Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму збитків під час затримки руху трамваїв у розмірі 1 829,50 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1 378,00 грн. Посилається в позові на те, що 14.04.2015 року на вул. Межигірській у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Хюндай» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Акура» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Подільського районного суду м. Києва від 08.05.2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. Позивач зазначає, що винна поведінка відповідача спричинила затримку в русі електротранспорту на маршрутах №№ 11, 12, 14, 15, 18, 19, а саме: відповідачем було створено перешкоду для руху трамваям на проїзній частині дороги (трамвайні колії), що не дозволило проїхати (об'їхати) трамваям. Трамвайні вагони на маршруті №№ 11, 12, 14, 15, 18, 19 простоювали 14.04.2015 року з 10 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв., саме через дорожньо-транспортну пригоду, спричинену відповідачем. Технічної можливості об'їхати транспортні засоби «Хюндай» д.н.з. [NUMBER], «Акура» д.н.з. [NUMBER] трамвайні вагони не мали можливості, оскільки трамваї рухаються виключно по трамвайній колії уздовж контактної мережі, за заданими рейсами та з певним інтервалом часу. У зв'язку з простоєм трамвайних вагонів від тимчасового перешкоджання (закриття) руху на маршруті №№ 11, 12, 14, 15, 18, 19 позивачу були завдані збитки, що складаються з втрат від вимушеного простою, а саме втрат виручки за відповідний час роботи рухомого складу. Відповідно до розрахунку збитків під час затримки руху на маршрутах №№ 11, 12, 14, 15, 18, 19, зробленого згідно Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 490 від 31.12.2010 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо визначення втрат підприємств міського електричного транспорту у випадках тимчасового закриття або перешкоджання рухові трамваїв чи тролейбусів», розмір шкоди спричиненої внаслідок затримки в русі транспорту становить 1 829,50 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав наведених в позовній заяві, просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутності або про причини неявки, заперечень на позов від відповідача до суду не надходило. Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, врахувавши його доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 21.04.2004 року № 649 та наказу Комунального підприємства «Київпастранс» від 28.04.2004 року № 120 шляхом реорганізації Лук'янівського трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо, трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо ім. Красіна створено Подільське трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо. Подільське трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо є філією Комунального підприємства «Київпастранс» та здійснює свою діяльність в межах прав, наданих йому Комунальним підприємством «Київпастранс» відповідно до Положення про Філію Комунального підприємства «Київпастранс» Подільського трамвайного ремонтно-експлуатаційного депо, відповідно до п. 6.1.7 якого надано право пред'являти від імені КП «Київпастранс» претензії, а також подавати позови до судів загальної юрисдикції та господарських судів на території України, а згідно п. 6.1.8 - представляти інтереси КП «Київпастранс» в усіх судах загальної юрисдикції. Відповідно до Статуту, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 24.10.2001 року № 2276 (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.06.2014 року № 733) - Комунальне підприємство «Київпастранс» є суб'єктом господарювання, заснованим на комунальній власності територіальної громади м. Києва, відповідно до рішення Київради від 30.11.2000 року № 101/1078 з метою забезпечення надання послуг з перевезення пасажирів наземним автомобільним та електротранспортом (тролейбус, трамвай, фунікулер), перевезення пасажирів та багажу залізничним транспортом внутрішнього сполучення. Комунальне підприємство «Київпастранс» являється перевізником, який відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про автомобільний транспорт» - надає соціально значущі послуги та забезпечує перевезення пасажирів наземним транспортом. Згідно із ст. 34 Закону України «Про транспорт» до складу міського електротранспорту входять підприємства міського електротранспорту, що здійснюють перевезення пасажирів та вантажів, рухомий склад, трамвайні і тролейбусні лінії, ремонтно-експлуатаційні депо, службові приміщення, фунікулери, канатні дороги, ескалатори, заводи по ремонту і так ділі. Судом встановлено, що 14 квітня 2015 року, о 09 годині 55 хвилин, на вул. Межигірській, 22 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «Хюндай» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Акура» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Подільського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року винною у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача, [PERSON] та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень (а.с. 50). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Також встановлено, що винна поведінка відповідача спричинила затримку в русі електротранспорту на маршрутах №№ 11, 12, 14, 15, 18, 19, а саме: відповідачем було створено перешкоду для руху трамваям на проїзній частині дороги (трамвайні колії), що не дозволило проїхати (об'їхати) трамваям. Трамвайні вагони на маршруті №№ 11, 12, 14, 15, 18, 19 простоювали 14.04.2015 року з 10 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв., саме через дорожньо-транспортну пригоду, спричинену відповідачем, що підтверджується даними акту від 14.04.2015 року «про перерви в русі трамваїв» (а.с. 16). Технічної можливості об'їхати транспортні засоби «Хюндай» д.н.з. [NUMBER], «Акура» д.н.з. [NUMBER] трамвайні вагони не мали можливості, оскільки трамваї рухаються виключно по трамвайній колії уздовж контактної мережі, за заданими рейсами та з певним інтервалом часу. Згідно п. 1.5 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху та інші особи не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Згідно з вимогами п. 11.8 ПДР України, в усіх випадках водії не повинні завдавати перешкоду для руху трамваю. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в силу ст.22 ЦК України, є витрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міський електричний транспорт» перевізник має право вимагати відшкодування втрат за тимчасове закриття або перешкоджання рухові. Встановлено, що у зв'язку з простоєм трамвайних вагонів від тимчасового перешкоджання (закриття) руху на маршруті №№ 11, 12, 14, 15, 18, 19 позивачу були завдані збитки, що складаються з втрат від вимушеного простою, а саме втрат виручки за відповідний час роботи рухомого складу (а.с. 20). Відповідно до розрахунку збитків під час затримки руху на маршрутах №№ 11, 12, 14, 15, 18, 19, зробленого згідно Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 490 від 31.12.2010 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо визначення втрат підприємств міського електричного транспорту у випадках тимчасового закриття або перешкоджання рухові трамваїв чи тролейбусів», розмір шкоди спричиненої внаслідок затримки в русі транспорту становить 1 829,50 грн., які позивач просить стягнути з відповідача (а.с.а.с. 17-18). Відповідно до роз'яснень, викладених у пунктах 4,6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Доказів, які мали б спростувати факт наявності вини та, як наслідок, завдання позивачу матеріальної шкоди, відповідачем в межах розгляду даної справи надано не було. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності щодо завданої позивачу матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, яку він зазнав внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved