Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що [PERSON] з 11 вересня 2009 року перебуває на обліку служби у справах дітей Покровської райдержадміністрації, як сім'я, яка опинилася у складних життєвих обставинах. [PERSON] за місцем мешкання характеризується негативно, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, палить, веде аморальний спосіб життя. В будинку повна антисанітарія. Незважаючи на те, що [PERSON] чотири рази притягалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП та один раз до кримінальної відповідальності ніяких висновків не зробила. На даний час хлопчиком опікується бабуся, а донька проживає у гуртожитку ВПУ № 75, не навчається. Відповідно до висновку, який надав орган опіки і піклування Маломихайлівської сільської ради [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків, тому було прийнято рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно дітей. Одночасно з вирішенням питання про позбавлення відповідача батьківських прав, позивач просить стягнути з неї на користь державних закладів, прийомних сімей, дитячих будинків сімейного типу та опікунів аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просив позов задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача [PERSON], яка не з'явилася в судові засідання 04.09.2014 року, 17.09.2014 року не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді була повідомлена належним чином. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Маломихайлівської сільської ради під час розгляду справи підтримали висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей, проти задоволення позову не заперечували. Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з даним позовом позивач Служба у справах дітей Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області посилається на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з дітьми, не бере участь у їхньому вихованні, не цікавиться їхнім здоров`ям, успіхами у навчанні, не піклується про їхній фізичний розвиток як складову виховання, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як складову духовного розвитку, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, як складову морального розвитку, не бере участі у здобутті дітьми освіти, не готує їх до самостійного життя, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу. Як слідує з матеріалів справи, відповідач являється матір'ю [PERSON], [INFO] та неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 07.11.2013 року в будинку у якому мешкає вказана сім'я повна антисанітарія, брудно, накурено. Меблів та речей необхідних для вживання у побуті не достатньо /а.с. 18/. Аналогічні за змістом акти складалися 14.02.2012 року, 04.07.2013 року, 22.07.2014 року, 02.09.2014 року з яких вбачається, що будинок у якому проживає [PERSON] має газове опалення, яке не робить другий рік. На кухні будинку брудно, немитий посуд. На подвір'ї та городі зарослі бур'яну з амброзією. Син [PERSON] постійно знаходиться у бабусі [PERSON], до дитячого садка не ходить. [PERSON] вихованням дітей не займається. /а.с. 12, 13, 80, 81/. Протоколом № 1 від 28.01.2014 року за результатами засідання комісії з питань захисту прав дитини Покровської районної державної адміністрації рекомендовано органу опіки та піклування Маломихайлівської сільської ради надати висновок щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх дітей /10-11/. Згідно висновку органу опіки та піклування Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області визнано доцільним позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до її дітей /а.с. 9/. Допитана у судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог. Зазначала, що вона ніколи навмисно не уникала обов'язку щодо участі в утриманні сина та доньки, спиртні напої вживає періодично, маленьку доньку не здала у дитячий садок тому, що там необхідно здавати гроші у сумі 300 грн. на зошити, фломастери та інше. Не працює, але планує працевлаштуватися. Батька дитини не бачила тривалий час і де він зараз не знає. Іноді застосовувала фізичну силу до сина [PERSON] з метою виховання, бо інакше він не розуміє. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала суду, що вона працює соціальним працівником Покровського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Знає [PERSON], як людину, яка зловживає спиртними напоями, часто знаходиться в запоях. [PERSON] взагалі не займається дітьми, діти виховуються самостійно. Неодноразово з [PERSON] з цього приводу проводилися профілактичні бесіди, але позитивної дії вони не мали. До того ж [PERSON] займається рукоприкладством до свого малолітнього сина. Допитаний свідок [PERSON] показав, що він працює старшим оперуповноваженим Покровського РВ. Ним особисто разом з соціальними працівниками, дільничними інспекторами міліції неодноразово відвідувалась сім'я [PERSON] Особисто ним збирався матеріал на [PERSON] за ст. 164 КК України за те, що вона ухилилася він належного забезпечення своїх дітей. В подальшому вона була засуджена за цією статтею. Неодноразово [PERSON] притягувалася і до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. На той час коли вони відвідували помешкання [PERSON], остання неодноразово перебувала у стані алкогольного сп'яніння, у домоволодінні перебували підозрілі люди без документів, в домі спостерігався бруд, було дуже холодно, постільна білизна була відсутня, діти часто перебували у бабусі. Вважає, що проживання її дітей разом з [PERSON] є неможливим. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. З вказаний роз`яснень та норм закону вбачається, що тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав. Разом з тим cуду надано доказів саме винної поведінки, свідомого нехтування батьківськими обов'язками [PERSON] відносно дітей, надано доказів і вжиття відносно відповідача заходів реагування з приводу неналежного виконання батьківських обов'язків. Зокрема це слідує з постанов Покровського районного суду Дніпропетровської області від 07.11.2012 року, 15.01.2013 року, 12.03.2013 року, 25.04.2013 року, згідно яких, [PERSON] неодноразово визнавалася винною у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 184 КУпАП, а саме в ухиленні від виконання передбачених законодавством обов'язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей /а.с. 63-67/. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відносно дітей також свідчать про винну поведінку відповідача та свідоме ухилення останньої від виконання нею своїх батьківських обов'язків. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає, що доводи, на які посилається позивач, вимагаючи позбавлення батьківських прав відповідача, є такими, що заслуговують на застосування такого крайнього заходу впливу, яким є позбавлення батьківських прав щодо дітей. Крім того, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є матір'ю малолітнього та неповнолітньої, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved