Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вказавши, що 20.09.2013 року перебуваючи в м. Харкові він придбав у [PERSON] автомобіль марки Mercedes -Benz модель S320 CDI 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належав відповідачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого МВ РЕР ДАІ м. Нова Каховка при УДАІ МВС України в Херсонській області 09.06.2012 року. 20.09.2013 року написано розписку, відповідно до якої [PERSON] отримала грошові кошти за продаж автомобіля в сумі 16 300 доларів США, що складало в еквіваленті 130 285,90 грн., за офіційним курсом НБУ на день передачі грошових коштів, та у свою чергу зобов`язувалася до 20.09.2016 року оформити правочин з купівлі-продажу автомобілю відповідно до закону, в органах нотаріату на території Комінтернівського району Одеської області та зняти з реєстрації транспортний засіб у сервісному центрі МВС для подальшої постановки на облік та реєстрації автомобіля на нього. На підтвердження своїх намірів та факту отримання повного розрахунку, на автомобіль відповідачка передала йому ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] .До теперішнього часу відповідачка свої обов`язки щодо нотаріального посвідчення правочину не виконала, що і стало причиною звернення до суду з позовом. Оскільки він та відповідачка досягли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, а саме : предмету, ціни, та строків розрахунку, що дає йому право визнати договір купівлі-продажу автомобіля дійсним та визнати право власності на автомобіль. Просив суд визнати дійсним правочин з купівлі -продажу автомобіля марки Mercedes -Benz модель S320 CDI 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який відбувся між ним, [PERSON] та [PERSON] . Визнати за ним, [PERSON] , право власності на автомобіль марки Mercedes -Benz модель S 320 CDI 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 15.10.2019 року від позивача надійшла заява про зміну підстави позову, в якій він зазначив що на протязі 6 років , починаючи з 20.09.2013 року добросовісно, відкрито, та безперервно володів рухомим майном, а саме автомобілем Mercedes -Benz модель S 320 CDI 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , тому набув право власності на зазначений автомобіль за набувальною давністю. Просив суд викласти п.2 прохальної частини позовної заяви в наступній редакції : Визнати за ним, [PERSON] , право власності на автомобіль марки Mercedes -Benz модель S 320 CDI 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , за набувальною давністю. Під час судового розгляду, представник позивача зменшив позовні вимоги, просив визнати за [PERSON] , право власності на автомобіль марки Mercedes -Benz модель S 320 CDI 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , за набувальною давністю. В іншій частині позов не підтримав. Позивач в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати в його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, зазначивши, що дійсно продала автомобіль Mercedes -Benz модель S 320 CDI 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] і отримала повний розрахунок за автомобіль, шляхом видачі йому генеральної довіреності, договір купівлі-продажу не зареєстровано у державних органах. До спливу терміну доручення [PERSON] користувався автомобілем, потім звернувся до неї, щоб вона видала довіреність на автомобіль знову, але вона йому відмовила, посилаючись на те, що автомобіль тривалий час експлуатувався, тому з його участю могли бути скоєні дорожньо-транспортні пригоди. Окрім того, на час звернення [PERSON] до ней за видачею довіреності, все її майно перебувало під арештом. Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 04.11.2019 року до участі в справі залучені треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - [PERSON] та ПАТ КБ «Хрещатик». [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала відзив, в якому заперечувала проти прозову , посилаючись на те, що на теперішній час спірне рухоме майно перебуває під забороною відчуження у зв`язку із здійсненням Новокаховським МВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області примусового виконання зведеного виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] грошових сум на користь [PERSON] та ПАТ КБ «Хрещатик». Вважає, що правочин укладений між [PERSON] та [PERSON] має фіктивний характер та спрямований на приховування майна [PERSON] . Представник ПАТ КБ «Хрещатик» в судове засідання не з`явився, відзиву не надав, повідомлений про розгляд справи належним чином, тому у суду є підстави для розгляду справи в його відсутність. Заслухавши вступні слова учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку. Так судом встановлено, що [PERSON] є відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля Mercedes -Benz моделі S 320 CDI 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . З розписки наданої позивачем вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 16 300 доларів США за проданий нею автомобіль Mercedes -Benz модель S 320 CDI 2002 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , договір купівлі-продажу не оформлений, автомобіль з державної реєстрації не знятий. Разом з тим, [PERSON] надала суду довіреність від 23.09.2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON] та [PERSON] бути її представником у всіх органах ДАІ та всіх установах, підприємствах і організаціях з питань, пов`язаних із вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу(за ціну та на інших умовах за їх розсудом) належного їй на праві власності автомобіля марки Mercedes -Benz модель S 320 CDI 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , з правом передоручення повноважень третім особам, з правом скасування довіреностей, виданих в порядку передоручення, з правом тимчасового виїзду за межі України; дійсна до 23.09.2016 року. Відповідно до ухвали Новокаховського міського суду Херсонської області від 16.10.2018 року , [PERSON] є боржником у зведеному виконавчому провадженні № 52013700 з виконання виконавчого листа №661/4793/15-ц від 07.07.2016 року, № 661/739/18 та № 661/2412/14 -ц від 11.08.2015 року про стягнення боргу на користь [PERSON] в сумі 106 795,21 грн. та 60 587,92 грн. і на користь ПАТ КБ «Хрещатик» в сумі 22 771,57 грн. В мотивувальній частині вказаної ухвали зазначено, що [PERSON] продала автомобіль марки Mercedes -Benz модель S 320 CDI 2002 року випуску, за генеральною довіреністю. Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні подання державного виконавця Новокаховського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Херсонської області Антоненко І.О. про тимчасове обмеження [PERSON] у виїзді за межі України без вилучення паспортного документа, ухвала залишена без змін Херсонським апеляційним судом. Згідно до статей 2, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя суд, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно(набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно до ч. 4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 9 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-688цс15 від 16 грудня 2015 року видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Згідно ст.334 ЦК України, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Тобто, в розумінні статті 344 ЦК України володілець за давністю володіння не має ніякого права на майно, а лише намагається набути право власності на майно. Таким чином, набувальна власність поширюється на випадки фактичного безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад договору оренди, найму тощо виключає застосування набувальної давності. Тобто, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах, у всіх випадках є не власник і, тим більше, власник ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння. Крім того, право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в частині першій статті 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Таким чином, позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником. Виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу певного титулу - оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо. Такий володілець завжди знає похідний та обмежений характер свого права на майно, знає, що його право має певну підставу - право власності чи речове право іншої особи. Тому суд вважає, що хоча [PERSON] відкрито та безперервно користувався спірним автомобілем на підставі довіреності, проте даний факт не є підставою для набуття ним права власності на це майно за набувальною давністю, оскільки набувальна давність поширюється тільки на випадки фактичного безтитульного володіння чужим майном. [PERSON] було достовірно відомо про те, що власником автомобіля є [PERSON] , позивач користувався вказаним автомобілем на підставі довіреності виданої [PERSON] , яка діяла до 23.09.2016 року і до цього часу мав можливість розпорядитися вказаним автомобілем на власний розсуд, а тому для визнання права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України відсутній критерій добросовісності володіння рухомим майном, що полягає в тому, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. За таких обставин, підстав для визнання за позивачем права власності на автомобіль марки Mercedes -Benz модель S 320 CDI 2002 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , за набувальною давністю немає. З цих підстав суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами. На підставі викладеного, ст. 344,355,368-372 ЦК України,

Outcome: dismissed