Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним, [PERSON] право власності на житловий будинок, в генплані літ. «А», загальною площею 37,8 кв.м., житловою 17,8 кв.м., підсобною - 20, 0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай, літ. «Б», стайня, літ. «Г», стодола, літ. «Д», вбиральня «З», криниця, «№», ворота, огорожа, «№1-№2», що знаходяться за адресою: вул. Шевченка, 143, с. Верхній Вербіж, Коломийського району, Івано-Франківської області. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Шевченка (Леніна), 143 в с. Верхній Вербіж, Коломийського району Івано-Франківської області належав [PERSON] на праві приватної власності. Майно належало їй на підставі Дубліката свідоцтва про право власності виданого 29.04.1990р. виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 79 від 25.04.1990р., виданий 21.02.1992р., що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів, виданою ОКП «Коломийське МБТІ» 02.04.2015р., вих. № 52608. 19 жовтня 1992 року [PERSON] померла, про що 19.10.1992 р. складено відповідний актовий запис № 16. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 143, с. Верхній Вербіж, Коломийського району, Івано-Франківської області. Померла залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Верхньовербізької сільської ради [PERSON] 05 жовтня 1987 року, зареєстровано в реєстрі за № 13. Згідно заповіту [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй могло б належати на день смерті, і на що вона за законом могла б мати право, заповіла [PERSON], [INFO] Згідно довідки Верхньовербізької сільської ради від 19 квітня 2015 року, № 236, померлій [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: с. Верхній Вербіж, вул. Шевченка, 143, Коломийського району Івано-Франківської області. Тип двору - колгоспний. Станом на 01.07.1990р. у будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], племінник. Заповіт від імені померлої [PERSON], складений нею 05.10.1987р., за реєстром № 13, не змінювався і не скасовувався. Як вказано в довідці сільської ради, на момент смерті [PERSON], 19.10.1992 р., у спадковому будинку був прописаний [PERSON], племінник, який вступив в управління спадковим майном, обробляє земельні ділянки, доглядає за будинком, сплачує загальнообов'язкові платежі, отже, він фактично прийняв спадщину після смерті померлої [PERSON]. Інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, у померлої не було. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON], Позивач звернувся у Першу Коломийську районну державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Нотаріус витребувала подати правовстановлювальний документ на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Розглянувши подані [PERSON] документи, нотаріус встановила, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстроване за померлою [PERSON], проте правовстановлювальний документ, що підтверджує право власності померлої на нерухоме майно втрачений, і постановою державного нотаріуса [PERSON] від 05 травня 2015 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно висновку про незалежну оцінку вартості майна від 11 травня 2015 року, ринкова вартість майна становить 24 500 грн. Позивач в судове засідання не зявився, однак подав заяву в якій просив позов задовольнити, а справу розглянути без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав заяву в якій з позовними вимоги згідний повністю не заперечує проти їх задоволення, та просив справу розглянути без його участі. Взявши до уваги заяву позивача, заяву про визнання позову відповідачем, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 525 ЦК України, в редакції 1963 р., який діяв на час відкритті спадщини, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 548 ЦК України, в редакції 1963 р., прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 р., визнається що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управляння або володіння спадковим майном. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №30 „Про судову практику у справах за позовами про захист права власності спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Встановлено, що будинковолодіння за адресою: вул. Шевченка (Леніна), 143 в с. Верхній Вербіж, Коломийського району Івано-Франківської області належав на праві власності колгоспного двору, головою якого була [PERSON], що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 02.04.2015 р. за № 52608. Станом на 01.07.1990 року у будинковолодінні за № 143 по вул. Шевченка (Леніна), в с. Верхній Вербіж, Коломийського району, були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON] та племінник [PERSON], що підтверджується довідкою Верхньовербізької сільської ради від 19 квітня 2015 року №236, а тому кожному з них належало право власності на 1/2 його частини. 19 жовтня 1992 року [PERSON] померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть від 19 жовтня 1992 року зроблено актовий запис за № 16, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 204219. [PERSON] залишила заповіт, який 05 жовтня 1987 року посвідчений виконкомом Верхньовербізької сільської ради Коломийського району та зареєстрований у реєстрі за № 13, яким заповіла [PERSON] все своє майно. Даний заповіт не змінено та не скасовано, що підтверджується довідкою Верхньовербізької сільської ради від 19 квітня 2015 року №236. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, яка складається із житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: вул. Шевченка, 143, с. Верхній Вербіж, Коломийського району, Івано-Франківської області. Спадщину в порядку ст. 549 ЦК України в ред. 1963 року прийняв племінник померлої [PERSON], оскільки він фактично вступив в управляння спадковим майном, що підтверджується довідкою Верхньовербізької сільської ради від 19 квітня 2015 року №236. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 02.04.2015 р. за № 52608 право власності на будинковолодіння по вул. Шевченка, 143 в с. Верхній Вербіж, Коломийського району Івано-Франківської області зареєстровано в реєстровій книзі № 1 під реєстровим № 120 за [PERSON] та воно складається з житлового будинку, літ. «А», загальною площею 37,8 кв.м., житловою 17,8 кв.м., підсобною - 20, 0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай, літ. «Б», стайня, літ. «Г», стодола, літ. «Д», вбиральня «З», криниця, «№», ворота, огорожа, «№1-№2», Згідно звіту про оцінку майна виданого оцінювачем [PERSON] від 11.05.2015 року вартість житлового будинку та господарських будівель по вул. Шевченка, 143 в с. Верхній Вербіж, Коломийського району, Івано-Франківської області становить 24500 грн. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.05.2015 року державним нотаріусом Першої Коломийської районної державною нотаріальної контори [PERSON] у звязку з тим, що право встановлювальний документ на нерухоме майно, що підтверджує право власності втрачений, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. На підставі наведеного суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову, та визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок, позначений в генплані літ. «А», загальною площею 37,8 кв.м., житловою 17,8 кв.м., підсобною - 20, 0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай, літ. «Б», стайня, літ. «Г», стодола, літ. «Д», вбиральня «З», криниця, «№», ворота, огорожа, «№1-№2», що знаходяться за адресою: вул. Шевченка, 143, с. Верхній Вербіж, Коломийського району, Івано-Франківської області.

Outcome: approved