Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що позивач являється власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований [PERSON], однак з 2005 року у ній не проживає, своїх речей не зберігає, участі в утриманні житла та оплаті комунальних платежів не бере. Всі обов'язки по утриманню даного житла власник несе самостійно. Водночас реєстрація відповідача перешкоджає позивачу отримати субсидію, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 22.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не заявлялось, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (на 8-10 а.с.). В даній квартирі крім позивача, також зареєстрований його син [PERSON] (на 11 а.с.). Матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідач не проживає в будинку позивача з 2005 року (на 12, 13 а.с.). Разом з тим реєстрація [PERSON] створює позивачеві перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника порушуються, та враховуючи ту обставину, що відповідач не проживає у квартирі яка належить позивачеві більше шести місяців, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 704,80 грн в рахунок компенсації сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved