Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за затримку виплат при звільненні та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона з 19 жовтня 1987 року по 31 березня 2015 року працювала у відповідача. В день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок по заробітній платі, їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 35456,42 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за весь час затримки виплати заробітної плати, яка станом на 01.08.2015 року становить 23647,98 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. У судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним у позові та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині заборгованості по зарплаті в розмірі 35456,42 грн. На думку представника відповідача розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який просить стягнути позивач є дещо завищеним. А вимоги щодо стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах закону. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно з 19.10.1987 року по 31.03.2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записом у трудовій книжці, копія якої наявна у матеріалах справи. Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем станом на 23.09.2015 року складає 35456,42 грн., що підтверджується довідкою Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Дніпроаргопроект» від 23.09.2015 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, передбачені ст.116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, спору між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі не існує, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звільнилася 31 березня 2015 року, тобто час затримки розрахунку складає 118 робочих днів (з 01.04.2015 року по 23.09.2015), середньоденний заробіток позивача відповідно до довідки відповідача від 23.09.2015 року складає 175,17 грн., а не в розмірі зазначеному позивачем у своєму розрахунку, оскільки розрахунок середньомісячної та середньоденної зарплати позивачем здійснено з порушення вимог Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року( врахування виплат, які не входять до обчислення зарплати). А отже середній заробіток за час затримки розрахунку складає 20670,06 грн. (175,17 грн. * 118 днів), які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, враховуючи ступінь важкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, вважає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн., що буде, на думку суду, відповідати принципам розумності та справедливості. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову відповідача з огляду на вищенаведені докази. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 591 грн. 26 коп.

Outcome: partial