Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником зазначеного майна. Зазначає, що у квартирі зареєстроване місце проживання відповідача, який є його онуком. Повідомляє, що відповідач не проживає і ніколи не проживав за місцем своєї реєстрації, на даний час постійно проживає в м. Бремен у Німеччині, є громадянином Німеччини. Враховуючи наведене, просить суд позов задовольнити. Ухвалою від 12 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою 25 лютого 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак 25 лютого 2020 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи він повідомлялася належним чином як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом поміщення оголошення на веб-сайті суду про його виклик у судове засідання, однак 28 листопада 2019 року подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю та просив такі задовольнити. Оскільки в судове засідання не явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05 квітня 1995 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] . Аналогічна інформація стверджується також технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у власності громадянина (громадян) від 01 січня 1995 року. За ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За вимогами ч.ч. 1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відтак, визнання особи такою, що втратила право користування житлом, або виселення із житлового будинку, що знаходиться у спільній частковій власності, можливе лише за наявності обумовленої письмової згоди всіх співвласників цього житлового будинку та (або) подання ними спільного позову. Зазначена правова позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року № 127/17323/15-ц. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи те, що позов заявлено лише одним співвласником вищезгаданої квартири, а також беручи до уваги відсутність у матеріалах справи письмової згоди інших співвласників вказаного майна на визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed