Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що вона з 2003 р. є пенсіонером. На даний час працює у комунальному некомерційному підприємстві «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради» на посаді завідуючої клініко-діагностичною лабораторією. З 23.03.2020 р. перебуває на амбулаторному лікуванні у Селидівській центральній міській лікарні. У 2019 р. було зроблено операцію. На теперішній момент страждає на ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу 2 стадії. Після звільнення та переходу на пенсію, яку сплачує держава, з низкою хронічних захворювань не зможе. Згідно рішення суду відповідач сплачує аліменти на утримання свого батька у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку щомісячно. Її син [PERSON] , має постійний доход, працює у ТОВ «ЦЗФ «Курахівська», не одружений та має фінансову можливість її утримувати. Син [PERSON] є багатодітним батьком, його дружина перебуває у відпусці по догляду за дитиною. Інших доходів, окрім його заробітної плати, сім`я не має, а тому він не має фінансової можливості надати їй фінансову допомогу. Враховуючи вищевикладене, вважає, що має право на отримання аліментів, а тому просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частки від доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову і довічно. Ухвалою суду від 15.04.2020 р. відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться у спрощеному провадженні без виклику сторін за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 04.05.2020 р. позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків. Відповідач надав відзив, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~ [PERSON] з 08.12.2003 р. є пенсіонером та отримує пенсію. У березні 2020 р. розмір пенсії склав 5435,17 грн. Згідно довідки, працює в комунальному некомерційному підприємстві «Селидівська центральна міська лікарня Селидівської міської ради на посаді завідувача клініко-діагностичної лабораторії. Має хронічні захворювання. Як вбачається з копії наказу, [PERSON] звільнена 11.06.2020 р. [PERSON] є сином позивачки та працює на посаді провідного фахівця з цивільної оборони, надзвичайних ситуацій та пожежної безпеки ТОВ «ЦЗФ «Курахівська». Надав згоду на стягнення з нього аліментів на утримання матері. [PERSON] є сином позивачки та багатодітним батьком. Його дружина [PERSON] перебуває у відпусці по догляду за дитиною. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24.02.2020 р. зі [PERSON] стягнуті аліменти на утримання недієздатного батька [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.. 77 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно д о ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст..89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам вцілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 1 ст.202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст.204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно ст.205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України право на утримання виникає за умови, якщо батьки: є непрацездатними; потребують матеріальної допомоги (тобто батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсії чи її низького розміру). Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Тлумачення ст.202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька; 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчать, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримання сторонньої матеріальної допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечував та надав письмову згоду про надання матеріальної допомоги матері. Більш того, зазначив, що вважає за доцільне вважати початком фактичної непрацездатності матері [INFO] . - з моменту першого дня відпустки. Тобто, фактично, відповідач не заперечує добровільно надавати матеріальну допомогу матері, оскільки його згода на це датована 03.04.2020 р., а із позовною заявою позивач звернулася до суду 07.04.2020 р. після отримання такої згоди. Тобто, фактично, відсутній спір, приводу якого позивач звертається до суду. Відповідно до ст..4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи спору не вбачається, навпаки, позивач надав добровільну згоду на утримання матері до звернення до суду із позовом про стягнення аліментів. Доводи як позивача, так і відповідача про доцільність вважати за доцільне початком фактичної непрацездатності матері [INFO] - з моменту першого дня відпустки, суд не приймає, оскільки вони не є фахівцями у даній галузі і зазначене не підтверджене належними та допустимими доказами. Доказів на підтвердження відсутності майна, що може приносити дохід, суду не надано. Також, не надано доказів того, що доходи від сплати пенсії та виплати за листками непрацездатності не покривають витрат на лікування. З огляду на викладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище як позивача, так і відповідача, відсутність можливості утримувати батьків в іншого сина [PERSON] та інші обставини, що мають істотне значення, такі як: отримання позивачем пенсії у розмірі, значно більшому, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб; добровільну згоду відповідача на надання матеріальної допомоги матері; виплату аліментів на непрацездатного батька у розмірі ј частки доходу та по 1/6 частки доходу на малолітніх дітей, а відтак, із доходу відповідача вже відраховуються кошти, що перевищують 50 % його доходу. Також, недоведено матеріальний стан інших осіб, на права яких може вплинути рішення, хоча судом при залишенні позову без руху було запропоновано викласти інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог та наявності спору з приводу ухилення відповідача від обов`язку утримання непрацездатної матері.

Outcome: dismissed