Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить витребувати в [PERSON] ( [PERSON] код: [NUMBER] ; адреса: [ADDRESS] ) наступне майно: причіп тракторний 2ПТС-4 -1 шт.; водороздатчик ВУ-3 -1 шт.; розкидач мінеральних добрив МВУ-05 - 1 шт.; сінажна споруда (частина) с. Підбірці, -1 шт.; гідромолот ТАМ 120-1 шт.; станція управління -1 шт.; автомат автономного опалення -1 шт.; установка майстра -1 шт.; електропідігрівач ВП-15 - 2 шт.; панель-1шт.; панель - 1шт.; панель - 1шт.; електрокамін - 1 шт.; теплокалорифер -1 шт.; шафа металева - 6 шт.; судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що у 2018 році до [PERSON] звернувся [PERSON] з проханням про те, щоб позивач тимчасово передав (позичив) йому майно необхідне для ведення господарства, на що позивач погодився. Передачу вказаного майна було та його перелік було зафіксовано у накладних у двох екземплярах. Відповідно до накладних від 2018 року [PERSON] було передано (позичено) наступне майно: причіп тракторний 2ПТС-4 -1 шт.; водороздатчик ВУ-3 - 1 шт.; розкидач мінеральних добрив МВУ-05 - 1 шт.; сінажна споруда (частина) с. Підбірці, -1 шт.; гідромолот ТАМ 120-1 шт.; станція управління -1 шт.; автомат автономного опалення -1 шт.; установка майстра - 1 шт.; електропідігрівач ВП-15 - 2 шт.; панель-1шт.; панель-1шт.; панель - 1шт.; електрокамін - 1 шт.; теплокадорифер -1 шт.; шафа металева - 6 шт. Перелічене майно, згідно усної домовленості, [PERSON] повинен був повернути до 1 липня 2019 року. Проте, порушуючи домовленості та норми закону, [PERSON] повів себе недобросовісно, майно не повернув, на прохання повернути таке не реагує. Таким чином, станом на момент звернення до суду із позовом [PERSON] вищевказаним майном володіє незаконно, без будь яких правових підстав та вказане майно у нього слід витребувати. 26.09.2019 року провадження у справі відкрито. 22.11.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у позові за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. В обґрунтування покликається на те, що у позові позивач посилається на накладні від 2018 року при цьому не зазначає дату укладання таких накладних та не зазначає скільки тих накладних було та чи були вони взагалі. Із накладних не можливо встановити чи була дійсно передача від [PERSON] до відповідача якогось майна, жодних актів прийому передачі позивач не долучив до позову. Окрім цього жодної усної домовленості між відповідачем та позивачем щодо повернення будь якого майна до 01.09.2019 року не було, що є голослівним та надуманим припущенням і не підтверджується жодними доказами у справі. Вказує, що жодного разу позивач до нього не звертався про повернення якогось майна. Зазначає, що долучену до позовної заяви претензію від 22.08.2019 року відповідач не отримував, про що свідчить відсутність у додатках до позову: поштового чеку про відправлення вимоги та рекомендованого повідомлення про вручення. Дана претензія нікому не направлялась та була надрукована перед подачею позову та є надуманою як і загалом накладні від 2018 року, що в черговий раз свідчить про безпідставність позову. Звертає увагу, що позивач у позові посилається на ст. ст. 321, 387, 1212 Цивільного кодексу України та вказує, що порушуються його права як власника майна перелік якого наведений у позові. Однак [PERSON] не зазначив у позовній заяві на підставі чого належить та чи дійсно йому належить майно і не долучив жодних документів (доказів), які підтверджують, що він є власником майна перелік якого наведений в позові, яке він нібито хоче витребувати. За таких обставин, зокрема за відсутності фактичних документів (доказів), щодо власності позивача на майно є підставою для відмови у позові за безпідставністю позовних вимог. 16.01.2020 року надійшла на адресу суду відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що зазначені у відзиві обставини, на які відповідач покликається для підтвердження свої заперечень ґрунтуються на припущеннях щодо ймовірної неналежності позивачу майна, яке було передано [PERSON] , дії відповідача суперечать засадам цивільного законодавства як справедливість та добросовісність. Вказує, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Щодо наявності накладних наголошує, що вони у кількості трьох, які знаходяться у позивача, повністю підтверджують передачу майна відповідачу, а чи перебувало таке у власності позивача на момент передачі відповідачем не оспорювалось. Таким чином покликаючись на п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України вважає за необхідне захистити його право шляхом припинення дії, яка його порушує, тобто витребувати майно у [PERSON] та позов задоволити у повному обсязі. 28.07.2020 року справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позов підтримав у повному обсязі. Просить такий задоволити з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з`ясувавши думку представника позивача та відповідача, висловлену у відзиві проти позову, та докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Позивач звертаючись до суду із позовом зазначає, що він передав, а позивач отримав для користування майно, зокрема: причіп тракторний 2ПТС-4 -1 шт.; водороздатчик ВУ-3 -1 шт.; розкидач мінеральних добрив МВУ-05 - 1 шт.; сінажна споруда (частина) с. Підбірці, -1 шт.; гідромолот ТАМ 120-1 шт.; станція управління -1 шт.; автомат автономного опалення -1 шт.; Установка майстра -1 шт.; електропідігрівач ВП-15 - 2 шт.; панель-1шт.; панель - 1шт.; панель - 1шт.; електрокамін - 1 шт.; теплокалорифер -1 шт.; шафа металева - 6 шт. та зазначає кінцевий термін повернення майна відповідачем 01.07.2019 року. На підтвердження передачі відповідачу зазначеного майна суду представлені копії та оглянуті в судовому засідання оригінали трьох накладних від 2018 року. Разом з тим жодних доказів на підтвердження наявності кінцевого терміну повернення майна, зокрема 01.07.2019 року матеріали справи не містять. Суд критично оцінює надану суду претензію про повернення майна від 22.08.2019 року, оскільки на момент передачі майна [PERSON] встановлення строку повернення такого суду не доведено. Окрім того, не зазначено про обов`язок повернення майна у зв`язку із закінченням мети користування майном, з урахуванням того, що вказаної мети у представлених суду накладних не визначено. Таким чином, суду не доведено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позички, а тому покликання позивача на ст. 827, 828, 831 ЦК України як на підставу позову є необґрунтованим. Водночас, звертаючись до суду із позовом позивач покликається на норми закону, що регулюють відносини щодо власності, зокрема норми що захищають право власності, а саме: ст. 321, 387 ЦК України. Суд критично оцінює наданий суду акт прийому-передачі майна від 03.01.2003 року, відповідно до якого голова комітету ЦМК АС «Нива» [PERSON] на виконання рішення загальних зборів співвласників ЦМК передав, а [PERSON] отримав майно згідно додатку №2 до протоколу № 2 загальних зборів від 01.12.2002 року, оскільки такий не підтверджує право власності позивача [PERSON] на майно, що є предметом спору на час розгляд справи судом. Суд звертає увагу і на те, що позивач звертаючись до суду із позовом про витребування майна від відповідача не зазначає на користь кого таке майно має бути витребуване і у чию власність чи інше право користування майном. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Водночас позивач зазначаючи про договірний характер правовідносин, що виникли між сторонами, покликається як на правову підставу позову також і ст. 1212 ЦК України, яка разом з тим регулює відносини недоговірного характеру, кондиційне зобов`язання, до якого слід застосовувати положення ст. 1212 ЦК України, щодо зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Покликання позивач на ст. 16 та ст. 1212 ЦК України як на підстави звернення до суду із позовом суду також жодними доказами не доведено. Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову суд бере до уваги те, що жодних доказів на підтвердження права власності, користування чи іншого передбаченого законом чи договором права позивача на перелічене у прохальній частині позовної заяви майно, суду не представлено. Таке право позивач наявними матеріалами справи суду не доведено. Таким чином, для підтвердження мети та підстави звернення до суду із позовом позивачем не доведено його право на майно, яке останній просить суд витребувати у відповідача, не визначено правову підставу набуття ним такого майна, а тому і необхідність, для захисту порушеного права позивач, витребування такого у відповідача. З огляду на вище наведене, беручи до уваги, відсутність доказів на підтвердження договірного чи недоговірного характеру спірних правовідносин, оскільки такі суду не доведено, а тому відсутність правової можливості застосування норм закону, на які покликається позивач, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, враховуючи помилково обраний спосіб захисту порушеного права, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed