Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком №8 по провулку Левадному в с. Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області. Свої вимоги мотивував тим, що згідно із свідоцтвом про право власності №304 від 16.02.1990 року, реєстраційного посвідчення Олександріського міжміського бюро технічної інвентаризації від 16.02.1990 року та реєстраційного посвідчення Знамянського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», є власником зазначеного будинку, тобто безперервно володіє зазначеним будинком, проживає в ньому, підтримує в належному санітарно-технічному стані, сплачує комунальні платежі. В зазначеному будинку зареєстровано [PERSON]. Проте, з 2006 року відповідач фактично не проживає в зазначеному будинку, її особистих речей в будинку немає. Реєстрація відповідача в належному йому будинку змушує сплачувати додаткові кошти за комунальні послуги, що не дає змоги в повному обсязі реалізовувати свої права в якості власника, в звязку з чим змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою від 21.01.2019 року даний позов прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 08.02.2019 року. Позивач в судове засідання не зявився,\~надав заяву,\~в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач повторно не з'явилася у судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд за його відсутності. Проти задоволення вимог позивача не заперечував. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій суду заяві позивач не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку під номером 8, розташованого по провулку Левадному в с. Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності №304 від 16.02.1990 року. Зазначене свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Знамянської районної Ради народних депутатів від 18.05.1988 року №170 та технічним паспортом виготовленим Знамянським міжміським комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» станом на 10.12.2018 року. Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області №1378 від 05.12.2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], але фактично за вказаною адресою не проживає з лютого 2006 року. В акті про не проживання особи від 05.12.2018 року, зафіксовано факт не проживання [PERSON] в будинку №8 по пров. Левадному в с. Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області. З довідки Дмитрівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області за №58 від 18.01.2019 року вбачається, що інформацією про місце перебування [PERSON], сільська рада наразі не володіє. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку під номером 8, розташованого по пров. Левадному у с. Дмитрівка Знамянського району Кіровоградської області.\~\~\~У вищевказаному житловому будинку зареєстровано відповідача [PERSON], яка не є членом сімї позивача.\~\~\~\~ Згідно\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст.156 ЖК України\~члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрована, але не проживає за адресою: [INFO], будь-яких витрат на утримання житла відповідач не здійснює, з лютого 2006 року в будинку не з'являється, особисті речі відповідача в будинку відсутні. Всі комунальні послуги позивач оплачує самостійно, домовленостей з приводу користування спірним житлом не виникало. Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У даному ж випадку [PERSON] не проживає за вказаною адресою більше одного року. Оскільки відповідач\~понад рік\~без поважних\~причин відсутня\~за місцем\~проживання,\~домовленостей між\~нею та\~власником житла\~з приводу\~користування житлом\~не виникало,\~тому у\~суду є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 16, ст.ст.319,321, ст.ст.391,405, ЦК України, ст. 71, 156 ЖК України та

Outcome: approved