Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначаючи, що між сторонами 11.09.2007 року укладено кредитний договір № 159, згідно умов якого банк зобовязався надати відповідачеві1 кредит у розмірі 18000 доларів США строком до 11.05.2035 року, а відповідач1 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. За умовами договору відповідач1 повинен був щомісячно вносити мінімальний платіж у розмірі 201,41 дол.США. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, видав відповідачу1 кредит. Відповідач1 в порушення умов кредитного договору свої зобовязання не виконав, у звязку з чим станом на 12.06.2015 року має заборгованість у розмірі 20493,16 доларів США, яка складається: 16782,08 доларів США заборгованість по кредиту; 1613,45 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 6258,41 гривень пеня за прострочення сплати кредиту; а також 37849,49 гривень штраф. Крім того, в забезпечення виконання відповідачем1 зобовязання за кредитним договором між банком та відповідачем2 [PERSON] укладено договір поруки. Відповідачам направлялись вимоги щодо виконання зобовязань, які залишені без реагування з боку боржників. З посиланням на ст.ст. 526-545, 549-552, 553-559, 572-577, 1054 ЦК України позивач просив стягнути достроково солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра»: заборгованість у розмірі 20493,16 доларів США, що за курсом валют на момент подачі позову складала 430919,81 грн., за кредитним договором № 159 від 11.09.2007 року, а також стягнути судові витрати. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності представника позивача, який заявою просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідачка1 [PERSON] та її представник [PERSON]\~позов не визнали, надали письмові заперечення, в яких зазначено, що умови кредитного договору з боку позичальника не порушувались, банком не надано доказів направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Просили в позові відмовити повністю. Відповідач2 [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір № 159 (а.с. 20-21). За умовами даного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 18000,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених договором; відсоткова ставка 12,99%, строк до 11 травня 2035 року. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитом 11.09.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки №159, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне виконання ним своїх зобовязань за кредитним договором № 159 (а.с. 22). Згідно положень ст. ст.\~526,\~527,\~530,\~1048, 1049, 1050 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до розрахунку наданого позивачем відповідач1 лише частково погасив кредит, внаслідок чого виникла значна заборгованість за кредитом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно п.1.2 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі, та несе солідарну відповідальність з Боржником перед банком за виконання Боржником зобовязання. Таким чином, відповідачі по цій справі несуть солідарну відповідальність по зобов'язаннях за кредитним договором. Позовні вимоги про стягнення штрафу не підлягають задоволенню з огляду на наступне. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з аналізу зазначених правових норм пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це приведе до застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те ж порушення договірного зобов'язання. За таких обставин, суд, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, виходячи з умов укладеного кредитного договору, а також враховуючи положення чинного законодавства, стягує з відповідачів тільки пеню та відмовляє у стягнення штрафу, не допустивши подвійної відповідальності. Враховуючи наданий позивачем розрахунок суми позову за кредитним договором станом на 12.06.2015 року сума заборгованості по кредиту складає 18693,16 доларів США, в тому числі: 16782,08 доларів США заборгованість по кредиту; 1613,45 доларів США заборгованість по сплаті відсотків; 6258,41 грн. (еквівалентно 297,63 доларів США) пеня за прострочення сплати кредиту. Згідно зі ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК). Такими випадками є ст.193, ч.4 ст.654 ЦК, закон «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.91 №959-XII, декрет КМ від 19.02.93 №15-93, закон «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 23.09.94 №185/94-ВР. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК, та при застосуванні ст.625 ЦК. Така думка висвітлена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року №6-79цс14. Заборгованість перед банком становить 18395,53 долара США, що еквівалентно 386811,91 гривень, та 6258,41 грн. (пеня). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного й

Outcome: partial