Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати наказ № 02/10-Н від 02.10.2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Храніпекс» про звільнення позивача з 02.10.2019 року з посади менеджера зі збуту ТзОВ «Храніпекс» у зв`язку з втратою довір`я до нього; поновити позивач на посаді менеджера зі збуту ТзОВ «Храніпекс» з 02.10.2019 року; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Храніпекс» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 02.10.2019 р. по день ухвалення судового рішення, виходячи із встановленого розміру посадового окладу в сумі 14400,00 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста гривень 00 коп.); стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Храніпекс» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.); допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за жовтень 2019 року в розмірі 14400,00 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста гривень 00 коп.). В обґрунтування позову зазначає, що він [PERSON] відповідно до наказу № К-20 від 12.10.2015 р. прийнятий на посаду менеджера зі збуту в товаристві з обмеженою відповідальністю «Храніпекс» з 13.10.2015 р. з випробувальним терміном 3 місяці. 14 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено безстроковий трудовий договір № 3, відповідно до умов якого визначено нове місце роботи [PERSON] в ТОВ «Храніпекс» на посаді менеджера зі збуту, нове місце праці - місто Вінниця. 18 жовтня 2019 року позивач отримав поштою копію наказу № 02/10-Н від 02.10.2019 р., зі змісту якого вбачається, що директор ТОВ «Храніпекс» Олешко С.Г. наказав: [PERSON] , менеджера зі збуту, звільнити з 02 жовтня 2019 року, п. 2 ст. 41КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я до нього; припинити дію трудового договору № 3 від 14 грудня 2018 року; провести з [PERSON] повний розрахунок відповідно до чинного законодавства. Як вбачається зі змісту даного наказу про звільнення, підставами для його прийняття відповідачем стали виявленні останнім явні факти неодноразового заволодіння позивачем ввіреним в силу виконання службових обов`язків майном товариства. Даний факт зафіксовано, товариством складено доповідну записку від 25.06.2019 р. та акт про відмову [PERSON] надати письмові пояснення від 25.06.2019 р. Позивач вважає, що наказ № 02/10-Н від 02.10.2019 р. про звільнення позивача з займаної посади є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивач, перебуваючи на посаді менеджера зі збуту під час виконання обов`язків працівника, передбачених трудовим договором № 3 від 14.12.2018 року не займався обслуговуванням грошових та товарних цінностей (їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), тобто він не входив до кола осіб, які одержують грошові та товарні цінності під звіт. Жодного договору про повну чи часткову матеріальну відповідальність між ним та відповідачем не укладалось. Виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, взагалі не становить зміст трудових обов`язків позивача, що підтверджується положеннями розділу 3 «Права і обов`язки працівника» трудового договору № 3 від 14.12.2018 р. Таким чином така підстава звільнення як «втрата довір`я згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України» не може бути застосованою до позивача у випадку розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. 13.11.2019 року провадження у справі відкрито. 11.12.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що позовні вимоги є безпідставними оскільки порядок звільнення з посади [PERSON] не було порушене, оскільки відповідач ознайомлював позивача із наказом №02/10-Н від 02.10.2019 р. та безпосередньо вручав у день звільнення. Даний факт зафіксовано, зокрема складено акт відмови від підписання наказу, а також наявний відеозапис вручення наказу про звільнення, з якого чітко вбачається відмова позивача від отримання наказу про звільнення. Щодо підстави звільнення відповідач зазначає, що в порушення посадових обов`язків, та трудового законодавства відповідачем неодноразово вчинялись протиправні дії. Товариством виявлені явні факти неодноразового заволодіння майном товариства, а саме: ввіреним йому в силу виконань службових обов`язків пальним. Окрім того, [PERSON] вчинено заволодіння наступним майном товариства: ноутбуком Dell Inspirion 3542 16.6/і3-4005 (інвентарний № 104/45); смартфоном Хіаоmі Redmi 4Х Black, ІМЕІ [NUMBER] (інвентарний № 1120156); планшет Apple Model А1954 SF9FFXV1KGJF8D (інвентарний № 1040238); валізою для зразків (інвентарний № 1060226). 10.07.2019 року подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. За даним фактом відкрито кримінальне провадження. Окрім того, 01.08.2019 р. Мощинською Ольгою Віталівною , яка здійснювала офіційі представництво ТОВ «Храніпекс», подано заяву до Вінницького відділу поліції ГУНП Вінницькій області щодо притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за застосування фізичного насильства та погрози до адвоката та офіційного представника ТОВ «Храніпекс». За даним фактом відкрито кримінальне провадження. Додатково слід зазначити, що ТОВ «Храніпекс» видано наступні накази про відрядження: щодо [PERSON] : Наказ №В-51 від 27.05.2019 р. у м. Житомир, Житомирську обл. 28.05.2019 р. та Київську обл. з 29.05 по 31.05.2019 р. на 3 дні; Наказ №В-56 від 30.05.2019 р. у Хмельницьку обл. 05.06.2019 р. та м. Кам`янець-Подільський 06-07.06.2019 р.; Наказ №В-57 від 30.05.2019 р. у м. Луцьк 10.06.2019 р. та Волинську обл. 11-12.06.2019 р.; Наказ №В-63 від 10.06.2019 р. у Київську обл. на 2 дні: 13.06.2019 р. у м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, м. Чайки та 14.06.2019 р. у м. Буча та Біла Церква; Наказ №В-64 від 12.06.2019 р. на 4 дні з 18.06.2019 р. у Хмельницьку обл.: смт. Старокостянтинів, м. Шепетівка, м. Новоград Волинськ, смт. Квасилів 18.06.2019 р., у м. Рівне 19.06.2019 р., у м. Славута, м. Нетішин та м. Рівне 20.06.2019 р., м. Житомитр і м. Новоград-Волинський 21.06.2019 р.; Наказ №В-74 від 04.07.2019 р. на 1 день з 05.07.2019 р. у м. Львів; Наказ №В-69 від 21.06.2019 р. на 3 дні з 03.07.2019 р. у м. Луцьк, у м. Камінь-Каширський та м. Ковель 04.07.2019 р. у м. Луцьк, м. Славута та м. Хмельницький 05.07.2019 р., який був скасований Наказом №В-73 від 01.07.2019 р. з причин проведення інвентаризації. Однак, в порушення трудової дисципліни, позивач у відрядження не відбув, хоча кошти для авансування відряджень відповідачем було перераховано Позивачу в повному обсязі. Проте, жодних підтвердних документів (в оригіналі), які б засвідчували вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, згідно із Наказом №В-51 від 27.05.2019 р., Наказом №В-56 від 30.05.2019 р, Наказом №В-57 від 30.05.2019 р., Наказом №В-63 від 10.06.2019 р., Наказом №В-64 від 12.06.2019 р., Наказом №В-74 від 04.07.2019 р., позивачем не було надано. Наведене свідчить про сукупність підстав та умов для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, а саме: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Наведене свідчить, на думку відповідача, про правомірність видачі наказу про звільнення [PERSON] з роботи у зв`язку з учиненням ним винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до нього як працівника, що безпосередньо обслуговував грошові та товарні цінності на підставі пункту 2 частини першої статті 41КЗпП України, також про те, що ТзОВ «Храніпекс» діяло відповідно до вимог чинного трудового законодавства України з дотриманням порядку, передбаченого ст. 43 КЗпП України. 27.01.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначає, що аналіз вищезазначених пунктів даного трудового договору дозволяє зробити однозначний висновок про те, що до функціональних обов`язків позивача не входило обслуговування грошових та товарних цінностей (їх приймання, зберігання, транспортування, розподіл і т.п.), тобто він не входив до кола осіб, які одержують грошові та товарні цінності під звіт, а вказана обставина є обов`язковою для застосування вищенаведеної підстави звільнення. Згадані представником відповідача ноутбук, смартфон та планшет надавались позивачу для безпосереднього виконання своїх трудових обов`язків, жодного протиправного заволодіння даним майном товариства зі сторони позивача не було і не могло бути. Щодо заяви адвоката Мощинської О.В. про притягнення до кримінальної відповідальності позивача за застосування фізичного насильства та погрози до адвоката та відкриття відповідного кримінального провадження, то дана обставина не стосується предмету спору та не може бути предметом розгляду в рамках цивільної справи № 450/3836/19. Покликання відповідача на відсутності відповідних документів щодо відряджень позивача не стосуються предмету спору, оскільки не слугували причинами та підставами для прийняття наказу про звільнення № 02/10-Н від 02.10.2019 року. 19.02.2020 року представником відповідача подано на адресу суду заперечення, в яких зазначає, що повноваження щодо організації та координування збутової діяльності, забезпечення постачання продукції покупцям у встановлені терміни в повному обсязі, організація і контроль своєчасного відвантаження готової продукції у відповідності до укладених договорів, участь у здаванні, прийманні продукції покупцям (перевізникам) і перевірці її якості, кількості та комплектності, підписання і візування приймально-здавальних актів, вживання заходів із забезпечення своєчасного надходження коштів за реалізовану продукцію, свідчить про явну та безпосередню причетність позивача до обслуговування грошових та товарних цінностей роботодавця - відповідача у справі. Щодо заволодіння ввіреним позивачу майном, то ТОВ «Храніпекс» було вказано на неодноразове вчинення протиправних дій в порушення посадових обов`язків та чинного законодавства, а саме: неодноразове заволодіння майном ТОВ «Храніпекс», а саме ввіреним йому в силу виконання службових обов`язків пальним; заволодіння майном ТОВ «Храніпекс»: ноутбуком Dell Inspirion 3542 16.6/ІЗ-4005 (інвентарний № 104/45); смартфоном Xiaomi Redmi 4Х Black, ІМЕІ [NUMBER] (інвентарний № 1120156); планшетом Apple Model А1954 SF9FFXV1KGJF8D (інвентарний № 1040238); валізою для зразків (інвентарний № 1060226), про що заявлено до поліція 10.07.2019 р. та за даним фактом відкрито кримінальне провадження. Усі наведені матеріальні цінності були ввірені позивачу шляхом підписання акту приймання-передачі, однак після вимоги відповідача щодо повернення наведеного вище майна роботодавцю та власнику такого майна, остання була проігнорована; заволодіння коштами, призначеними для авансування відряджень, оскільки позивачем не надано жодних підтвердних документів (в оригіналі), які б засвідчували про вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, згідно із Наказом №В-51 від 27.05.2019 р., Наказом №В-56 від 30.05.2019 р, Наказом №В-57 від 30.05.2019 р., Наказом №В-63 від 10.06.2019 р., Наказом ЖВ-64 від 12.06.2019 р., Наказом №В-74 від 04.07.2019 р.; застосування фізичного насильства та погрози до адвоката та офіційного представника ТОВ «Храніпекс» - Мощинської Ольги Віталівни, яка здійснювала офіційне представництво ТОВ «Храніпекс» у сукупності свідчить, на думку відповідача, про систематичну протиправну поведінку позивача, що призвело до втарти довіри до нього відповідачем та роботодавцем - ТОВ «Храніпекс». Отже, ТОВ «Храніпекс» зазначає, що підставою для звільнення позивача була втрата довір`я до нього внаслідок його винних дій щодо заволодіння майном роботодавця та при наявності посадових обов`язків позивача щодо безпосереднього обслуговування грошових та товарних цінностей. 19.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні прозивач та представник позивача позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві та відповіді на відзив, просять суд позов задоволити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні 11.08.2020 року позов заперечив, дав пояснення аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву та запереченні, просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та її представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з наказом № К-20 від 12.10.2015 року [PERSON] прийнятий на посаду менеджера зі збуту в товаристві з обмеженою відповідальністю «Храніпекс» з 13.10.2015 р. з випробувальним терміном 3 місяці. 14 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено безстроковий трудовий договір № 3, відповідно до умов якого визначено нове місце роботи [PERSON] в ТОВ «Храніпекс» на посаді менеджера зі збуту, нове місце праці - місто Вінниця. Відповідно до наказу № 02/10-Н від 02.10.2019 року [PERSON] , звільнено з посади менеджера зі збуту ТОВ «Храніпекс», з 02 жовтня 2019 року, на підставі п. 2 ст. 41КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я до нього; наказано припинити дію трудового договору № 3 від 14 грудня 2018 року; провести з [PERSON] повний розрахунок відповідно до чинного законодавства. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 28 Постанови № 9 від 06 листопада 1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статтей 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір`я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП, суду, крім іншого, слід з`ясувати: чи є виконання операцій, пов`язаних з безпосереднім обслуговуванням цінностей, основним змістом трудових обов`язків позивача; чи має виконання ним зазначених дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Відповідно до п. 3.1 Трудового договору № 3 від 14.12.2018 року, копія якого наявна в матеріалах справи, згідно посадових обов`язків [PERSON] : організовує та координує збутову діяльність відповідно до замовлень і укладених договорів, забезпечує постачання продукції покупцям у встановлені терміни в повному обсязі; організовує проведення маркетингових досліджень з вивчення споживчого ринку і його перспектив, формування і розширення господарських зв`язків зі споживачами, проведення аналізу попиту покупців, ступеня задоволення потреб вимог і запитів споживачів на вироби, що пропонуються, рівня конкурентоспроможності продукції на ринку шляхом вивчення і оцінювання потреб споживачів, моніторингу конкурентів; організовує зв`язки з діловими партнерами, забезпечує своєчасне виконання обов`язків перед контрагентами, добирає необхідну інформацію для розширення зовнішніх зв`язків; виконує роботу з укладання договорів на постачання продукції і узгодження умов постачання. Складає заявки, зведені відомості замовлень і асортиментні (номенклатурні) плани постачання. Аналізує дані з обліку готової продукції на складах підприємства і проводить розподіл по покупцях відповідно до укладених договорів; організовує і контролює своєчасне відвантаження готової продукції у відповідності до укладених договорів. Бере участь у здаванні, прийманні продукції покупцям (перевізникам) і перевірці її якості, кількості та комплектності, підписує і візує приймально-здавальні акти, супровідні документи. Вживає заходів із забезпечення своєчасного надходження коштів за реалізовану продукцію; одержує і аналізує претензії від покупців щодо невідповідності якості, кількості і комплектності продукції, яка постачається, порушення термінів постачання; готує інформацію, необхідну для пред`явлення претензій покупцям за порушення термінів приймання продукції та оплати; вживає заходів щодо заміни продукції, яку повернув покупець, її реалізації чи перероблення; забезпечує складання встановленої звітності, формує базу даних щодо внутрішньої та зовнішньої інформації із збуту (натуральні і вартісні обсяги; засоби просування товару на ринки, територіальне поширення та терміни його збуту; відхилення і зміни кон`юнктури ринку); контролює внесення змін у довідкову та рекламну інформацію; займається плануванням майбутніх доходів від покупців на ввірених йому регіонах, з урахуванням потенційних можливостей покупців та вимог Роботодавця. В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка з 2008 року по 17.07.2019 року працювала бухгалтером ТОВ «Храніпекс», у той період коли у ТОВ «Храніпекс» працював на посаді менеджера збуту [PERSON] , вказала, що між [PERSON] та ТОВ «Храніпекс» договорів про матеріальну відповідальність не укладалось у той час, коли такі договори, для прикладу, укладались з іншими працівника, зокрема комірниками. За час її перебування на посаді бухгалтера ТОВ «Храніпекс» до відповідальності нікого не притягували. Інколи працівникам надавались матеріальні цінності (телефони, планшети) про що інколи складались акти приймання-передачі. Щодо [PERSON] то таких актів приймання-передачі матеріальних цінності не було. Щодо оплати відряджень, то таке здійснювалось згідно із платіжними дорученнями за підписами бухгалтера та керівника. На час звільнення виплачувались усі добові згідно наказів про відрядження. Випадків скасування таких наказів не було. Працівники їздили у відрядження та виконували свої обов`язки. Таким чином, судом встановлено, що позивач безпосередньо не обслуговував грошові кошти та цінності, такі операції не становили основний зміст його трудових обов`язків. Разом з тим судом не встановлено фактів укладення [PERSON] договорів про повну матеріальну відповідальність, оскільки такі можна укладати тільки з тими працівниками, які займають посади або виконують роботи, передбачені відповідними нормативно-правовими актами. Окрім того, основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт, разом з тим, відповідачем не представлено суду доказів передачі таких цінностей позивачу у такому порядку, а покликання на наявну в матеріалах справи копію накладної від 26.10.20189 року № 97, яка стверджує на думку відповідачів про виникнення у позивача обов`язку щодо обслуговування грошові кошти та цінностей, зокрема повернення таких ТОВ «Храніпекс» суд оцінює критично, оскільки така не має ознак договірного характеру, та не зумовлює виникнення у сторін матеріально відповідальних відносин. Окрім того особою, яка зазначена у накладній від 26.10.20189 року № 97 є [PERSON] без вказівки на ініціали, коли позивачем у справі є [PERSON] . Відповідачем не доведено, таким чином, що винних дій [PERSON] , які дали власнику або уповноваженому ним органу ТОВ «Храніпекс» підстави для втрати до нього довір`я, зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями, оскільки такі не входили у безпосередні основні обов`язки позивача відповідно до укладеного трудового договору. Таким чином, суд задоволюючи позов, бере до уваги те, що факт виявлення нестачі цінностей, на що покликається відповідач у своїх відзиві та запереченнях, зокрема пального, ноутбука Dell Inspirion 3542 16.6/ІЗ-4005 (інвентарний № 104/45); смартфона Xiaomi Redmi 4Х Black, ІМЕІ [NUMBER] (інвентарний № 1120156); планшета Apple Model А1954 SF9FFXV1KGJF8D (інвентарний № 1040238); валізи для зразків (інвентарний № 1060226) не є підставою для визнання вини позивача та звільнення його в зв`язку з цим із роботи за пунктом 2 частиною першою статті 41 КЗпП України. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відтак, суд не знаходить за можливе давати оцінку іншим доводам сторін, оскільки такі не впливають на вирішення спору по суті. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, підтвердженим доказами. Враховуючи викладені обставини, а також зважаючи на те, що відповідачем при звільненні позивача не дотримано вимог та умов, що повинні передувати звільнення у зв`язку із втратою довір`я, суд приходить до висновку про незаконність звільнення позивача з роботи на підставі п.2 ч. 1 ст.41 КЗпП України, а тому його слід поновити на посаді, з якої його було звільнено, а саме, менеджера зі збуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Храніпекс» з 02.10.2019 року. Відповідно до роз`яснень, що містить п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.32 постанови від 06.11.1992 року №9 з наступними змінами і доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому керуються Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100(зі змінами). За весь період з 02 жовтня 2019 року по 25 серпня 2020 року сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 153600,00 грн. (685,7 (середній денний заробіток)*224 (кількість робочі дні) у розрахунку 14400,00 грн. середнього заробітку [PERSON] , виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідно до ст.235 КЗпП України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 02 жовтня 2019 року по 25 серпня 2020 року в розмірі 153600,00 грн. з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при його виплаті. На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2304,40 грн. в дохід держави.

Outcome: approved