Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Вимоги обґрунтував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , у віці 88 років. Відповідно до заповіту від 20 грудня 2005 року складеного [PERSON] та посвідченого у Суботцівській сільській раді, останній все своє майно де б воно не було і з чого не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерть і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] , [INFO] . На даний момент, відповідно до вказаного заповіту [PERSON] заяву на вступ у спадщину написав, але свідоцтва ще не отримав. Тому він ще не прийняв спадщину за заповітом шляхом вступу в управління та володіння майном з дня смерті спадкодавця. У жовтні 2019 року він звернувся до Знам`янської районної державної нотаріальної контри Кіровоградської області за роз`ясненням щодо порядку оформлення спадщини на квартиру, за адресою: [ADDRESS] , квартира під номером 9, загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 28,2 кв.м. На його звернення нотаріус роз`яснив, що він вважається спадкоємцем, який спадщину не прийняв, оскільки разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав, у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори заяви не подав, інші спадкоємці згоди на подання ним заяви про прийняття спадщини не надавали. За таких обставин йому необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , і тільки тоді у межах встановленого судом строку, прийняти спадщину шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідної заяви. Однак, ним нажаль було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини від незалежних від нього обставин, а саме його син [PERSON] обіцяв, що відпише квартиру на нього, після того як вступить у спадщину, він на це розраховував, тому не написав заяви про вступ у спадщину. Крім того, він є інвлідом третьої групи з 01 березня 2014 року, і протягом всього часу необхідного для вступу у спадщину батька, звертався до лікарів з приводу інвалідності та проходив лікування. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав відзив, в якому вказав, що померлий [INFO] [PERSON] доводився йому дідом і 20 грудня 2005 року він у сільській раді в присутності двої свідків склав заповіт на його ім`я. На день смерті діда залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 квартири розташованої в будинку [ADDRESS] ЗБО. З даним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач звертається до суду більше як через п`ять років після смерті свого батька, доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не надає. В позові причину не прийняття спадщини зазначає - звернення до лікарів з приводу інвалідності та проходження лікування. Проте, жодних доказів, що підтверджують його тривале лікування, яке унеможливило подання заяви про прийняття спадщини, не надає. [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності, він не втратив працездатність в наслідок загального захворювання на сьогоднішній день веде здоровий образ життя, в 2017 році в нього народився син, з дня отримання інвалідності, тобто з 2003 року, працює в Агрофірмі «Хлібодар» водієм, там же де і до хвороби, що спричинила інвалідність (водієм вантажного автомобіля), здатності до самообслуговування не втратив, додаткового догляду не отримує. Більш того, позивач з 2010 року і по день смерті [PERSON] проживав разом з ним і перешкод для подання заяви про прийняття спадщини йому ніхто не чинив, він не скористався правом на прийняття спадщини, тобто правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Представник третьої особи - Суботцівської сільської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій вказав, що не заперечує проти заявлених позивачем вимог, просив розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. За даними паспорта громадянина України, свідоцтва про народження, позивач [PERSON] , народився [INFO] , його батьком зазначений [PERSON] . Зареєстрований останній з 2005 року по [ADDRESS] (а.с.7-8,9). Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 02 квітня 2014 року позивачу з 01 березня 2014 року безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання, працевлаштований (а.с. 15). Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 01 липня 2014 року свідчить про те, що [INFO] в селі Суботці Знам`янського району Кіровоградської області помер [PERSON] , у віці 88 років (а.с. 10). У довідці Суботцівської сільської ради від 06 серпня 2019 року зазначено, що [PERSON] з 1971 року і до дня смерті [INFO] був зареєстрований та проживав зі своїм сином - [PERSON] у [ADDRESS] , який проживає там же без реєстрації з 2010 року і по теперішній час. Суботцівською сільською радою посвідчений заповіт від імені [PERSON] від 20.12.20015 року за №344 (а.с. 49). Згідно з заповітом від 20 грудня 2005 року, посвідченим Суботцівською сільською радою та зареєстрованим в реєстрі за №344, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, яким усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом мтиме право, заповів [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у Знам`янській районній державній нотаріальній конторі 25 листопада 2014 року заведно спадкову справу за №284/2014 року. З матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини від 25 листопада 2014 року звернувся його онук [PERSON] . На день смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Свідоцтва про право на спадщину не видавались. [PERSON] нотаріусом надано роз`яснення щодо неможливості оформлення ним спадщини за заповітом, зокрема із-за розбіжності дати народження його та особи, яка зазначена в заповіті, відсутності інформації щодо цього заповіту в спадковому реєстрі, та те, що у нього є право отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті діда відповідно до ст.1265 Цивільного кодексу України, як спадкоємець п`ятої черги. Разом з цим, [PERSON] , нотаріусом надано роз`яснення, в якому вказано, що він вважається таким, що не прийняв спадщину, так як у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та на час відкриття спадшини постійно не проживав зі спадкодавцем за однією адресою (а.с. 45,46,50,51,53). Зі свідоцтва про право власності на житло №5103 від 28 лютого 2005 року, яке видане Знам`янським будівельно монтажним експлуатаційним управлінням №3 та технічного паспорту вбачається, що квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] (а.с. 11,12-13). Будь-яких інших доказів на обґрунтування своїх вимог і заперечень сторонами до суду не надано. В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з цього часу виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст.1272 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач як спадкоємець за законом звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна поза межами шестимісячного строку для прийняття спадщини. Нотаріусом йому відмовлено в прийнятті заяви про прийняття спадщини та роз`яснено право звернутися до суду з даною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач просить встановити йому додатковий строк для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, посилаючись на те, що він з поважних причин його пропустив. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, які має оцінити суд з урахуванням доводів та заперечень учасників справи та врахувавши її фактичних обставин, що кореспондується з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України у п.24 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». В Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказується, зокрема, на те, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. Так, поважними визнаються: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. У постанові Верховного суду від 26 червня 2019 року по справі №565/1145/17 зазначено, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, якімають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на на припущеннях. Обґрунтовуючи поважність пропущеного строку на звернення до нотаріуса з заявою про прийння спадщини позивач посилається на стан здоров`я, а саме те що з 01 березня 2014 року є інвалідом третьої групи і протягом всього строку встановленого для прийняття спадщини, звертався до лікарів з приводу інвалідності та проходив лікування. А також на те, що його син - відповідач по справі обіцяв йому, що відпише квартиру на нього, після того як вступить у спадщину. Однак, будь-яких доказів, про те, що позивач у строк необхідний для прийняття спадщини [PERSON] , хворів і перебував на тривалому лікуванні, або ж знаходився на постійному обстеженні у зв`язку зі встановленням групи інвалідності, суду не надано як і не надано доказів, про те, що встановлена йому ІІІ група інвалідності, спричинила обмеження його життєдіяльності, в тій мірі, що він навіть був позбавлений здатності на подання заяви про прийняття спадщини. Невиконана обіцянка спадкоємця який прийняв спадщину, на вчинення якихось дій на користь спадкоємця, який спадщину не прийняв, не може бути визнана поважною причиною для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. З огляду на те, що доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними і вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що правові підстави для визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] не доведені, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Разом з цим, з приводу посилання позивача на те, що відповідач не прийняв спадщину, оскільки не отримав свідоцтва про право на спадщину, суд відзначає, що відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп., суд відностить на його рахунок. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., які поніс відповідач суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до положень ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, затрачений час, обсяг наданих послуг, докази на підтвердження понесених витрат, а також думку позивача, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу, яка полягала у складанні відзиву на позовну заяву, будуть співмірними в сумі 500 грн. та підлягають стягненню з позивача на користь відповідача у цій сумі.

Outcome: approved