав. ДП «Луганськвугілля» було засновано на державній власності згідно з наказом Мінпаливенерго» від 13.02.2003р. № 82 та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Відповідно до п. 2.1 статуту Державного підприємства «Лугансьвугілля», затвердженого наказом Міненерговугілля від 26.05.2011р. № 157 підприємство створене з метою виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг для отримання прибутку, що досягається шляхом забезпечення виконання договірних зобов'язань із постачання вугільної продукції на внутрішній і зовнішній ринки. Згідно п. 5.2.2 статуту підприємство забезпечує своєчасно та в повному обсязі виплату заробітної плати працівникам підприємства. Таким чином, працівники ДП «Луганськвугілля», в тому числі й позивач, не перебувають у трудових відносинах з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, як центральним органом виконавчої влади, в сфері управління якого знаходиться ДП «Лугансьвугілля», тому Міністерство не відповідає за зобов'язаннями ДП «Луганськвугілля», у зв'язку з чим підстави для солідарного стягнення належних позивачеві сум при звільненні та інших виплат з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та з ДП «Луганськвугілля» відсутні. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1,5% від задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial