Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 6701,80 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 28.10.2009 року відповідач звернулась до позивача з заявою про сприяння у працевлаштуванні та була зареєстрована як така, що шукає роботу з відкриттям персональної картки № 203922709102800002. За її особистою заявою, наказом директора Харківського міського центру зайнятості від 04.11.2009 року № НТ091104, відповідачу був наданий статус безробітного з призначенням допомоги по безробіттю, як застрахованій особі залежно від страхового стажу. Відповідно до «Порядку організації громадських робіт тимчасового характеру», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2008 року № 839, відповідача направлено на громадські роботи в ДКП парк ім. Артема в жовтні та листопаді 2010 року за рахунок коштів позивача. Виплату допомоги по безробіттю відповідачу припинено з 30.10.2010 року у звязку з закінченням строку виплати. В базі даних ЄІАС (NET) в закладці «Довідники ПОУ ЄДРС» датою державної реєстрації відповідача як ФОП зазначено 20.05.2002 року, датою припинення реєстрації 24.03.2015 року. 20.07.2015 року позивачем було отримано Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців за № 20617822, який підтвердив, що відповідач була зареєстрована як ФОП з 20.05.2002 року. Запис щодо проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням, що не повязано з її банкрутством, внесено 24.03.2015 року. На підставі виявленого факту, складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. Розслідуванням встановлено, що на день реєстрації в центрі зайнятості та в період перебування на обліку відповідач була зареєстрована як ФОП. Документів щодо припинення підприємницької діяльності не надавала та стверджувала, що не зареєстрована як ФОП. За рахунок коштів позивача, відповідач направлялась на громадські роботи до ДКП Парк ім. Артема в період з 14.10.2010 року по 23.11.2010 року. Враховуючи, що відповідач була зареєстрована як ФОП з 20.05.2002 року, вартість наданих соціальних послуг підлягає поверненню. У звязку з цим позивачем 23.07.2015 року виданий наказ № 1002 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ПІБ [PERSON]», а саме матеріального забезпечення на випадок безробіття за період з 02.02.2010 року по 29.10.2010 року у сумі 5033,26 грн. та вартості наданих соціальних послуг, які відшкодовані ДКП Парк ім. Артема за період з 14.10.2010 року по 23.11.2010 року у сумі 1668,54 грн. Станом на день подання позову, відповідачем суму незаконно отриманої допомоги не відшкодовано. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена \~належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за її відсутності, суду не надала. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. \~\~ Суд, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач 28.10.2009 року звернулась до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де була зареєстрована як така, що шукає роботу з відкриттям персональної картки № 203922709102800002. Як вбачається з витягу із наказів про прийняті рішення по особі [PERSON], відповідачу 04.11.2009 року наказом директора центру зайнятості від 04.11.2009 р. № НТ091104 був наданий статус безробітного залежно від страхового стажу, відповідно до п. п. 1,3,4 ст. 22, п. 1 ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000 року № 307, строком з 04.11.2009 р. по 29.10.2010 р. Наказом центру зайнятості № НТ 101101 від 01.11.2010 року, відповідачу було припинено виплату допомоги по безробіттю у звязку з закінченням строку виплати, відповідно до абзацу п. п. 12 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування та випадок безробіття». Згідно даних Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, відповідач була зареєстрована як ФОП з 20.05.2002 року. Внесення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності, датовано 08.07.2011 року. Запис щодо проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням, що не повязано з її банкрутством, внесено 24.03.2015 року. Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009 року, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом перебування на обліку як безробітного. На підставі виявленого факту, складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 22.07.2015 року за № 240 ФОП. Згідно вказаного акту, розслідуванням встановлено, що на день реєстрації в центрі зайнятості та в період перебування на обліку відповідач був зареєстрований як ФОП. Під час перебування на обліку не надавала документів щодо її реєстрації як ФОП, підтверджувала, що не зареєстрована як фізична особа-підприємець, про що свідчить підпис в заяві на статус безробітного. У зв'язку з наведеним, позивачем 23.07.2015 року видано наказ № 1002 «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю та вартість наданих соціальних послуг ПІБ - [PERSON]», згідно якого вирішено вжити заходів по поверненню коштів, виплачених відповідачу як допомога по безробіттю за період з 02.02.2010 року по 29.10.2010 року в сумі 5033,26 грн. та вартості наданих соціальних послуг коштів, відшкодованих на ОГР-ДКП Парк ім. Артема за період з 14.10.2010 року по 23.11.2010 року у сумі 1668,54 грн. Розмір зазначеного матеріального забезпечення та соціальних послуг також підтверджується іншими наданими позивачем документами договором від 04.02.2010 року з додатками та додатковими угодами до нього, довідками щодо нарахованого відповідачу матеріального забезпечення. Відповідачу 24.07.2015 року було направлено лист-претензію № ХМЦЗ 02-10119-26/15 разом з вимогою про повернення коштів. Як вбачається з доводів позовної заяви, вказані грошові кошти позивачу не повернуто. Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їх прав на соціальний захист від безробіття, основні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються\~Законом України «Про зайнятість населення»\~та\~Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Згідно з п. 2 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 цього Закону, статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Відповідно до п. 3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Таким чином, [PERSON] в період перебування на обліку в центрі зайнятості та отримання допомоги по безробіттю, відносилась до категорії зайнятого населення, в зв'язку з чим були відсутні підстави для одержання нею матеріального забезпечення та соціальних послуг. Згідно 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до\~ст. 39 вказаного Закону, спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача вартості матеріального забезпечення на випадок безробіття та наданих соціальних послуг в загальній сумі 6701,80 грн., є законними, обґрунтованими, підтверджуються наявними в справі доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved