Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом (а.с.3-5,91-93, 114-115, 183-186 т.1), який обгрунтовує тим, що позивач по справі [PERSON] померла 03.01.2014 року, третя особа та позивач [PERSON] помер 11.02.2014 року. [PERSON] є рідним онуком [PERSON] та рідним племінником [PERSON] Після смерті [PERSON], [PERSON] звернувся до Другої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після чого була заведена спадкова справа. Інші особи, з заявою про прийняття спадщини, до нотаріальної контори не зверталися. Після смерті [PERSON], [PERSON] звернувся до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори, в порядку ст.1276 ЦК України та ст. 1265 ЦК України, після чого була заведена спадкова справа. Інші особи з заявами про прийняття спадщини також до нотаріальної контори не зверталися. Згідно рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 12.01.2015 року було встановлено, що [PERSON], яка померла 03.01.2014 року є рідною бабусею [PERSON], а [PERSON], який помер 11.02.2014 року, є рідним дядьком [PERSON] Також був встановлений факт належності свідоцтва про смерть серії 1-БП № 210463, виданого 03.01.2014 року виконкомом [PERSON] сільської ради Ковпаківського району м. Суми на «Клєсову Катерину Василівну», як таке, що належить «Клесовій Катерині Василівні». 09 травня 1952 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу у них народилися діти: [PERSON] та [PERSON]. 13 липня 1971 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу будинку в с. В-Піщане, жила площа якого становила 36 кв.м. За час подружнього життя Клесовими були зроблені добудови та перебудови вищезазначеного домоволодіння. 27 січня 2008 року [PERSON] помер. З весни 2013 року відповідач по справі - [PERSON] став виганяти [PERSON] та [PERSON] з їх будинку, мотивуючи це тим, що будинок належить тільки йому і вони не вправі в цьому будинку мешкати, в зв'язку з чим [PERSON] була вимушена звертатися до правоохоронних органів. До [PERSON] вже почали приходити покупці будинку, що взагалі унеможливлювало проживання в ньому. На час смерті [PERSON] з ним разом мешкали його дружина - [PERSON] та його син - [PERSON], тому в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, вони прийняли спадщину. Крім того, оскільки спірне домоволодіння придбавалося подружжям Клесовими, то в порядку ст.22 КпШС України, дане майно є їх спільною сумісною власністю, де [PERSON] належить ? частка спірного домоволодіння. 15 квітня 2004 року секретарем Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми, за реєстраційним №78 був посвідчений заповіт від імені [PERSON], згідно з яким, він усе своє майно заповідав [PERSON] На час смерті [PERSON] його дружина - [PERSON] була непрацездатною особою та перебувала на пенсії за віком, а його син - [PERSON] також був непрацездатною особою за станом здоров'я, маючи II групу інвалідності, без права працевлаштування. Таким чином, обидва мали право на обов'язкову частку у спадщині в порядку ч.1 ст.1241 ЦК України в розмірі половини частки, яка належала б кожному у разі спадкування за законом. Виходячи з цього, після смерті [PERSON], [PERSON] мала б отримати ? частку спірного будинку, як частку подружжя та 1/12 частку, як обов'язкову частку в спадщині після померлого чоловіка (1/2 : 3 : 2), [PERSON], після смерті батька мав би отримати 1/12 частку спадкового майна (1/2 : 3 : 2), як обов'язкову частку. Після смерті [PERSON] ні [PERSON] ні [PERSON] не відчули змін свого статусу у користуванні спірним домоволодінням. Тільки весною 2013 року відповідач по справі став наполегливо виганяти [PERSON] та [PERSON] зі спірного домоволодіння, мотивуючи це тим, що начебто при оформленні спадщини, вони відмовилися від обов'язкової спадкової та подружньої частки в домоволодінні. Про порушене право [PERSON] та [PERSON] дізналися лише весною 2013 року, коли відповідач по справі став здійснювати дії щодо реалізації спірного будинку, тому строк позовної давності не минув в порядку ч.1 ст.261 ЦК України. Заява [PERSON] про відмову від прийняття обов'язкової частки в спадщині і відмова оформлення подружньої частки в майні на користь [PERSON] була підписана [PERSON] під впливом помилки. Така помилка мала істотне значення, оскільки [PERSON], підписуючи таку заяву, вважала, що право власності на домоволодіння після смерті її чоловіка залишається за нею і тільки після її смерті, її син - [PERSON] зможе оформити право власності на домоволодіння на себе та розпорядитися ним на свій розсуд. На підписанні такої заяви наполягав сам [PERSON] При підписанні даної заяви секретар виконкому [PERSON] сільради [PERSON] жодним чином не застерегла [PERSON] про правові наслідки підписання такої заяви та навіть не спитала саму [PERSON] про її волевиявлення, тобто, що саме бажає здійснити [PERSON] та на яких умовах. На час підписання спірної заяви [PERSON] вже виповнилося більш 70 років, тому при підписанні такої заяви, [PERSON] вважала, що вона таким чином складає заповіт і все належне їй майно буде належати сину [PERSON] після її смерті. Під час написання спірної заяви [PERSON] мала на увазі наступні правові моменти, а саме: вона залишається власником майна, розпоряджається ним на свій розсуд, але на момент своєї смерті вона заповідає його своєму сину - відповідачу по справі - [PERSON]. Весь цей час [PERSON] сама доглядала за своїм сином без визнання його недієздатним та оформлення над ним опікунства, тому не мала намірів лишити себе та сина - [PERSON] крівлі над головою та позбавити можливості себе та сина на нормальні житлові умови. Саме весною 2013 року [PERSON] зрозуміла, що з документами на домоволодіння, яке вона будувала разом зі своїм померлим чоловіком, щось не так, оскільки старший її син [PERSON] став виганяти її з будинку, приводити в дім покупців, навіть не питаючи їх про наміри продати будинок та переїхати в інше житло. Заява про відмову від обов'язкової частки в спадщині, [PERSON] була підписана у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що робить даний правочин недійсним, в порядку ст.225 ЦК України. В даний час, в порядку ч.4 ст.25 ЦК України, у [PERSON] та [PERSON] цивільна правоздатність припинена, у зв'язку з їх смертю, а тому [PERSON] необхідно встановити факти належності щодо права власності на нерухомі об'єкти в судовому порядку. Позивач просить суд ухвалити рішення яким, визнати заяву [PERSON] від 22 липня 2008 року, засвідчену секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради, [PERSON], зареєстровану в реєстрі № 253, про відмову від прийняття обов'язкової частки спадщини після померлого чоловіка та відмову від частки подружжя після смерті [PERSON], що помер 27.01.2008 року, недійсною в порядку ст.229 ЦК України, як таку, що була підписана під впливом помилки; встановити факт належності [PERSON], яка померла 03 січня 2014 року на праві власності 1/2 частки домоволодіння № 23 по вул. Ковпака в с. В.Піщане, Ковпаківського району в м. Суми як частку подружжя; встановити факт належності [PERSON], яка померла 03 січня 2014 року, на праві власності 1/12 частини домоволодіння № 23 по вул. Ковпак в с. В-Піщане, Ковпаківського району в м. Суми, в порядку спадкування після смерті [PERSON], що помер 27.01.2008 pоку, як обов'язкової частки у спадщині; визнати заяву [PERSON] від 22 липня 2008 року, засвідчену секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради, [PERSON], зареєстровану в реєстрі № 254, про відмову від прийняття обов'язкової частки спадщини після батька [PERSON], що помер 27 січня 2008 pоку, недійсною в порядку ст.225 ЦК України, як таку, що була підписана ним на момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними; встановити факт належності [PERSON], який помер 11 лютого 1014 року, на праві власності 1/12 частини домоволодіння № 23 по вул. Ковпака в с. В-Піщане, Ковпаківського району в м. Суми, в порядку спадкування після смерті [PERSON], що помер 27.01.2008 pоку, як обов'язкової частки у спадщині; визнати за [PERSON] право власності на 7/12 частки домоволодіння №23 по вул. Ковпака в с. В-Піщане, Ковпаківського району в м. Суми в порядку спадкування після [PERSON], яка померла 03 січня 2014 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частку домоволодіння № 23 по вул. Ковпака в с. В-Піщане, Ковпаківського району в м. Суми, в порядку спадкування, після [PERSON], який помер 11 лютого 2014 року; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори, [PERSON], зареєстроване в реєстрі під № 2-1682, на ім'я [PERSON], після смерті [PERSON], що помер 27.01.2008 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з зазначених в позові підстав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що [PERSON] була ініціатором написання заяви про відмову від частки в майні після смерті [PERSON], говорила, що він нікуди її не вигонить. Він не вимагав від матері, щоб вона писала таку заяву, не тиснув на неї. Приїжджав до матері він один раз на тиждень. Він є інвалідом 3 групи загального захворювання з 2005 року. Він з дружиною обробляли город, придбавав він в будинок бойлер, холодильник, пральну машину, перекривав дах. В 2011-2012 роках був уже з палицею, тому не міг допомагати в обробці городу, але працювала його дружина. Такі напружені стосунки з матірю влітку 2013 року були повязані з поверненням до будинку сина [PERSON] зі своєю цивільною дружиною. Він з дружиною ніс витрати по похованню матері. Просить в позові відмовити. Представник Другої [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, просив справу розглядати за відсутності їх представника. Свідок [PERSON], яка є тіткою позивача [PERSON], пояснила, що влітку 2013 року вона викликала міліцію щодо поведінки відповідача [PERSON] До 2013 року у неї були нормальні стосунки з [PERSON], а у звязку з поведінкою [PERSON] М,М. стосунки з ним у неї неприязні. В 2013 році [PERSON] почав зловживати алкоголем, виганяв свою матір [PERSON] та брата [PERSON] з будинку, бив матір. Влітку 2013 року [PERSON] сказала, що син [PERSON] її виганяє з будинку. Влітку 2013 року їй розповідала [PERSON], що відповідач возив її в сільраду, їй дали документи, які вона підписала. Зі слів [PERSON] відповідач давав [PERSON] цукерки, пляшку вина. В 2013 році в село з місць позбавлення волі повернувся [PERSON]. За життя [PERSON] хотів, щоб хата була [PERSON]. Відповідач приїжджав в село на вихідні дні, приїжджав випивши, вимагав гроші у [PERSON], виганяв її з будинку за те, що вона не дала гроші на алкоголь. Вона та сусіди викликали міліцію. В будинку проживає [PERSON] із сімєю. Віталій ще з дитинства проживав з бабусею в селі. [PERSON] не говорила їй нічого про покупців будинку. Між [PERSON] Відповідач в будинку зробив ремонт у своїй спальні, труби прокладав разом з [PERSON]. Свідок [PERSON], яка проживає в с.В.Піщане по вул.Ковпака,25, пояснила, що в будинку №23 по вул.Ковпака в с.В.Піщане проживали [PERSON], [PERSON], їх син [PERSON]. 10 років в будинку проживав і відповідач. Після смерті [PERSON] в будинку проживали [PERSON], її син [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] провідував своїх рідних, приїздив до них, з дружиною приїздив відповідач, допомагав по городу. До 2013 року [PERSON] їй не скаржилася на [PERSON] Влітку 2013 року до неї додому прийшла [PERSON] і поскаржилася, що відповідач в стані алкогольного спяніння ображає її, кричить, що є господарем. Потім ще раз зверталася [PERSON] стосовно образ зі сторони відповідача, коли останній був в стані спяніння. [PERSON] нічого не говорила, що її виганяв з будинку [PERSON] В 2013 році їй стало відомо зі слів [PERSON], що колись [PERSON] возили до сільради, як розповідала [PERSON], їй нічого не пояснили, вона підписала якісь документи. Перед смертю за [PERSON] доглядав онук [PERSON] з дружиною, поховав бабусю. До 2013 року в родині [PERSON] були нормальні стосунки, відповідач приїздив в село. Погіршилися стосунки в 2013 році, коли відповідач зловживав алкоголем. [PERSON] скаржилася, що відповідач бив брата [PERSON], але вона особисто цього не бачила. [PERSON] дах будинку перекривав, чи робив щось в будинку відповідач їй нічого не відомо. Свідок [PERSON], який проживає в с.В.Піщане, буд.21, пояснив, що в будинку №23 по вул.Ковпака в с.В.Піщане проживали [PERSON], онук [PERSON] та син [PERSON] [PERSON]. Відповідач [PERSON] в будинку не проживав, приїжджав один раз на місяць. Одного разу він викликав міліцію, оскільки [PERSON] висловлювався нецензурними словами, казав, що межа між будинками неправильно визначена. [PERSON] тікала від [PERSON], сиділа у нього в будинку. В 2013 році він викликав міліцію через те, що [PERSON] був в нетверезому стані, нецензурно висловлювався. Коли [PERSON] не пив, то стосунки в родині були нормальними. Йому відомо, що [PERSON] був психічно хворою людиною. Йому відомо, що дружина відповідача обробляла город, полола на городі. Він знає, що і [PERSON] обробляв, садив город, робив ремонт у будинку, але сам він в будинку жодного разу не був. Також він бачив, що працівників покривали дах в будинку [PERSON], але хто саме розраховувався за ці роботи він не знає. Допитаний як свідок позивач [PERSON] пояснив, що з 2008 року по 2011 рік він перебував в місцях позбавлення волі і йому відомо, що відповідач переоформив будинок на себе обманним шляхом. Бабуся [PERSON] говорила, що відповідач її обдурив. Він весь час проживає в с.В.Піщане. Звільнився він з місць позбавлення волі в квітні 2011 року, потім був у м. Воронеж протягом року. В 2013 році довідався, на кого оформлений будинок. Він чув розмову, що бабуся [PERSON] свою частину в будинку заповідає йому. [PERSON] був психічно хворим, лікувався в психіатричній лікарні. Відповідач його батько [PERSON] приїздив в село один раз на місяць та сильно зловживав алкоголем. Виганяв бабусю [PERSON] з будинку, пік такої поведінки відповідача був влітку 2013 року. Він сам робив ремонт в будинку. За всі роботи в будинку розраховувалася бабуся [PERSON] Свідок [PERSON] секретар виконкому [PERSON] сільської ради пояснила, що в сільраду приїхали втрьох [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У неї в кабінеті [PERSON] не перебував. До складання цих заяв [PERSON] до неї не приїжджав, в кабінеті під час написання заяв [PERSON] не було. [PERSON] пояснила, що помер [PERSON] і їм треба написати заяву на користь сина, оскільки [PERSON] буде догодовувати. [PERSON] та [PERSON] особисто підписували відмову. [PERSON] сказала, що вона відмовляється на користь сина [PERSON], хоче відмовитися на його користь, це вона казала однозначно. Вона повідомила [PERSON], що у випадку відмови, все майно переходить [PERSON] відразу. [PERSON] та [PERSON] сиділи в одному кабінеті, вона читала вголос заяву кожного і самі вони читали заяви. Вона не знала, що [PERSON] є психічно хворою людиною, він говорив нормально. Вона розяснила зміст статей Цивільного кодексу України і сказала [PERSON], що остання вже не буде хазяйкою в будинку. Ніякого занепокоєння у [PERSON] не було. Через кілька років після цих подій приїздила [PERSON] вдвох з онуком і сказала, що хоче подати до суду, все розірвати, оскільки будинок хоче залишити [PERSON]. [PERSON] доглядав за бабусею. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Судом встановлено, що 09 травня 1952 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Відповідач [PERSON] та [PERSON] сини подружжя [PERSON]. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб та копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] (а.с.6,7 т.1 ). 13 липня 1971 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу будинку в с.В.Піщане, вул.Ковпака,23 (а.с.8 т.1). Цей будинок був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. 27 січня 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 9 т.1). Після його смерті відкрилася спадщина. За заповітом, який був складений 15.04.2004 року, [PERSON] все своє майно заповідав [PERSON] (а.с.28 т.1). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 12.01.2008 року (а.с.30 т.1) у звязку з розбіжностями в написаннях прізвищ встановлено, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON]. На час смерті [PERSON] в будинку проживали його дружина [PERSON] та їх син [PERSON], тому в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України вони є такими, що прийняли спадщину. Відповідач [PERSON] подав заяву до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька. Викладені обставини підтверджуються копією спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.16-42 т.1), довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради (а.с.10 т.1). На час смерті [PERSON] його дружина [PERSON] була непрацездатною особою та перебувала на пенсії, а син [PERSON] [PERSON] також був непрацездатною особою, інвалідом 2 групи. Отже, [PERSON] та [PERSON] мали право на обовязкову частку у спадщині в порядку ч.1 ст.1241 ЦК України в розмірі половини частки, яка належала б кожному у разі спадкування за законом. Після смерті [PERSON] [PERSON] мала б отримати ? частку спірного будинку як частку в праві спільної сумісної власності подружжя та 1/12 частку як обовязкову частку в спадщині після померлого чоловіка. [PERSON] після смерті батька мав право на 1/12 частку спадкового майна як обовязкову частку. 22.07.2008 року [PERSON] написав заяву Другій [PERSON] державній нотаріальній конторі про відмову від прийняття обовязкової частки спадщини після смерті батька [PERSON] Секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради засвідчена справжність підпису [PERSON] (а.с.18 т.1). 22.07.2008 року [PERSON] написала заяву Другій [PERSON] державній нотаріальній конторі про те, що вона не бажає скористатися правом на обовязкову частку в спадщині і не бажає скористатися правом на отримання свідоцтва про право власності ? частку майна як дружина померлого [PERSON], відмовляється від прийняття спадщини після померлого чоловіка на користь сина [PERSON] Секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради засвідчена справжність підпису [PERSON] (а.с.19 т.1). 12.10.2011 року відповідачу [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] Відповідач [PERSON] успадкував житловий будинок з господарськими будівлями за адресою с.В.Піщане, вул..Ковпака,23, земельну ділянку, площею 0,0418 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку, площею 0,1459 га, надану для ведення особистого селянського господарства за адресою с.В.Піщане, вул.Ковпака,23. Право власності було зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Викладені обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №2-1682, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №2-1684, інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.37,39, 249 т.1), матеріалами інвентаризаційної справи. Після смерті [PERSON] 03.01.2014 року з заявою про прийняття спадщини звернувся її онук [PERSON] 15.04.2004 року [PERSON] складала заповіт, в якому все своє майно заповідала сину [PERSON] (а.с.29 т.2). Після звернення 12.08.2013 року з первісним позовом до суду 16.08.2013 року [PERSON] склала заповіт, в якому все своє майно заповідала онуку [PERSON] Викладені обставини підтверджуються копією спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.126-135 т.1). Згідно з рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 12.01.2015 року (а.с.178-179 т.1) встановлений факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідною бабусею [PERSON]. 22.07.2008 року [PERSON] написала заяву Другій [PERSON] державній нотаріальній конторі про те, що вона не бажає скористатися правом на обовязкову частку в спадщині і не бажає скористатися правом на отримання свідоцтва про право власності ? частку майна як дружина померлого [PERSON], відмовляється від прийняття спадщини після померлого чоловіка на користь сина [PERSON] Секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради засвідчена справжність підпису [PERSON] (а.с.19 т.1). Зі змісту заяви [PERSON] про відмову від права на обовязкову частку в спадщині, не бажання скористатися правом на отримання свідоцтва про право власності на ? частку в майні подружжя, відмови від спадщини після смерті чоловіка вбачається, що секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради [PERSON] [PERSON] розяснена ст.1241 ЦК України щодо обовязкової частки в спадщині, а також ст.ст.1273-1275 ЦК України щодо відмови від прийняття спадщини, правових наслідків відмови від прийняття спадщини, підстав, передбачених ст.ст.225, 229-231 ЦК України для визнання правочинів недійсними. [PERSON] розяснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною. Допитана як свідок секретар виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON] підтвердила, що [PERSON] пояснила, що вона бажає написати заяву на користь сина, оскільки [PERSON] буде догодовувати. [PERSON] сказала, що бажає відмовитися від спадщини на користь [PERSON], всі правові наслідки такої відмови, статті Цивільного кодексу України їй були розяснені, як і розяснено, що [PERSON] стане власником майна відразу, а [PERSON] не буде господарем в будинку. Вона читала вголос заяву [PERSON] і [PERSON] особисто читала заяву. Слова [PERSON], що [PERSON] буде її «догодовувати» не свідчать про те, що [PERSON] бажала оформити інший правочин, і не бажала відмовлятися від своєї частки в спадщині. Гарні довірчі родинні стосунки були між [PERSON] та його матірю до 2013 року і жоден зі свідків не підтвердив наявність між ними якихось суперечок щодо належності будинку чи інших спорів, як і будь-яких конфліктів до 2013 року, а більш точніше до травня 2013 року. Заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини не була нею відкликана. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. З розяснень, викладених у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до ст.ст.229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Після оформлення спадщини у власність [PERSON] його матір [PERSON] і брат залишилися проживати в будинку, а відповідач [PERSON] приїздив до них, як сам, так і з дружиною. Ця обставина не може свідчити, що [PERSON] вважала себе власником будинку. Повна довіра між [PERSON] та її сином [PERSON], відсутність будь-яких перешкод у користуванні цим будинком повною мірою відповідали інтересам [PERSON] і не зачіпали інтересів [PERSON] Відповідач [PERSON] після подачі заяви про прийняття спадщини, оформлення свідоцтва про право на спадщину, не змінював своє місце проживання, залишаючись зареєстрованим в [INFO] в квартирі своєї дружини [PERSON] Але ця обставина не є визначальною, оскільки жодних негативних наслідків для [PERSON] та [PERSON] з приводу того, що відповідач, будучи власником, не проживав в цьому будинку, не було. Відповідач [PERSON] надав суду квитанцію про сплату земельного податку за 2012 рік (а.с.23-24 т.2), зазначивши, що за інші роки ці квитанції у нього не збереглися. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] приїздив в село, допомагав в обробці городу, приїздив як сам, так і з дружиною і до 2013 року стосунки в родині були гарними. Відповідач [PERSON] є інвалідом 3 групи загального захворювання, йому протипоказана робота з тривалим перебуванням на ногах, важка фізична праця згідно з висновком МСЕК (а.с.26 т.2), тому [PERSON] останні роки мало працював по обробці городу чи в будинку, але працювала його дружина. Дружина [PERSON] [PERSON] також є інвалідом 3 групи, влітку 2013 року їй була зроблена операція на колінному суглобі (а.ч.33,34 т.2), тому вона не могла працювати на городі в 2013 році . Доводи позивача [PERSON] та його представника, що з весни 2013 року відповідач [PERSON] став виганяти [PERSON] з будинку, приводити в дім покупців, і саме в цей час [PERSON] зрозуміла, що вона не є власником будинку, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду. Свідок [PERSON] сусідка [PERSON], підтвердила, що до 2013 року в родині [PERSON] були нормальні стосунки, відповідач приїздив в село, погіршилися стосунки в 2013 році, коли відповідач зловживав алкоголем. Також свідок [PERSON] стверджувала, що [PERSON] їй нічого не говорила про те, що [PERSON] виганяв її з будинку. З показань свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що коли [PERSON] перебував в нетверезому стані, у останнього були конфлікти з матірю. Свідки зазначали про такі конфлікти лише в 2013 році, зокрема [PERSON] про конфлікт влітку 2013 року, [PERSON] не міг точно зазначити, коли саме в 2013 році були такі сварки, але вказав, що в 2013 році він викликав міліцію через те, що [PERSON] був в нетверезому стані, нецензурно висловлювався, матір [PERSON] прибігала до його будинку і в той же час у [PERSON] був конфлікт з [PERSON] стосовно межі між домоволодіннями, що взагалі не повязано з стосунками [PERSON] з його матірю. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] не підтверджували обставини, на які посилаються позивач, представник позивача, що [PERSON] виганяв матір з будинку. Стосовно доводів представника позивача про начебто наміри [PERSON] продати будинок за життя матері і свого брата, жодних письмових доказів матеріали справи не містять, допитані свідки ці обставини не підтверджували. Показання свідка [PERSON], що їй стало відомо в 2013 році зі слів [PERSON], що в сільраді останній нічого не пояснили, вона підписала якісь документи суд не приймає як доказ, оскільки за життя [PERSON] не була допитана як свідок щодо обставин, які мають значення для повного та всебічного розгляду справи. Жодних обставин щодо написання [PERSON] заяви про відмову від спадщини в 2008 році свідку [PERSON] не було відомо в 2008 році. Підписана [PERSON] заява 22.07.2008 року свідчить про те, що [PERSON] була обізнана, що вона відмовляється від спадщини і з врахуванням заповіту чоловіка, власником домоволодіння буде [PERSON] Доводи представника позивача, що на час написання заяви [PERSON] вважала, що таким чином вона складає заповіт, не підтверджуються доказами, оскільки на час написання заяви 22.07.2008 року існував заповіт [PERSON], посвідчений секретарем сільради [PERSON] в квітні 2004 року, а [PERSON] написала саме відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка і до суду звернулася, щоб визнати заяву від 22.07.2008 року недійсною. Доводи представника позивача, що на написанні заяви про відмову від спадщини наполягав відповідач [PERSON] доказами не підтверджені. Щодо робіт, які були здійснені в будинку, свідок [PERSON] зазначила, що дах в будинку перекривав [PERSON], а свідок [PERSON] зазначив, що працювали робітники по перекриттю даху. Заперечуючи докази зі сторони відповідача щодо придбання в будинок холодильника, пральної машинки (квитанції про придбання а.с.27,28), позивач [PERSON] не надав жодних доказів, що він здійснював якісь роботи в будинку, а свідок [PERSON], який стверджує, що позивач [PERSON] робив ремонт в будинку, сам в будинку [PERSON] не був, які саме ремонтні роботи здійснював [PERSON] не зазначив. Суд критично ставиться до показань свідка [PERSON], яка є рідною тіткою позивача [PERSON], підтримує свого племінника, має неприязні стосунки з [PERSON], її рідна сестра дружина відповідача трагічно загинула під час шлюбу з [PERSON] Також суд критично ставиться до показань допитаного як свідка позивача [PERSON] з приводу того, що зі слів [PERSON] відповідач її обдурив, обманним шляхом заволодів будинком, виганяв [PERSON] з будинку, оскільки позивач є особою, який заінтересований в результаті розгляду справи. На час оформлення спадщини після смерті [PERSON] позивач [PERSON] в будинку не проживав, перебував в місцях позбавлення волі і обставини написання [PERSON] заяви йому особисто невідомі. Отже, показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд відхиляє. Жодними письмовими доказами чи показаннями свідків не підтверджено, що відповідач [PERSON] мав намір продати будинок. Конфлікти, які виникали між [PERSON] та його матірю в 2013 році, були викликані поведінкою [PERSON] у звязку зі зловживанням алкоголем, а не у звязку з тим, що він як власник будинку не бажав, щоб у ньому проживали його матір та брат. Також повернення позивача [PERSON] для проживання в будинку вплинуло на відносини між [PERSON] та відповідачем [PERSON] Допитані судом свідки не підтвердили, що [PERSON] перешкоджав матері чи брату проживати в будинку. Так, з матеріалів Сумського МВ УМВС України в Сумській області вбачається, що 14.05.2013 року [PERSON] звернулася до міліції з приводу конфлікту з сином, який погрожував їй розправою, конфлікт виник з приводу вживання [PERSON] алкогольних напоїв. Наступного дня [PERSON] вибачився перед матірю і [PERSON] просила припинити перевірку, зазначивши, що не має претензій до сина (матеріали ЖЄО №11872 від 14.05.2013 року). Тобто, ці письмові докази підтверджують, що конфлікт між [PERSON] та [PERSON] виник на грунті вживання відповідачем алкогольних напоїв та жодним чином не пов'язаний з питаннями власності на будинок. З перебігу подій в сімї [PERSON] вбачається, що напружені стосунки між [PERSON] та [PERSON] склалися після повернення до будинку онука [PERSON] позивача у справі, який в 2011 році звільнився з місць позбавлення волі, згодом протягом року працював в РФ, а в 2013 році повернувся в с.В.Піщане і відповідно мав намір отримати частку в праві власності на будинок. Свідки не підтвердили, що до 2013 року були конфлікти між [PERSON] та відповідачем. Свідок [PERSON] стверджувала, що позивач [PERSON] доглядав за бабусею, поховав її. [PERSON] не хворіла тривалий час перед смертю, а щодо поховання [PERSON], то відповідач [PERSON] надав докази, що його дружина [PERSON] придбала всі необхідні речі та замовила послуги 03.01.2014 року для поховання [PERSON] на суму 2056грн. (а.с.16-19 т.2). Твердження представника позивача, що на момент написання заяви [PERSON] знала, що вона залишається власником будинку і будинок перейде у власність сина після її смерті не підтверджуються доказами. Первісно подаючи позов до суду, [PERSON] просила визнати недійсною її заяву про відмову від прийняття спадщини та відмову від частки подружжя після смерті чоловіка та визнати право власності, тобто знала, який документ вона підписала і тривалий час з липня 2008 року не вважала, що діяла під впливом помилки. Свідок [PERSON] підтвердила, що через кілька років [PERSON] приїздила до неї з онуком [PERSON] і казала, що хоче все розірвати, звернутися до суду, бажає залишити будинок [PERSON], а ці події відбувалися в 2013 році. Судом не встановлена наявність помилки неправильне сприйняття [PERSON] фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення на момент вчинення правочину і не встановлена відсутність волевиявлення [PERSON] на відмову від прийняття спадщини. З врахування викладеного, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині визнання заяви [PERSON] від 22.07.2008 року як такої, що була підписана під впливом помилки, встановлення факту належності [PERSON] на праві власності ? частки домоволодіння, встановлення факту належності [PERSON] на праві власності 1/12 частини домоволодіння та визнання в цій частині частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, за необґрунтованістю. Син [PERSON] та [PERSON] [PERSON] за життя був визнаний інвалідом 2 групи, був непрацездатною особою. З медичної документації на [PERSON] вбачається, що з 1976 року він перебував на обліку в Сумському обласному психоневрологічному диспансері з діагнозом «шизофренія», кілька разів лікувався стаціонарно, за своїм психічним станом потребував постійного стороннього догляду. Сусід [PERSON] свідок [PERSON] пояснив, що йому було відомо, що [PERSON] є психічно хворою людиною. Допитана як свідок секретар виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON] пояснила, що їй нічого не було відомо, що [PERSON] хворіє на психічне захворювання, при посвідченні заяви [PERSON] її ніхто не повідомив про характер захворювання [PERSON] Згідно з висновком судово-психіатричного експерта (а.с.206-208 т.1) [PERSON] на момент підписання заяви про відмову від отримання обовязкової частки спадщини після смерті свого батька, а саме 22 липня 2008 року страждав хронічним психічним захворюванням, станом на 22 липня 2008 року [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Після смерті [PERSON] 11.02.2014 року до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті рідного дядька звернувся позивач [PERSON], який відповідно до ст.1265 ЦК України має право на спадкування за законом після смерті [PERSON] Відповідач [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата [PERSON] до нотаріальної контори не звертався. Викладені обставини підтверджуються копією спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.161-167 т.1). Згідно з рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 12.01.2015 року (а.с.178-179 т.1) встановлений факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідним дядьком [PERSON]. Обовязкова частка [PERSON] в спадщині після смерті батька становить 1/6, оскільки [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, від визначення подружньої частки, тому спадкове майно після смерті [PERSON] становить весь будинок (1), і розрахунок обовязкової частки наступний (1:3:2=1/6). З врахуванням викладеного, суд вважає необхідним визнати заяву [PERSON] від 22 липня 2008 року, засвідчену секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради [PERSON], зареєстровану в реєстрі за №254, про відмову від прийняття обовязкової частки спадщини після батька [PERSON], що помер 27 січня 2008 року, недійсною в порядку ст.225 ЦК України як таку, що була підписана ним в момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Оскільки [PERSON] помер 11.02.2014 року (а.с.162), його цивільна правоздатність припинена, то суд вважає необхідним встановити факт належності [PERSON], який помер 11 лютого 2014 року, на праві власності 1/6 частини домоволодіння №23 по вул.Ковпака в с.В.-Піщане Ковпаківського району м.Суми в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 27.01.2008 року як обовязкової частки у спадщині та визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частки домоволодіння №23 по вул.Ковпака в с.В.-Піщане Ковпаківського району м.Суми в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 11 лютого 2014 року. Стосовно судових витрат по справі. Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи та інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно вартість будинку №23 по вул.Ковпака в с.В.Піщане становить 81540грн. (а.с.249 т.1). При зверненні з позовом до суду [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 458,80грн. та 344,10грн., всього 802грн.90коп. Тобто, за дві вимоги немайнового характеру (визнання заяви недійсною та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину) судовий збір становив по 114,70грн. за кожну, всього 243грн.60коп. За вимоги про визнання права власності на 2/3 частки домоволодіння (1/2 частка + 1/6 частка) судовий збір мав становити 543грн.60коп., виходячи з вартості майна 81540грн. Тобто, судовий збір був сплачений повністю. Після залучення до участі як правонаступника [PERSON] останній сплатив судовий збір в розмірі 730грн.80коп. (а.с.182-186 т.1) за три додаткові вимоги немайнового характеру, з якими звернувся до суду 18.02.2015 року (243,60грн.х3=730,80грн.): встановити факт належності [PERSON] на праві власності ? частки домоволодіння, встановити факт належності [PERSON] на праві власності 1/12 частки домоволодіння, визнання заяви [PERSON] недійсною. Згідно з ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі вибуття із справи позивача судовий збір сплачується його правонаступником , якщо збір не був сплачений. Позивач [PERSON] як інвалід 2 групи був звільнений від сплати судового збору, тому не сплачував за вимоги про визнання недійсною заяви про відмову від обовязкової частки, визнання права власності в порядку спадкування та визнання свідоцтва частково недійсним. Залучений до участі в справі правонаступник [PERSON] позивач [PERSON] не є особою, яка звільнена від сплати судового збору, але за вимоги про встановлення факту належності [PERSON] на праві власності 1/12 частини домоволодіння та визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини домоволодіння (1/12+7/12=2/3), визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним судовий збір не доплачував. Оскільки судом задоволена вимога позивача [PERSON] про визнання заяви [PERSON] недійсною, то з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 243грн.60коп. та 184грн.28коп. за проведення судової психіатричної експертизи. Судом задоволена вимога про визнання права власності на частку, що належала [PERSON] 1/6, оскільки судовий збір позивачем [PERSON] за цю вимогу не сплачувався, то з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в мінімальному розмірі 243грн.60коп., виходячи з ціни позовних вимог - 1/6 від вартості 81540грн., а також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243грн.60коп. за задоволену вимогу немайнового характеру (встановлення факту належності [PERSON] на праві власності 1/6 частини домоволодіння) та 243,60грн. за вимогу немайнового характеру (визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину). Судовий збір, який підлягає стягненню з [PERSON] становить 730грн.80коп. Судовий збір обчислений за ставками, які діяли на час звернення з позовами до суду.

Outcome: partial