Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з усіма уточненнями просить визнати недійсним Договір про відступлення прав вимоги, укладений між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ТОВ «Кредитні ініціативи», датований 17 грудня 2012 року в частині передачі первісним кредитором вимог до Договору про іпотечний кредит №115/7-07 від 13 липня 2007 укладеного між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] на суму 129\~367,20 грн. та визнати недійсним Договір про передачу прав за договорами забезпечення, датований 17.12.2012 року, укладений між [PERSON] акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в частині передачі прав вимоги за іпотечним договорами № 196/23-2007 від 13.07.2007 та №29/23-2008 від 25.02.2008 року. Свої вимоги мотивує тим, що 13.07.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» був укладений договір про іпотечний кредит № 115/7-07. Згідно з умовами договору, банк зобовязався надати позивачу [PERSON] кредит в сумі 180\~000,00 грн. Умовами надання кредиту було те, що банк надає іпотечний кредит частинами, шляхом видачі йому готівкою безпосередньо з його позичкового рахунку, відкритого банком. Сторони домовились, що кредит буде надано частинами не пізніше наступного банківського дня з дати отримання від позичальника письмової заяви на отримання кредиту. За користування кредитом встановлюється кредитна ставка в розмірі 17% річних. Кінцевий термін повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 12 березня 2013 року. Договором про внесення змін №1 від 22 лютого 2008 року було збільшено кредитний ліміт на 100\~000 грн. Як випливає із заяв про видачу готівки, що були представлені представником банку, які були представлені у судовому засіданні суду апеляційної інстанції у 2015 році по іншій справі, позивачу було видано кошти на 75\~000 грн. Згідно висновку Експертного дослідження №8928, укладеного 21 вересня 2016 року судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, Закарпатським відділенням [PERSON], згідно Договору про іпотечний кредит №115/7-07 від 13 липня 2007 року, суми отримані позичальником в розмірі 75\~000 грн. сплачені повністю так заборгованість по нарахованим та сплаченим відсоткам дорівнює 00,00 грн. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір відступлення прав вимоги та договір про передачу прав за договорами забезпечення, про що позивач дізнався під час розгляду справи за позовною заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка подана до суду 25 лютого 2014 року. Вважає такі договори недійсними, оскільки 13.07.2007 року позивачем було укладено договір із Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а позов поданий ТОВ «Кредитні ініціативи», який свої вимоги обґрунтовує договором про відступлення прав вимоги між ТОВ «Кредитні ініціативи» та [PERSON] акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», який є невідомим для позивача та підтверджено жодним доказом, що правонаступником Закритого акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк». Крім того, відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого стоку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Крім того, до первісного позову подано фотокопію Договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року. Відповідно до п. 11.3 «враховуючи вимоги чинного законодавства щодо повідомлення Цедентом Поручителів про здійснення передання прав за Договорами Забезпечення на користь іншої особи Цесіонарія, повідомити Поручителів про передачу таких прав спільними зусиллями. Відповідно до п.11.7 даного договору, будь-яке повідомлення, яке повинно бути наданим відповідного до цього договору, вважається належно наданим стороні, якщо воно передано особисто, курєром, надіслане рекомендованою поштою із повідомленням про вручення, авіапоштою або фіскальним звязком на адресу або основного місця господарської діяльності або на таку іншу адресу, яка могла бути повідомлена стороною відповідно до цього договору. Однак позивач іпотекодавець жодного повідомлення про передачу прав за договорами забезпечення не отримував, відповідач жодного доказу повідомлення позивача не надав. Крім того, позивач як іпотекодавець жодного повідомлення про порушення основним боржником основного зобовязання не отримував. Свої зобовязання за іпотечним договором - не порушував. Також зазначив, що Додаток №1 до договору про передачу прав за договором забезпечення від 17.12.2012 не відповідає вимогам нотаріального посвідчення, не містять жодних реквізитів, які б свідчили про нотаріальне посвідчення. Крім того, представником ТОВ «Кредитні ініціативи» до матеріалів іншої цивільної справи (справа за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення) було подана копія «Договору про внесення змін до Договору про передачу прав за договорами забезпечення посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 17.12.2012 року», датована 11.02.2014 року. У тексті ксерокопії такого Договору про внесення змін вказано, що нотаріусом [PERSON] посвідчено 2 аркуші договору. Що виключає посвідчення Додатку 1 у новій редакції. Відповідно до даного договору сторони домовилися викласти Додаток №1 до Договору у новій редакції. Саме в доданому переліку, датованому 11.02.2014 року відбувається згадування номерів іпотечних договорів №29/23-2008 від 25.02.2008 року та №196/23-2007 від 13.07.2007. Отже, на момент підписання цього договору, 11.02.2014 року одночасно не здійснювалося відступлення права вимоги за основним (кредитним) зобовязанням, оскільки за твердженням ТОВ «Кредитні ініціативи», воно відбулося фактично 17 грудня 2012 року, коли було укладено Договір відступлення прав вимоги. Отже, якщо припустити, що між відповідачами дійсно мав місце Договір про передачу прав за договорами забезпечення, то такий в частині передачі прав за іпотечними договорами №29/23-2008 від 25.02.2008 року та №196/23-2007 від 13.07.2007 є недійсним, оскільки ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» говорить, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Недотримання всіх умов має наслідком недійсність правочину про відступлення прав по договорах забезпечення. Тобто, на момент 17 грудня 2012 не був наявний фактичний склад відступлення прав за кредитним договором і іпотечним договорами. Відступаючи 17.12.2012 року вимоги по кредитним зобовязанням, первинний кредитор вимоги за іпотечними договорами №29/23-2008 від 25.02.2008 року та № 196/23-2007 від 13.07.2007 року не передавав, вказівка на вимоги по таким заставним договорам відсутня як у основному тексті оспорюємого правочину, так і у Додатку №1, так і у всіх інших додатках. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з наведених підстав. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» заперечували проти позову, надали письмові заперечення, в яких зазначили, що неповідомлення позивача про відступлення прав вимоги не є суттєвим порушенням прав останнього та не впливає на правильність вирішення справи, оскільки у відповідності із ст. 614 ЦК України, оскільки особа яка порушила зобовязання несе відповідальність за наявності її вини, якщо не доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Згідно із ст. 617 ЦК України, особа яка порушила зобовязання звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборювальної сили. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Однак, боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору. Що стосується посилання позивача, що укладено Договір з Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а договір відступлення права вимоги укладено з [PERSON] акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», то дане твердження не може братися до уваги, оскільки у відповідності до нового Закону України «Про акціонерні товариства» обовязковою вимогою було перейменування ЗАТ та ВАТ у публічні та приватні товариства, що і було зроблено та підтверджується копією 1-2 сторінок статуту. Щодо існування заборгованості, то на підтвердження існування боргу на момент укладення договору про відступлення прав вимогинадавалася виписка по рахунку та належним чином завірені копії меморіальних ордерів. Щодо посилань позивача на висновок Експертного дослідження №8928, то такий не може братися до уваги, оскільки він зроблений на підставі документів, які жодного відношення не мають до видачі готівки: це документи, які підтверджують видачу готівки з поточного рахунку фізичної особи [PERSON]Ю, №26205501205827, а кредитні кошти видавались з позичкового рахунку №22335550205827 (це умова договору). Отже позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що грошові кошти були видані не в тій сумі, яку зазначає кредитор. Щодо недійсності договору про передачу прав за договором забезпечення від 17.12.2012 року, то такий був належним чином посвідчений, тобто має нотаріальне посвідчення. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заперечував проти позовних вимог, зазначив, що підстави, які зазначені позивачем стосуються стягнення заборгованості і не мають жодного відношення до договору про відступлення прав вимоги, який укладений між двома юридичними особами, і жодним чином не порушують прав позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.07.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» був укладений договір про іпотечний кредит № 115/7-07. За умовами якого, банк надав позивачу кредит у сумі 180\~000 грн., зі сплатою 17% річних та кінцевим терміном повернення 12 березня 2013 року. 13.07.2007 року, в забезпечення вимог Іпотекодержателя, що випливають з Договору про іпотечний кредит №115/7-07 від 13.07.2007 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №196/23-2007. 22.02.2008 року, між [PERSON] та ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» був укладений Договір про внесення змін №1 до Договору про іпотечний кредит №115/7-07 від 13.07.2007, відповідно до якого кредитор збільшує розмір кредиту на суму 100\~000 грн. на строк з 22.02.2008 року по 12.03.2013 року. Загальна сума кредиту з моменту перерахування кредитних коштів в розмірі 100\~000 грн. з позичкового рахунку позичальника становить 280\~000 грн. 25.02.2008 року, в забезпечення вимог Іпотекодержателя, що випливають з Договору про іпотечний кредит №115/7-07 від 13.07.2007 та Договору про внесення змін № 1 від 22.02.2008 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №29/23-2008. Як вбачається з копії статуту, [PERSON] акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» є правонаступником прав та зобовязань Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку (закритого акціонерного товариства), створеного рішенням установчих зборів засновників від 28.04.1992 р. та зареєстрованого Національним банком України 26.08.1992 р. за реєстраційним №125. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» передав у власність ТОВ «Кей-Колект» права вимоги в обсязі, визначеному Додатком № 1 до договору. 11 лютого 2014 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір про внесення змін до Договору про передачу прав за договорами забезпечення посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Київського нотаріального округу від 17 грудня 2012 року, відповідно до якого Додаток №1 до Договору у новій редакції. Зазначені договори посвідчені нотаріально. Як вбачається з досліджених додатків, витягу з реєстру позичальників, право вимоги за Договором про іпотечний кредит №115/7-07 від 13 липня 2007 укладеного між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON], іпотечними договорами № 196/23-2007 від 13.07.2007 та №29/23-2008 від 25.02.2008 року передано ТОВ «Кредитні ініціативи». Згідно з ч.1\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6\~ст. 203 ЦК України. Обґрунтовуючи позов про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за кредитним договором та іпотечними договорами, позивач зазначає, що підставами для визнання недійсним договору є невідповідність вказаного договору вимогам законодавства України, та неповідомлення у встановленому законом порядку боржника про укладення такого договору. З такими обґрунтуваннями суд не погоджується з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Згідно ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень ст. ст.\~6,\~627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~\~\~Кодексу,\~\~ інших\~\~ актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Таким чином, неповідомлення боржника у зобовязані може впливати лише на порядок розрахунку за таким зобовязанням. Цивільний кодекс України\~не пов'язує можливість визнання договору недійсним, у зв'язку з неповідомленням боржника про зміну кредитору. Особливості укладення договору відступлення прав вимоги регулюється\~главою 73 ЦК України. У відповідності з нормою ч.1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Умови кредитного договору, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивачем, не містять будь-яких застережень чи/або обмежень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором. Крім того, норми ст. ст.\~512,\~516 - 517 ЦК України\~не передбачають укладення договору про зміни до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі. Щодо посилання позивача на відсутність нотаріального посвідчення Договору про відступлення прав вимог, то таке спростовується дослідженням таких. Суд приймає як належний та допустимий доказ наданого в судовому засіданні нотаріальної фотокопії договору. Щодо посилання позивача на відсутність заборгованості, та дання питання є предметом розгляду цивільної справи за позовною заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яке перебуває на розгляді в Апеляційному суді Закарпатської області, а наявні докази в матеріалах справи не дають можливості зробити висновки. Наявність Експертного дослідження №8928, укладеного 21 вересня 2016 року судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, Закарпатським відділенням [PERSON], згідно Договору про іпотечний кредит №115/7-07 від 13 липня 2007 року не є беззаперечним доказом відсутності заборгованості. Щодо посилання позивача, на те що Договір про внесення змін до Договору про передачу за договорами забезпечення датований 11.02.2014 року, а відтак одночасно не здійснювалося відступлення права вимоги за основним (кредитним) зобовязанням, то також не може бути підставою для визнання договорів недійсними, оскільки Договір про внесення змін до Договору про передачу за договором забезпечення не є відступленням прав вимоги. Відступлення права вимоги за іпотечними відбулося підписанням Договору про таке відступлення, а не внесенням до нього змін. За таких обставин та в силу вимог вищенаведених норм закону, суд приходить до висновку, що оспорювані позивачем договір відступлення права вимоги та передачу прав за договорами забезпечення відповідають вимогам\~ЦК України,\~Закону України «Про іпотеку», і підстав для визнання їх недійсним не має. Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, ст.ст.6,\~203,\~215,\~512,\~516-517,\~627,\~638,\~1077 ЦК України,

Outcome: dismissed