Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , посилаючись на те, що йому на праві власності належить вказаний будинок. У належному йому будинку зареєстрований відповідач, однак з моменту реєстрації відповідач в будинку не проживає, його речей в ньому не має. На теперішній час позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним будинком, а тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення надіслане за фактичним місцем проживання. Однак відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк суду не надано, будь-яких клопотань не надіслав. Крім того, відповідач викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі договору дарування житлового будинку від 01.08.2001 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] /а.с.6-7/. Так, судом встановлено, що відповідач зареєстрований у вищевказаному будинку, але не мешкає в ньому з моменту реєстрації, що підтверджується довідкою голови Вознесенської сільської ради № 797 від 22.04.2019 року /а.с.8/. У зв`язку з реєстрацією відповідача у належному позивачу будинку, останній не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Крім того, комунальні послуги за проживання в будинку нараховуються на усіх осіб, які зареєстровані в ньому, а тому, позивач вимушений сплачувати їх за свій рахунок. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності [PERSON] в будинку судом не встановлено. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved