Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в остаточній редакції якого просить розірвати договір про строковий вклад № 1015 від 21.11.2013 року укладений між Публічним акціонерним товариством «ФІНРОСТБАНК» в особі Начальника Харківського відділення №1 [PERSON] та [PERSON] по причині не виконання договірних зобов'язань, стягнути з відповідача на його користь 60000,00 грн. суму вкладу, 30000,00 грн. моральної шкоди, 241,64 грн. - 3% річних за користування його грошовими коштами, 619,80 грн. - індекс інфляції та 2295,61 грн. суми упущеної вигоди (а.с.72-73). В обґрунтування позову зазначає, що 21.11.2013 року між ним та ПАТ «Фінростбанк» в особі Начальника Харківського відділення №1 [PERSON] було укладено договір про строковий вклад № 1015 з щомісячною сплатою процентів «Максимальний прибуток». Срок дії договору закінчується 21.05.2015 року. При укладенні договору позивачем 21.11.2013 року в касу було внесено 60000,00 грн. 01.04.2014 року позивач звернувся до банку для отримання процентів, однак банк був закритий, 02.04.2014 року та 03.04.2014 року банк теж був закритий. В банкоматах отримати гроші позивач не міг, оскільки його картку було заблоковано. 03.04.2014 року рекомендованою поштою позивач направив лист на адресу відповідача з вимогою про розірвання договору у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань. Однак до теперішнього часу банк прохання позивача не виконав. 05.04.2014 року та 06.04.2014 року позивач отримав по 500 грн. відсотки за вклад, замість 1141 грн. Зазначає, що виплати проводились не в повному обсязі, а декількома платежами, оскільки банком в односторонньому порядку було встановлено ліміт видачі грошових коштів.08.04.2014 року позивачем повторно було надано заяву банку про дострокове розірвання договору про строковий вклад № 1015, однак до теперішнього часу гроші позивачу не повернуті, у зв'язку з чим позивач просить розірвати договір достроково, стягнути з відповідача на його користь 60000,00 грн. суму вкладу, 30000,00 грн. моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, негативного впливу ситуації на його здоров'я, 241,64 грн. - 3% річних за користування його грошовими коштами, 619,80 грн. - індекс інфляції та 2295,61 грн. суми упущенної вигоди, оскільки позивач мав намір укласти договір вкладу з Харківським відділенням банку «Аркада» з відсотковою ставкою 28,5. Вважає, що відповідачем порушені його права, як споживача фінансових послуг та звернувся з даним позовом до суду з посиланнями на Закон України «Про захист прав споживачів». В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, що дає суду підстави розглядати справу за його відсутністю. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та вчасно, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи,що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, 21.11.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Фінростбанк» в особі Начальника Харківського відділення №1 [PERSON] було укладено договір про строковий вклад № 1015 з щомісячною сплатою процентів «Максимальний прибуток» (а.с. 2-3). Відповідно до п.1.5. Договору проценти на суму первинного внеску нараховуються з розрахунку 23.15 процентів річних (а.с. 2). При укладенні договору позивачем 21.11.2013 року в касу було внесено 60000,00 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 4). Строк дії договору закінчується 21.05.2015 року (а.с. 3). 03.04.2014 року рекомендованою поштою позивач направив лист на адресу відповідача з вимогою про розірвання договору у зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань (а.с. 5,6). 29.04.2014 року [PERSON] було направлено повідомлення від Голови правління «Фінростбанк», в якому зазначено, що через 6 (шість) робочих днів після його звернення до відділення АТ «ФІНРОСТБАНК», сума вкладу безготівковим шляхом буде перерахована на його платіжну картку. Видача коштів з платіжної картки або поточного рахунку (готівкою та безготівкове перерахування з рахунку) відбувається у сумі 500 грн. на добу без врахування загальної суми вкладу. В залежності від зовнішніх чинників (фінансово-політичної нестабільності в державі) суми щоденного ліміту зняття грошових коштів з платіжної картки або поточного рахунку може бути змінено) (а.с. 46). До теперішнього часу договір між сторонами не розірвано, вклад [PERSON] не повернуто (а.с.21). Стаття 4 Закону України «Про захист прав споживачів» надає право споживачам звертатися до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. В силу ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. В порушення вимог п. 2.1.7 Договору, ПАТ «ФІНРОСТБАНК» у визначений договором строк через 2 робочих дні з моменту отримання заяви позивача про повернення вкладу, коштів не повернув, договір не розірвав, взяті на себе зобов'язання в повному обсязі не виконав, тому суд приходить до висновку, що договір підлягає розірванню, а грошові кошти вкладу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв'язку з порушенням ПАТ «ФІНРОСТБАНК» умов договору про строковий вклад № 1015 від 21.11.2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми та індексу інфляції, суд зазначає, що договором про строковий вклад № 1015 від 21.11.2013 року встановлено проценти на суму первинного внеску нараховуються з розрахунку 23.15 процентів річних, а тому ці вимоги задоволенню не підлягають. Закон України «Про захист права споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Частиною другою п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, позивачем суду не надані докази на підтвердження спричинення йому діями відповідача по справі моральної шкоди, тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. В силу ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач просив стягнути з відповідача також упущену вигоду в сумі 2296 грн. 61 коп., однак доказів того, що за обставин, якби його право не було порушено, отримані доходи становили саме суму 2296 грн. 61 коп. не надав. З огляду на що така вимога задоволенню також не підлягає. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial