Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить (після уточнень) стягнути з [PERSON] , як спадкоємця [PERSON] на свою користь суму боргового зобов`язання у розмірі 3336 доларів США за курсом НБУ в національній валюті на день винесення судового рішення та суму процентів у розмірі 333,60 доларів США за курсом НБУ в національній валюті на день винесення судового рішення. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 11.07.2017 між ним та [PERSON] укладено договір позики, за яким [PERSON] отримав у борг 2000 доларів США за його проханням та зобов`язався також відшкодувати наявні витрати в сумі 1336 доларів США, які він сплатив за проханням [PERSON] у період з червня 2016 по липень 2017 в інтересах боржника, що визначено у договорі позики особисто боржником в складі його загального боргу за договором позики, що разом склало суму боргового зобов`язання [PERSON] у розмірі 3336 доларів США. За умов договору [PERSON] зобов`язався до 01.11.2017 повернути суму боргу у розмірі 3336 доларів США, а також сплатити додатково до 01.11.2017 суму у розмірі 10% за користування коштами та штраф у розмірі 0,02% щодня від прострочення платежу. [PERSON] помер та має спадкоємців. Він неодноразово звертався з рекомендованими листами письмово до спадкоємців спадкодавця про наявність боргу за договором позики від 11.07.2017 за місцем відкриття спадщини з вимогою сплатити борг разовим платежем та зобов`язанням спадкоємців повідомити кредитора про прийняття спадщини за законом або за заповітом та виконати зобов`язання добровільно, але отримав відмову. Строк вимоги про стягнення боргу не сплив, правовідносини продовжуються. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2018 справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики передано до Олександрівського районного суду Кіровоградської області, за територіальною підсудністю (а.с. 25). Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Пляки С.Л. від 11.07.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження; залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] (а.с. 63-64). Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області Пляки С.Л. від 09.08.2018 зупинено провадження у справі до 08.09.2018 закінчення лікування в медичному закладі позивача (а.с. 80). Згідно наказу голови Олександрівського районного суду Кіровоградської області № 55-к від 01.11.2018, суддю Пляку С.Л. увільнено від виконання обов`язків судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області у зв`язку із укладенням ним контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 2 роки з 02.11.2018 по 01.11.2020 (а.с. 91). Розпорядженням керівника апарату Олександрівського районного суду Кіровоградської області № 136 від 06.11.2018 проведено повторний автоматичний розподіл даної справи та визначено головуючим суддю Мирошниченка Д.В. (а.с. 92-93). Ухвалою від 07.11.2018 вказана справа прийнята до провадження суддею Мирошниченком Д.В. (а.с. 94). Ухвалою від 08.11.2018 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду (а.с. 105-106). Ухвалою від 09.11.2018 зупинено провадження у справі на час стабілізації та покращення стану здоров`я позивача, до лютого 2019 (а.с. 112-113). Ухвалою від 06.02.2019 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду (а.с. 116-117). Ухвалою від 06.02.2019 зупинено провадження у справі на час стабілізації та покращення стану здоров`я позивача, до 30.04.2019 (а.с. 120-121). Ухвалою від 03.05.2019 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду (а.с. 126-127). Ухвалою від 03.05.2019 зупинено провадження у справі на час стабілізації та покращення стану здоров`я позивача, до 31.05.2019 (а.с. 129-130). Ухвалою від 05.08.2019 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду (а.с. 133-134). Ухвалою від 05.08.2019 зупинено провадження у справі на час стабілізації та покращення стану здоров`я позивача, до 05.11.2019 (а.с. 136-137). Ухвалою від 05.11.2019 поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду (а.с. 139-140). Ухвалою від 21.01.2020 витребувано у приватного нотаріуса Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ковтуна В.О. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 190-191). Ухвалою від 05.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 227-228). Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 247). Відповідач, у відповідності до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, проте у судові засідання, призначені на 11.03.2020 та 08.04.2020, не з?явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив не подала (а.с. 107, 231, 240). Тому, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить\~заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 10-11.07.2017 з [PERSON] були узгоджені заплановані пропозиції до бізнес-плану роботи Чечельницького спиртового заводу сезону 2017-2018, підготовлені [PERSON] 20.06-10.07.2017 (а.с. 5-6, 17, 172, 176, 223-224). 11.07.2017\~ [PERSON] \~підписано розписку\~про виконання\~боргових зобов`язань\~за договором\~позики,\~згідно якої,\~він фізична особа [PERSON] , фахівець спиртової галузі, що проживає по [ADDRESS] за договором з фізичною особою [PERSON] , 1951 року народження, за власним рішенням та на власний розсуд позичив готівкою у фізичної особи [PERSON] , проживаючого у [ADDRESS] , паспорт № [NUMBER] на строк до 1 листопада 2017 суму грошей у валюті США у розмірі 2000 (дві тисячі) доларів США на власні першочергові невідкладні поточні витрати та потреби, що за працевлаштуванням будуть пов`язані з виконанням ним обов`язків по керівництву ДП «Чечельницький спиртовий завод» та наданням ним заводу початкової цільової зворотної фінансової допомоги по відновленню виробництва продукції за проведеним технічним обстеженням та на аудит. Цю суму грошей зобов`язався повернути кредитору [PERSON] у валюті США у сумі дві тисячі доларів США, що є його борговим зобов`язанням, зі сплатою додатково та разово плюс 10% за користування грошима (позикою), що буде відшкодовано [PERSON] за вказаної адреси кредитора у м. Вінниця за місцем проживання кредитора в строк не пізніше 1 листопада 2017. За не повернення боргу сплатить пеню та штраф за прострочку платежу в розмірі 0,02% за кожний день цього прострочення. У зв`язку з тимчасовою відсутністю у нього вільних грошей за обставинами, що склалися, витрати [PERSON] , пов`язані з його працевлаштуванням (за попередньої домовленості з [PERSON] ) на спиртзавод (що не виключає за збігом обставин Овечачський, Бершадський або Косарський спиртзовади тощо) та пов`язані з його поїздками та представницькими витратами по поточному рішенню цих питань з червня 2016 року по липень 2017 року, що склали додатково 604 долари в якості його боргу, а також за актом обстеження та технічного аудиту Чечельницького спиртзаводу від 30.06.2017 у сумі 18300 гривень (що за курсом НБУ 25 грн. склало 732 долари США), а всього 1336,00 доларів США витрат за звітом, які сплатив [PERSON] , що є його боргом додатково, будуть також повернуті ним кредитору в повній сумі цих боргових витрат на протязі 4-х місяців в ц.р., тобто не пізніше 01 листопада 2017 року. Разом його борг складає 3336 (три тисячі триста тридцять шість) доларів США, які будуть повернуті кредитору в повній сумі в строк, але в будь-якому випадку до повного виконання його боргових зобов`язань (2000+1336=3336 у.є). Розписку складено особисто, зміст розписки зрозумілий, що погоджено з кредитором. Претензії відсутні. Розписка складена в одному екземплярі оригіналу та надана кредитору (а.с. 10, 173, 217). Відповідно до звіту про витрати по найму автотранспорту та інші поточні витрати для здійснення послуг в інтересах боржника фізичної особи [PERSON] , які поніс за договором сторін кредитор [PERSON] від 11.07.2017, за погодженням з [PERSON] кредитор [PERSON] здійснив оплату витрат за власні гроші на суму 604 доларів США (а.с. 13, 175, 222). 30.06.2017 [PERSON] здійснено оплату у сумі 18300 грн. за виконані роботи по складанню акту технічного аудиту від 30.06.2017 за результатами огляду технічного стану основного виробництва Чечельницького спиртового заводу, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 30.06.2017 (а.с. 14-16, 171, 221, 225). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть № 152 від 01.08.2017 (а.с. 35). 10.11.2017 позивач звертався до [PERSON] з вимогою сплатити борг за борговими зобов`язаннями за договором позики у формі розписки від 11.07.2017 в сумі 3336 доларів США (можливо за курсом НБУ на день сплати за їх узгодженістю); штрафи, пені, відсотки не вимагає, враховуючи їх товариські стосунки (а.с. 11, 12, 168). Позивач неодноразово (30.10.2017, 11.01.2018) звертався з вимогою сплатити борг спадкодавця [PERSON] до його спадкоємців, у тому числі [PERSON] , за договором позики від 11.07.2017 в сумі 3336 доларів США та проценти 10% разовим платежем в сумі 333,60 доларів США, а разом 3669,60 доларів США, строк сплати по якому становив 01.11.2017, а також пропонував вирішити питання за згодою сторін шляхом складання мирової угоди зі зменшенням (уточненням) суми боргу (а.с. 154, 165-167, 169-170, 210-212). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1\~ст. 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13 та від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, від 18.01.2017 у справі № 6-2789цс16, та у постановах Верховного Суду від 10.12.2018\~у справі\~№ 319/1669/16,\~від 08.07.2019\~у справі\~№ 524/4946/16,\~від 12.09.2019\~ у\~справі №\~604/1038/16, які суд враховує відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України.\~ Відповідно до ст.ст. 525,\~526, 599 ЦК України, \~зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також за змістом ст.ст.\~611,\~612 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до\~ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За правилами ч. 2\~ст.\~527 ЦК України, \~кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно зі\~ст. 545 ЦК України, \~прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18), зроблено висновок щодо застосування положень\~ст. 545 ЦК України,\~які суд враховує відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, і вказано, що «у статті 545\~ЦК України\~передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі\~статті 528 ЦК України\~виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій\~статті 545 ЦК України\~регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя\~статті 545 ЦК України\~не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у\~статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку». Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ч. 1, ч. 2\~ст. 533 ЦК України, \~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-284цс17. Так, згідно ст.\~524\~ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно ч. 1 ст.\~533\~ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533\~ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Статтями\~1216,\~1218 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.\~1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. 15.03.2018 Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в контексті справи № 489/2924/16-ц, провадження № 61-2811св18 встановлено, що, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.\~1296\~ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора. Вiдповiдно до ч. 1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України. Таким чином, за змістом ст.ст. 1216, 1218, 1219, 1281, 1282 ЦК України, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого\~\~ст. 1297 ЦК\~\~України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами\~\~ст. 625 ЦК України. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі №6-2962цс16. Окрім цього, це зволікання позбавляє можливості встановити точний обсяг та вартості всього спадкового майна (майнових прав), в межах якого підлягають задоволенню вимоги кредитора чи стягнення коштів. За недоведеністю перед судом повної вартості спадку, позовні вимоги позивача правомірні до задоволення повністю за позовом. Наявність всього успадкованого майна, незареєстрованого майна, грошей в банках, вкладів тощо, вартість, перелік цього майна, прийнятого в спадок тощо, буде встановлюватися в період виконання виконавчого провадження за Законом України « Про виконавче провадження», у тому числі їх наявність у третіх осіб або сторін тощо, в банках, товариствах, заповітах тощо. Тому боргові зобов`язання підлягають стягненню та погашенню в повній сумі претензії позивача по захисту майнового права позивача в судовому порядку. Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Зазначене також міститься у п. 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.3012 № 5, в якому зазначено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців, суди мають враховувати положення\~ст. 1282 ЦК України, що спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки у тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, за змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у ст. 12 ЦПК України та передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна, і у разі, якщо відповідач\~\~її оспорює, то саме він повинен\~ довести \~іншу вартість майна. За змістом\~ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини,\~\~пред`явити\~\~свої вимоги\~\~до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Отже, встановлені ст.\~1281\~ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Сплив визначених ст.\~1281\~ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду\~\~від 14.04.2018 у справі № 14-53цс18. З матеріалів спадкової справи № 64/2017, заведеної приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ковтуном В.О. 01.08.2017 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що [INFO] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті останнього звернулася його донька [PERSON] , яка вказаною заявою прийняла всю спадщину за законом де б вона не була і з чого б вона не складалася після смерті батька (а.с. 53-62, 177, 199-225). Крім того, з матеріалів спадкової справи № 64/2017 встановлено, що 11.01.2018 [PERSON] звертався до приватного нотаріуса з заявою, яка зареєстрована нотаріусом 17.01.2018 за індексом 02-14 № 15, в якій просив повідомити спадкоємців [PERSON] про наявність кредитора та претензії по сплаті боргу спадкодавця, а також вжити заходів щодо не можливості відчуження майна спадкодавця до сплати боргу чи отримання ним частки майна в рахунок сплати боргу (а.с. 209). Згідно листа приватного нотаріуса Олександрівського районного нотаріального округу вих. № 18/01-16 від 14.02.2018, лист-вимога кредитора [PERSON] спадкодавця прийнято за місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 174). Таким чином,\~судом встановлено,\~що [PERSON] \~отримав від\~позивача у\~борг грошові\~кошти в\~загальному розмірі\~3336\~доларів США\~з разовою\~сплатою \~10\~відсотків за\~користування грошима.\~Отримані кошти\~у встановлені\~строки (до\~01.11.2017)\~не повернув.\~ [INFO] \~ [PERSON] \~помер.\~Однак,\~ обов`язок\~спадкодавця щодо\~сплати заборгованості\~за позикою\~за його\~життя не\~припинився внаслідок\~його смерті,\~а перейшов\~до його\~спадкоємців.\~Матеріалами спадкової\~справи встановлено,\~що з\~заявою про\~прийняття спадщини\~за законом\~після смерті\~ [PERSON] \~звернулася його\~донька [PERSON] ,\~яка вказаною\~заявою прийняла\~всю спадщину\~за законом\~де б\~вона не\~була і\~з чого\~б вона\~не складалася\~ після\~смерті батька.\~Наявність інших\~спадкоємців судом\~не встановлено.\~Позивач неодноразово\~звертався до\~спадкоємця з\~вимогою про\~повернення суми\~боргу,\~у тому\~числі шляхом\~направлення претензії\~по сплаті\~боргу як\~відповідачу,\~так і\~до нотаріуса\~за місцем\~відкриття спадщини\~у встановлені\~ст.\~1281\~ЦК України\~строки.\~Однак,\~відповідач борг\~до теперішнього\~часу позивачу\~не повернула. Оскільки, відповідач одноособово прийняла всю спадщину після смерті свого батька, а тому зобов`язана нести відповідальність перед кредитором за борговими зобов`язаннями померлого [PERSON] . Той факт, що відповідач\~\~не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом\~\~не звільняє\~\~її від відповідальності перед позивачем щодо погашення боргу і, на думку суду, свідчить лише про те, що відповідач не бажає\~брати на себе зобов`язання, як спадкоємець,\~\~за\~\~невиконання\~\~боржником договору позики. При цьому відповідач, достовірно знаючи про заявлені до неї вимоги, не спростувала\~\~тверджень позивача, що саме\~\~вона є спадкоємцем [PERSON] , наявність заборгованості за договором позики та не оспорювала її розмір, оскільки відзив на позовну заяву або будь-яких інших заперечень не надавала до суду. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Згідно офіційного курсу НБУ, станом на 08.04.2020, 1 долар США становить - 27,0996 грн.. Тобто сума боргу за договором позики від 11.07.2017 становить: - тіло позики - 3336 доларів США, що в еквіваленті станом на 08.04.2020 складає 90404 грн. 27 коп.; - сума процентів в розмірі 333,60 доларів США, що в еквіваленті станом на 08.04.2020 складає 9040 грн. 43 коп. З урахуванням зазначених норм права та обставин справи, суд надавши оцінку всім доказам, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. \~ Згідно ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід 2 групи, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору у розмірі 994 грн. 45 коп.

Outcome: approved