Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати положення п. 2.5 Договору про іпотечний кредит №3.08052462 від 20.05.2008 року, укладеного між ним та ПАТ «Платинум Банк» (яке є правонаступником ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк») несправедливими, визнати п. 2.5 Договору про іпотечний кредит №3.08052462 від 20.05.2008 року, укладеного між ним та ПАТ «Платинум Банк» (яке є правонаступником ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк») недійсним з моменту укладення. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 20.05.2008 року між позивачем та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк») було укладено договір про іпотечний кредит №3.08052462 (далі - кредитний договір). Згідно положень п.п. 1.1-1.2 кредитного договору, банк надав позивачу кредит на власні потреби у сумі 130000 доларів США, за користування якими встановлено процентну ставку у розмірі 12% річних, на строк користування 180 місяців. Позивач вважає, що при підписанні кредитного договору банк вніс в нього умови, які прямо суперечать законодавству та порушують права позивача як споживача, а саме у п. 2.5 кредитного договору зазначено, що «За надання кредиту Позичальник оплачує Кредитору комісію в розмірі згідно Тарифів за кредитними операціями, що діють на дату надання кредиту, яка сплачується Позичальником шляхом внесення через касу Кредитора (чи перерахування з іншого власного банківського рахунку) готівкових коштів із забезпеченням їх надходження в ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» протягом операційного часу, але не пізніше 16-00 в національній валюті України відповідно до офіційного курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України на день видачі кредиту». На підставі вказаного пункту позивач при укладенні кредитного договору сплатив банку комісію у розмірі 8206,25 грн. за отримання кредиту як за окрему послугу. Тому позивач просить суд визнати положення п. 2.5 Договору про іпотечний кредит №3.08052462 від 20.05.2008 року, укладеного між ним та ПАТ «Платинум Банк» (яке є правонаступником ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк») несправедливими, та визнати п. 2.5 Договору про іпотечний кредит №3.08052462 від 20.05.2008 року, укладеного між ним та ПАТ «Платинум Банк» (яке є правонаступником ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк») недійсним з моменту укладення. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що кредитний договір укладався у повній відповідності до положень чинного законодавства, що діяло на той момент, позивачу надавались усі необхідні пояснення про істотні умови договору, сукупну вартість кредиту та порядок сплати процентів за його користування. Також представник відповідача зазначив, що згідно рішення Правління НБУ розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк», у зв'язку з чим у випадку задоволення позовних вимог виконання рішення в частині повернення суми комісії, сплаченої позивачем, буде являтись частковим прощенням боргу, що є порушенням чинного законодавства. Крім того, представником відповідача було заявлено щодо застосування судом наслідків спливу позовної давності щодо заявлених позовних вимог, у зв'язку з чим представник просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що 20.05.2008 року між позивачем та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк») було укладено договір про іпотечний кредит №3.08052462 (далі - кредитний договір). Згідно положень п.п. 1.1-1.2 кредитного договору, банк надав позивачу кредит на власні потреби у сумі 130000 доларів США, за користування якими встановлено процентну ставку у розмірі 12% річних, на строк користування 180 місяців. Відповідно до п. 2.5 Договору за надання кредиту Позичальник оплачує Кредитору комісію в розмірі згідно Тарифів за кредитними операціями, що діють на дату надання кредиту, яка сплачується Позичальником шляхом внесення через касу Кредитора (чи перерахування з іншого власного банківського рахунку) готівкових коштів із забезпеченням їх надходження в ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» протягом операційного часу, але не пізніше 16-00 в національній валюті України відповідно до офіційного курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України на день видачі кредиту. Згідно ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтами регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, в редакції чинній на час укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Ураховуючи наведене, для оформлення і видачі кредиту та обліку сплачених процентів банк відкрив позивачу відповідний кредитний рахунок, а відкриття кредитного рахунку при наданні кредиту не є послугою банку, оскільки здійснено банком з метою встановлення правовідносин (укладення кредитного договору). Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання пункту 2.5 Договору про іпотечний кредит №3.08052462 від 20.05.2008 року укладеного між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» (яке є правонаступником ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк») недійсним. Посилання представника відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, не ґрунтуються на обставинах справи. Разом з тим, вимога про визнання положень спірного пункту несправедливими є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. З положень даної норми Закону вбачається, що сума сплати компенсації у разі невиконання ним зобов'язань є непропорційно великою тоді, коли у разі невиконання зобов'язань сума компенсації становить понад п'ятдесят відсотків вартості продукції, враховуючи, що розмір відповідальність за порушення або неналежне виконання умов договору, безпосередньо залежить від суми простроченої заборгованості, положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо встановлення непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов'язань за договором до даного пункту договору не можуть бути застосовані. На підставі викладеного,

Outcome: partial