Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказує, що 06.06.2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0272022347БН/2007-06. Згідно умов кредитного договору банк відкрив позичальнику кредитну лінію для проведення операцій з використанням карток, з лімітом не більше 2500,00грн. зі строком погашення 31.05.2009 року. За користування кредитом відповідач зобовязаний щомісячно сплачувати позивачу проценти, нараховані за процентною ставкою у розмірі 24% річних. Проте, в порушення умов договору відповідач, перестав сплачувати проценти за договором та відмовився добровільно погашати кредит. Встановлення в кредитних договорах обовязку сплачувати проценти за користування кредитом та наявність обовязку у позичальника сплачувати банку неустойку (пеню) за несвоєчасне виконання грошових зобовязань не виключає сплату сум 3% річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 19.05.2009 року з відповідача стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 4432,18грн.. Рішення суду набрало законної сили 30.05.2009 року. З моменту прийняття судом рішення, банком за кредитним договором додатково було нараховано позичальнику проценти, пеню та 3% річних від прострочених сум. Станом на 02.03.2017 року прострочена заборгованість відповідача за кредитним договором становить 9136,98грн., яка складається з: 4028,63грн.-заборгованість по процентам; 1322,42грн.- пеня за прострочення сплати процентів; 324,37грн.- 3% за прострочення сплати процентів; 3461,56грн.-втрати від інфляції за прострочення сплати процентів. Просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» кредитну заборгованість у розмірі 9136,98 грн. та судовий збір в сумі 1600,00грн. У судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судовому засіданні просить в позові відмовити та застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних обставин. В судовому засіданні встановлено, що 06.06.2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0272022347БН/2007-06. Згідно п.2.1 кредитного договору банк відкрив позичальнику кредитну лінію для проведення операцій з використанням карток, з лімітом не більше 2500,00грн. зі строком погашення 31.05.2009 року. Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). \~Згідно з ч.1\~ст.. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні встановлено, що у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 19.05.2009 року з [PERSON] на користь ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» стягнуто кредитну заборгованість за кредитним договором №0272022347БН/2007-06 від 06.06.2007 року у розмірі 4432,18грн. Рішення суду набрало законної сили 30.05.2009 року. Отже, суд вважає що строк позовної давності розпочався з\~\~ 31.05.2009 року. На момент звернення до суду з даним позовом пройшло майже 8 років і\~\~позивач не використав своє право на своєчасне звернення до суду за захистом свого порушеного права. Позивач у позовній заяві не заявляє про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності, що у відповідності до ч. 5 ст. 267 ЦК України надало б\~\~можливість суду захистити порушене право. У даній справі позивач поважних причин не навів. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в звязку з пропущенням позивачем строку позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed