Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], на його користь борг в розмірі 15000 грн., суму знецінення від інфляції 4140 грн. та відсотки від суми боргу в розмірі облікової ставки НБУ в сумі 4473,23 грн., загалом 23613,23 грн. та судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп. В обґрунтування позову вказав, що у лютому 2016 року [PERSON], перебуваючи у нього в гостях, звернувся до нього з проханням надати йому в борг 20000 грн., які він зобов'язвся повернути йому через півроку. Ці кошти йому були потрібні для сплати кредиту. 23.02.2016 року він та відповідач уклали договір позики грошових коштів, за яким він передав відповідачу у борг 20000 грн. Договір було укладено у простій письмовій формі у вигляді розписки, складеній відповідачем власноруч. Згідно умов договору відповідач повинен був повернути йому борг до 23.08.2016 року. 01.05.2016 року, коли він приїздив до смт. Олександрівка на поминальні дні, відповідач повернув йому 5000 грн. та обіцяв повернути залишок боргу в строк. Однак, в серпні 2016 року [PERSON] борг йому не повернув. В телефонних розмовах відповідач запевняв його, що він все пам'ятає, борг визнає і поверне йому всі кошти. При цьому кожен раз відповідач переносив цей термін. З останніх телефонних розмов йому стало зрозуміло, що відповідач борг повертати не збирається, тому вважає єдиним можливим шляхом захисту його прав - звернення до суду з позовом. Загалом за договором позики від 23.02.2016 року відповідач винен йому 15000 грн. Оскільки свої боргові зобов'язання відповідач не виконав до цього часу, вважає, що він зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення згідно нижченаведеного розрахунку. Розрахунок збитків від знецінення по розписці від 23.02.2016 року на суму 20000 грн.: - термін погашення боргу 23.08.2016 р.; - частково повернуто 5000 грн. 01.05.2016 року; - сума боргу 15000 грн. Розрахунок зведеного індексу інфляції: 101,8 - індекс інфляції за вересень 2016 року; 102,8 - індекс інфляції за жовтень 2016 року; 101,8 - індекс інфляції за листопад 2016 року; 100,9 - індекс інфляції за грудень 2016 року. Зведений індекс інфляції за період з 01.09.2016 року по 31.12.2016 року становить 107,5 (101,8 х 102,8 х 101,8 х 100,9=107,5). Зведений індекс інфляції за 2017 рік становить 113,7. 101,5 - індекс інфляції за січень 2018 року; 100,9 - індекс інфляції за лютий 2018 року; 101,1 - індекс інфляції за березень 2018 року; 100,8 - індекс інфляції за квітень 2018 року. Зведений індекс інфляції за період з 01.01.2018 року по 30.04.2018 року становить 104,4 (101,5 х 100,9 х 101,1 х 100,8=104,4). Зведений індекс інфляції за період з 01.09.2016 року по 30.04.2018 року становить 127,6 (107,5 х 113,7 х 104,4=127,6). Отже за період з 01.09.2016 року по 30.04.2018 року на суму 15000 грн. сума знецінення від інфляції становить 4140,00 грн. (15000 х 127,6 : 100 - 15000 = 4140,00 грн.). Крім того, згідно ст.1048 ЦК України, він має право на отримання від відповідача відсотків від суми боргу в розмірі облікової ставки НБУ, що на сьогоднішній день становить 17,0%. Ця сума складає 4473,23 грн. (15000 х 17,0% :100 :365 дн. х 640 дн. прострочки = 4473,23 грн.). Загалом відповідач йому винен 23613,23 грн. (15000 + 4140,00 + 4473,23), що складає ціну позову. Відповідачем було подано до суду відзив на позов, в якому він вказав, що заявлені позовні вимоги визнає частково в сумі 2000 грн., оскільки 10000 грн. боргу він повернув позивачу у квітні 2017 року у приміщенні приватного нотаріуса [PERSON] у його присутності, 3000 грн. боргу він повернув позивачу на подвір'ї будинку в якому він проживає в [ADDRESS], у присутності [PERSON] та 5000 грн. боргу повернув 01.05.2016 року (дану суму позивач не заперечує). Про наявність боргової розписки він просто забув, інакше обов'язково наполягав на внесенні в неї відомостей про повернення та отримання сум боргу. Саме цей факт відповідач використав в своїх інтересах, аби повторно отримати кошти. Оскільки розмір його боргу перед позивачем складає 2000 грн., то і сума знецінення від інфляції та відсотки від суми боргу в розмірі облікової ставки НБУ повинні бути значно меншими, а саме: знецінення від інфляції - 552 грн. (2000х127,6:100-2000=552); відсотки в розмірі облікової ставки НБУ - 596,16 грн. (2000х17,0%:100:365х640). Загальна сума боргу, яку він готовий визнати та повернути становить 3148,16 грн. Позивачем було подано до суду відповідь на відзив, в якому він вказав, що даний відзив є надуманим та необґрунтованим, ніяких коштів у присутності приватного нотаріуса Котляренко Ю.Л. та у присутності [PERSON] відповідач йому не передавав. Лише 01.05.2016 року, коли він приїхав до смт. Олександрівка на поминальні дні, відповідач повернув йому 5000 грн. та обіцяв повернути залишок боргу в строк до 23.08.2016 року. При поверненні коштів позикодавець складає відповідну розписку, в якій вказує суму коштів, яку йому було повернуто та той факт, що претензій до позичальника немає. Якщо погашення позики відбувається частинами, то за кожне повернення коштів необхідно складати окрему розписку. Окрім того погашення може відбуватися шляхом безготівкового перерахунку коштів або будь-яким способом, що прописаний в договорі. Доказів повернення коштів відповідач [PERSON] суду не надав, оскільки вони відсутні. Стосовно твердження відповідача про повернення йому коштів у приміщенні приватного нотаріуса [PERSON] та у його присутності зазначив, що у разі коли позикодавець відмовляється приймати кошти (належне виконання зобов'язання) та складати розписку, то відповідно до ст.537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; у разі ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; у разі відсутності представника недієздатного кредитора. У випадку внесення коштів на депозит нотаріуса позичальник вважається таким, що виконав зобов'язання належним чином. Він не ухилявся від прийняття виконання зобов'язання (прийняття коштів за договором позики) від [PERSON], кошти у депозит приватного нотаріуса [PERSON] відповідачем не вносились. Оскільки існує часовий проміжок між надання позики і її поверненням, про яке сторони домовляються у момент укладення договору позики, повернення боргу не може вважатися правочином, який повністю виконується у момент його вчинення. Тому як і надання грошової позики, так і її повернення належить вчиняти у письмовій формі. А тому пояснення свідків не є належним доказом і не можуть підтвердити чи спростувати жодну обставину у справі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідач 23.02.2016 року приїхав до нього в гості до м. Києва та позичив у нього 20000 грн., які зобов'язався повернути через півроку. Так як він хворий, тому на такий короткий термін надав відповідачу кошти в борг. 5000 грн. відповідачем було повернуто йому у вказаний строк. Інша сума коштів не повернута відповідачем більше як 2,5 роки та відповідач не бажає повернути кошти, вказуючи на те, що він йому нічого не винен. Відповідач заборгував йому 15000 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача кошти знецінення від інфляції в сумі 4140 грн. та відсотки від суми боргу в розмірі облікової ставки НБУ у розмірі 4 473 грн. 23 коп. У наданій відповідачем борговій розписці не ставив відмітку про часткове повернення коштів так як відповідач не вимагав цього. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнала частково в сумі 2000 грн. Пояснила, що 10000 грн. боргу відповідач повернув позивачу у квітні 2017 року у приміщенні приватного нотаріуса [PERSON] у його присутності, 3000 грн. боргу він повернув позивачу на подвір'ї будинку в якому проживає позивач в [ADDRESS] у присутності [PERSON] та 5000 грн. боргу повернув 01.05.2016 року (дану суму позивач не заперечує). Про наявність боргової розписки відповідач взагалі забув, тому не наполягав на внесенні в неї відомостей про повернення боргу. Позивач скористався ситуацією в своїх інтересах. Оскільки відповідач визнає борг в сумі 2000 грн., то і сума знецінення від інфляції та відсотки від суми боргу є значно меншими та відповідач погоджується сплатити позивачу кошти знецінення від інфляції - 552 грн. та відсотки в розмірі облікової ставки НБУ в сумі 596,16 грн. Загальна сума боргу, яку відповідач готовий повернути позивачу борг, що становить 3148,16 грн. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що дійсно 23.02.2016 року знаходився в м. Києві у справах. Він заїхав у гості до позивача, останній перебував в нетверезому стані та з дивану дістав пачку грошей в сумі 20000 грн. Він пояснив, що вчора відпочивав з хлопцями і сьогодні вони знову прийдуть гуляти. Він запропонував позивачу забрати кошти на зберігання, строком на 2 роки, а коли позивач приїде до смт. Олександрівка на поминальні дні до родичів - то він буде повертати йому кошти, за що дякуватиме. Він погодився, але під розписку. Він написав йому розписку та й забув про неї. Коли позивач приїхав в 2016 році, він дав йому 5000 грн. та просив дати розписку. Позивач повідомив, що розписки не дасть, поки він не віддасть всі кошти. На весні, в квітні 2017 року, позивач приїздить в смт. Олександрівку на поминальні дні. Також він хотів продати присадибну земельну ділянку. Вони здзвонилися та домовилися зустрітися в нотаріуса [PERSON] У нотаріуса він повернув позивачу ще 10000 грн. купюрами по 500 грн., що бачив нотаріус. Позивач розписку не повернув. Потім він разом з позивачем отримали консультацію у нотаріуса. 12.04.2018 року позивач приїздив в смт. Олександрівку на поминальні дні. Близько 14 год. цього дня він зателефонував позивачу та вони зустрілися в нього вдома, де в присутності [PERSON] він віддав позивачу 3000 грн., що фіксував [PERSON] на телефон. 2000 грн. він зобов'язався повернути позивачу протягом тижня. Однак позивач телефонував йому через декілька днів та вимагав повернути залишок коштів. Він повідомив позивачу що віддасть протягом тижня. Наприкінці квітня - на початку травня він приїздив до позивача з грошима та матеріалами, однак позивач, перебуваючи в п'яному вигляді, вигнав їх та повідомив, що оскільки він не повернув йому кошти на його вимогу, він буде повертати йому 20000 грн. та вони зустрінуться в суді. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що 12-13 квітня 2018 року до нього звернувся відповідач з приводу того, що йому знайомий [PERSON] надавав кошти. Розписку зобов'язався повернути після повернення всієї суми коштів. Але він не має підтвердження щодо повернення йому коштів, тому просив засвідчити даний факт, так як [PERSON] зловживає спиртними напоями та можуть виникнути питання. Близько 13-14 год. вони разом поїхали до позивача [PERSON] на [ADDRESS], останній вийшов з літньої кухні та [PERSON] біля криниці віддав йому кошти в сумі 3000 грн. купюрами по 500 грн.; 2000 грн. відповідач говорив позивачу, що поверне через тиждень, коли в с. Осота будуть поминальні дні, де у позивача був хтось похований. Позивач погодився. Відповідач запропонував позивачу написати розписку. Позивач повідомив, що напише розписку, коли відповідач поверне повністю борг. Відповідач погодився та вони поїхали від позивача. Позивач перерахував гроші, які повернув відповідач. В травні 2018 року відповідач знову просив його поїхати до позивача [PERSON] засвідчити повернення залишку боргу. Коли вони застали позивача вдома, він вийшов з кухні, відповідач хотів повернути йому 2000 грн., але позивач відмовився і сказав до відповідача, що він віддасть йому 20000 грн. та, що вони зустрінуться в суді. Кошти в сумі 2000 грн. отримувати позивач відмовився. Повернення коштів він знімав телефоном на відео, але воно не збереглося. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює приватним нотаріусом Олександрівського нотаріального округу. Навесні 2016 року чи 2017 року до нього зателефонував відповідач та попросив проконсультувати товариша по земельній ділянці, що знаходиться в м. Києві. Вони прийшли до нього, він подивився на державний акт та надав консультацію. Крім цього, в приймальній кімнаті нотаріальної контори, в його присутності, відповідач передав позивачу кошти , близько, 10000 грн. купюрами по 500 грн. Він з цікавості запитував у відповідача за що він передав гроші позивачу, а відповідач пояснив, що брав у позивача кошти на збереження , щоб той не прогуляв чи пропив їх. Документально передача коштів не оформлювалася. Розписку не писали, оскільки позивач та відповідач перебували в дружніх відносинах. Приміщення нотаріальної контори забезпечено камерами, однак в зв'язку з тривалим проміжком часу запис не зберігся . Пам'ять на камерах оновлюється приблизно через три місяці. Заслухався пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно розписки від 23.02.2016 року (а.с.6, 72) [PERSON] 23.02.2016 року взяв в займ 20000 грн. у [PERSON] терміном на півроку з 23.02.2016 року до 23.08.2016 року. Оригінал вказаного документу досліджувався у судовому засіданні . Долучати його до матеріалів справи позивач відмовився , побоюючись за його схоронність. Згідно даних (а.с.9-10) індекс інфляції в Україні становив: вересень 2016 року - 101,8%, жовтень 2016 року - 102,8%, листопад 2016 року - 101,8%, грудень 2016 року - 100,9%; за 2017 рік - 113,7%; січень 2018 року - 101,5%, лютий 2018 року - 100,9%, березень 2018 року - 101,1%, квітень 2018 року - 100,8%. Відносини , що склалися між сторонами , суд відносить до правовідносин з приводу позики та вважає за необхідне керуватися главою 71 параграф 1 «Позика» ЦК України. Згідно ч.1 ст.206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Згідно ст.537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Згідно ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржника має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд , приймаючи до уваги викладене , приходить до наступного висновку. У судовому засіданні було встановлено, що на підставі розписки від 23.02.2016 року, відповідач отримав від позивача кошти в сумі 20000 грн. терміном на півроку з 23.02.2016 року до 23.08.2016 року. Відповідачем частково було повернуто борг в сумі 5000 грн., що не заперечується сторонами. Розписки про розрахунок сторонами не складалися, діяли на довірливих відносинах. Своїх зобов'язань щодо повернення залишку боргу у розмірі 15 000 грн. 00 коп. відповідач не виконав. Відповідач зазначає , що сплатив позивачу з 20 000 грн. 00 коп. боргу не 5 000 грн. 00 коп., а 18 000 грн. 00 коп., тому визнає лише 2 000 грн. 00 коп. не сплаченого боргу. Однак , факт повернення залишку заборгованості у розмірі 13 000 грн. 00 коп., що заперечується позивачем , належним чином не доведений та не підтверджений. Суд не може взяти до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] , як доказ повернення боргу відповідачем позивачу, з наступних підстав. Так , представник відповідача зазначає , що , відповідно до положень ст.76 ЦПК України , пояснення свідків є доказом. Тоді як , згідно ч.1 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.545 ЦК України - прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржника має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. А тому , у даному випадку пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] є не допустимим доказом . Повернення боргу може бути підтвердженим лише наданням розписки про отримання коштів позивачем . Відсутність такого документа та наявність оригіналу розписки про надання позики в позивача свідчить про існування невиконаного зобов'язання відповідачем . Таким чином, право позивача, з приводу якого він звернувся в суд, порушено і воно підлягає захисту в межах заявлених вимог шляхом стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 15 000 грн. 00 коп. Суд погоджується з проведеним позивачем розрахунком суми знецінення від інфляції у розмірі 4140 грн.00 коп. та відсотками від суми боргу в розмірі облікової ставки НБУ в сумі 4473 грн. 23 коп., що також підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, суд вважає за необхідним задовольнити даний позов. Згідно ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 704 грн.

Outcome: approved