Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою доНаціональної академії аграрних наук України, Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, в якій просив визнати неправомірнимидії директора Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України Кабанця В.М., Президента Національної академії аграрних наук України Гадзало Я.М. в оформленні трудових відносин з директором Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту Північного Сходу Національної академії аграрних наук України після закінчення дії «Контракту з керівником підприємства, що є у державній власності» № 35 від 19.11.2012р., Угоди від 03 лютого 2014 року «Про доповнення до контракту від 19.11.2012р.»; визнати продовженими на невизначений термін «Контракт з керівником підприємства, що є у державній власності» № 35 від 19 листопада 2012 року на посаду керівника державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» НААН» та Угоду від 03 лютого 2014 року «Про доповнення до контракту від 19.11.2012р.». Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Національної академії аграрних наук України» його було призначено Наказом Національної академії аграрних наук України № 333-к від 22 грудня 2010 року. 19 листопада 2012 року Національна академії аграрних наук України уклала з позивачем «Контракт з керівником підприємства, що є у державній власності» № 35 на посаду керівника державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» НААН» на термін з 19.11.2012р. по 19.11.2015р. Наказ НААН України після укладання Контракту не видавався. Наказом № 3/1-к від 03.02.2014р. директора Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України у зв'язку з перепідпорядкуванням ДП ДГ «Кутузівка» та зміною назви, позивача «перепризначено» на посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» без зазначення терміну. Також, між позивачем та директором Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України укладено Угоду «Про доповнення контракту від 19.11.2012р., якою передбачено «залишити дію Контракту від 19 листопада 2012 року без змін». Таким чином, позивач вважає, що посаду керівника Державного підприємства він виконував за особливою формою трудового договору, передбаченого ст. 21 Кодексу законів про працю України на визначений строк його дії (п. 2 ст. 23 КЗпП), встановлений за погодженням сторін, тобто згідноукладеного НААН України Контракту № 35 від 19 листопада 2012 року на термін з 19.11.2012р. по 19.11.2015р. Після закінчення терміну дії Контракту (19.11.2015р.) позивача не було звільнено з посади, як це передбачено п. 24 Контракту, не переведено на іншу посаду, тому виходячи з приписів ст. 39-1 Кодексу законів про працю укладений Контракт № 35 від 19 листопада 2012року вважає продовженим на невизначений термін з 19.11.2015р. Позивач продовжує виконувати до цього часу, передбачені Контрактом умови як Керівник Державного підприємства, будь-яких зауважень з боку Академії, Наукової установи щодо неналежного виконання умов Контракту не пред'являлось, навпаки Державне підприємство і позивач, як керівник, щорічно заохочувались за досягнення в праці. Разом з тим, як зазначає позивач, в порушення вимог діючого законодавства, 24.02.2017р. на адресу [PERSON] від директора Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України надійшли листи № 6/82/59 та № 6/82/60, якими було запропоновано позивачу прийняти участь у конкурсному відборі на вакантну посаду керівника ДП ДГ «Кутузівка». З вказаного терміну позивачу стало відомо про порушення його трудових прав. Вважає дії відповідачів неправомірними тому, щов порушення вимог законодавства з ним після закінчення терміну дії контракту не були оформлені належним чином трудові відносини (переукладення Контракту, розірвання трудового договору, тощо) чим порушено його права, передбачені Кодексом законів про працю України (надалі КЗпП України), зокрема ст.ст. 21-24, 32 ,а в подальшому таку невизначеність відповідачами використано, як підставу для проведення конкурсного відбору на посаду, що не є вакантною. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю за участю його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.148). Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.177). Представник відповідача Національної академії аграрних наук України в судове засідання не з'явився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією, причини неявки суду не повідомив (а.с.180). Представник відповідача Інституту сільського господарства Північного Сходу національної академії аграрних наук України в судове засідання не з'явився, про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, але надав до суду клопотання про перенесення слухання справи, мотивуючи своє клопотання тим, що директор інституту знаходиться у щорічній відпустці з 22 травня по 05 червня 2017 року на санаторному лікуванні, а тому не має можливості підготуватися до засідання суду, а його особиста участь у судовому засіданні є вкрай необхідною (а.с.174). Суд визнає причину неявки представника Інституту сільського господарства Північного Сходу національної академії аграрних наук України не поважною, оскільки позивач звертається з позовом саме до установи, а не особисто до керівників установи. Також, в вищезазначеній установі, є особи, які виконують у разі відсутності обов'язки директора та не позбавлені права у визначений законом спосіб надати письмові заперечення проти позову або відрядити свого представника в межах наданих йому повноважень для представлення інтересів установи в тому числі і в режимі відеоконференції, що останніми зроблено не було. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і представлені в суд докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За змістом ст.ст. 3, 5-1 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1.6. Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України» господарство здійснює свою діяльність на основі і відповідно до чинного законодавства України, зокрема згідно з Законами України «Про наукову та науково-технічну діяльність», «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії агарних наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», Цивільним та господарським кодексами України Статутом академії та її постановами, наказами і розпорядженнями, статутом наукової установи, якій воно підпорядковане та цим Статутом. Відповідно до Статуту, а саме: п. 7.2 «Управління Підприємством здійснюється його директором, який підзвітний Академії»; п. 7.5 «Директор Підприємства призначається на посаду на конкурсній основі та звільняється з неї директором Наукової установи після погодження з Президентом Академії, відповідно до Статуту». На посаду директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Національної академії аграрних наук України» позивача призначено Наказом Національної академії аграрних наук України № 333-к від 22 грудня 2010 року, що згідно ст.21, п. 1 ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України є безстроковим трудовим договором, який укладено на невизначений термін. Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. 19 листопада 2012 року Національна академії аграрних наук України, уклала з позивачем «Контракт з керівником підприємства, що є у державній власності» № 35 на посаду керівника державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» НААН» на термін з 19.11.2012р. по 19.11.2015р. Після укладення Контракту, НААН України наказ на підставі Контракту про прийняття на роботу та звільнення з дня встановленого в Контракті не видавався (п. 9 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1994р. № 170, контракт набуває чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у контракті, й може бути змінений за згодою сторін, складеною у письмовій формі. Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про прийняття (найняття) на роботу, та звільнення працівника з дня встановленого у контракті за угодою сторін). Наказом№ 3/1-к від 03.02.2014р., директор Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України «у зв'язку з перепідпорядкуванням» ДП ДГ «Кутузівка» також не зазначено терміни звільнення позивача з дня встановленого у Контракті. Контрактом № 35 від 19 листопада 2012 року визначено наступне: п. 2 «На підставі Контракту виникають трудові відносини між Керівником Підприємства та Органом управління майном цього Підприємства»; п. 11 «Орган управління» визначено наступне: п.п. 11.4 «Звільняє Керівника у разі закінчення Контракту, достроково за вимогою Керівника, а також у випадках порушень законодавства, нормативних документів Органу управління та умов Контракту»; п. 24 визначає, що «Цей контракт припиняється: а) після закінчення терміну дії Контракту; б) за згодою сторін; в) до закінчення терміну дії Контракту у випадках, передбачених пунктами 26 і 27 цього Контракту; г) з інших підстав, передбачених законодавством та цим Контрактом». Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обв'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Позивач, після укладання 19 листопада 2012 року Контракту № 35 з Національною академією аграрних наук України, фактично уклав строковий трудовий договір з терміном дії до 19.11.2015р. Судом встановлено, що після того, як закінчилася дія строкового трудового договору 19.11.2015р., [PERSON] продовжував до моменту звернення з дійсним позовом до суду працювати на посаді директора ДП ДГ «Кутузівка», керував підприємством відповідно до повноважень, передбачених посадою керівника підприємства, в свою чергу Національна академія аграрних наук України, Інститут сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України не заперечували щодо продовження знаходження позивача на посаді директора, не заявляли про своє бажання припинити трудові відносини або запропонувати визначити строк трудового договору. Суд вважає, що дія договору з 20 листопада 2015 року продовжена на невизначений строк, що узгоджується з приписами КЗпП України. Тому, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Статтею 39-1 КЗпП України визначено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Пленум Верховного Суду України в постанові № 9 від 06 листопада 1992 pоку (із змінами і доповненнями) роз'яснив, що при укладенні трудового договору на певний строк цей строк встановлюється угодою сторін і може визначатися не тільки конкретним періодом, але також і настанням певної події. У частині 2 статті 23 КЗпП йдеться не про умови праці (небезпечні, шкідливі тощо), а саме про характер та умови виконання роботи, через які роботодавець не має можливості надати працівникові постійну роботу. Про призначення на посаду за строковим трудовим договором обов'язково зазначається у заяві працівника про призначення на посаду. Запис про строковий характер трудового договору в трудовій книжці не робиться, але в наказі про призначення (прийняття) на посаду обов'язково має бути зазначено, що особа призначена на посаду за строковим трудовим договором, а також строк трудового договору. Строк трудового договору, якщо він не визначається часом виконання певної роботи, може визначатися згідно з вимогами ст. 241-1 КЗпП, навіть якщо його неможливо точно визначити. Різновидом строкових трудових договорів є контракт. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці, умови розірвання договору встановлюються угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України, його можна застосовувати лише у випадках, прямо передбачених законами України. Контракт укладається у письмовій формі (п. 3 ст. 24 КЗпП) і підписується роботодавцем і працівником. Контракт оформляють у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу і зберігаються у кожної зі сторін, він набуває чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами і зазначеної в тексті контракту. Контракт слугує підставою для видання наказу про прийняття працівника на роботу з дня, встановленого в контракті. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9, власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств). Порушення цих вимог може бути підставою для визнання відповідно до ст. 9 КЗпП недійсними умов праці за контрактом, які погіршують становище порівняно з законодавством України. Законодавство не встановлює обов'язку роботодавця попереджувати працівника про майбутнє звільнення у зв'язку із закінченням строку договору. У разі ж, коли продовжувати трудові відносини не бажає працівник, він може або пред'явити до роботодавця вимогу про звільнення, або ж просто відмовитися приступити до роботи наступного дня після закінчення строку трудового договору. Але, якщо після закінчення строку договору трудові відносини фактично тривають (тобто працівник виходить на роботу, а роботодавець його до неї допускає) і жодна зі сторін не вимагає припинення цих відносин, дія даного договору відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП вважається продовженою на невизначений строк. Отже, після закінчення строку укладеного сторонами трудового договору, тобто після 19.11.2015р., трудові відносини до цього часу фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення, у зв'язку з чим дія Контракту вважається продовженою на невизначений строк, тобто договір вважається безстроковим, відповідно до закону (п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 24, ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України). Крім того, Накази Національної академії аграрних наук України № 333-к від 22 грудня 2010 року та № 3/1-к від 03.02.2014р. директора Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України не скасовано і відповідно до них [PERSON] є директором ДП ДГ «Кутузівка». Вищенаведене підтверджується наступними доказами, а саме: звітами позивача відповідно до Контракту щодо ефективності діяльності Підприємства за 2015 рік та 2016 роки, Новою редакцією Статуту за 2016р., статистичними звітами, Постановами Президії НААН України, листування здиректором Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук, штатними розписами працівників Підприємства за 2015-2016 роки. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 2 КЗпП України визначено основні трудові права працівників. Право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Суд вважає доведеним те, що Відповідачами безпідставно, на протязі тривалого часу, після закінчення терміну дії Контракту з [PERSON] не виконувались вимоги трудового законодавства (ч. 2 ст. 2 КЗпП) відносно позивача по оформленню фактичних трудових відносин по виконанню ним роботи директора ДП ДГ «Кутузівка», та розцінює їх як неправомірні. Відповідачами не спростовано доводи позивача щодо продовження терміну дії Контракту від 19 листопада 2012 року № 35 з позивачем на невизначений строк, відповідно до закону (п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 24, ч. 1 ст. 39-1, КЗпП України). Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Outcome: approved