Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], мотивуючи тим, що йому належить спірна квартира, в якій зареєстрована його колишня дружина, яка з січня 2015 року у спірному житловому приміщенні не проживає, добровільно знятись з реєстраційного обліку відмовляється. Відповідач не приймає участі в утриманні квартири, сплати комунальних послуг, внаслідок чого позивач вимушений сплачувати за двох зареєстрованих осіб, що порушує його права. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та дала пояснення аналогічні викладеним в позові обставинам. Вважає, що відповідач не проживає в спірному домоволодінні з січня 2015 року без поважних причин. Проти розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась - про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду нав заяву про розгляд справи за його відсутності. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивач є братом її невістки, відповідач [PERSON] його колишня дружина. Вони посварились, оскільки вона його зраджувала, після чого вона зібрала свої речі та разом з новим чоловіком виїхала у січні 2015 року до м.Київ, більше у спірній квартирі не з'являлась. Позивача знає одинадцять років, спілкується з ним два рази на тиждень по телефону. Речі відповідача у спірному житловому приміщенні відсутні. Випадки того, що позивач перешкоджав відповідачеві проживати у квартирі їй невідомі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що позивач є його другом по лінії дружини, її невістки брат. На новий рік з 2014 по 2015 р. позивач з відповідачем посварились, та остання поїхала до м. Київ та в м. Херсоні не проживає. З позивачем він спілкується декілька разів на місяць, буває в його квартирі. Відповідач [PERSON] після розлучення з позивачем не з'являлась. Зі слів [PERSON] йому відомо, що вона зібрала всі свої речі, пішла сама, оскільки у неї були ключі від квартири. Випадки того, що позивач перешкоджав відповідачеві проживати у квартирі йому невідомі. В зв'язку з цим суд на підставі ст.ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, заслухав пояснення представника позивача, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, та допитавши свідків, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачеві [PERSON], що підтверджено договором дарування квартири від 31.01.2015 р., зареєстрованого в реєстрі за №109; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.01.2015 р. за №32979767 (арк. справи 8,9). Відповідно до довідки від 14.07.2016 р. виданої головою правління ОСМД, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 7). Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 11.09.2015 р. шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили. Відсутність речей відповідача та її не проживання за вказаною адресою достовірно більше ніж 1 рік підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], у суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутня, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мала об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їй позивач не чинив, майно та речі відповідача в квартирі відсутні, поважних причин для її відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному домоволодінні більш ніж один рік, без поважних причин, втратила право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню такою в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved