Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що[PERSON] є власником квартири за вищезазначеною адресою. Стверджує, що у квартирі також зареєстрований відповідач та члени його сім`ї. Фактично [PERSON] у 2017 році виїхав з вказаного житла, не проживає у квартирі понад 2 роки, комунальні послуги не сплачував та не сплачує, у квартирі відсутні його особисті речі. Просить позов задоволити. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 11.10.2019 року у даній справі відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити у загальному позовному провадженні. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 06.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подавав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив, відзив не надав. З урахуванням ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 268 ч.5 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної на підставі свідоцтва на право власності на житло від 19.11.1993 року, виданого на підставі розпорядження №200 від 15.11.1993 року, належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 66,55 кв.м. Згідно довідки про склад сім`ї №736 від 20.02.2019 року, виданої Волноваською міською радою Волноваського району Донецької області, за вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З акту, який знаходиться у матеріалах справи вбачається, що [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, однак не проживає у квартирі більше одного року. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.4\~ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, також закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що чинне законодавство України не передбачає визнання власника таким, що втратив право користування належним йому майном, а задоволення позову призведе до звуження непорушного права відповідача на користування своєю власністю на власний розсуд. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову як такому, що не ґрунтується на законі, оскільки відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] і не може бути обмежений в праві вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своєю власністю з тих підстав, що не мешкає в квартирі, співвласником якої він є. Крім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється не лише на підставі рішення суду, а і на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації. Судові витрати у даній справі, відповідно до ст.141 ЦПК України, необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed