Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та доповненнями до неї, посилаючись на те, що 04 березня 1989 року сторони уклали шлюб, за час якого, а саме: 21.12.1998 року на Універсальній товарній біржі «Новокаховська» придбали квартиру [ADDRESS], шляхом укладання договору купівлі-продажу, покупцем в якому зазначена [PERSON] 09 лютого 2011 року сторони розірвали шлюб. У зв'язку з чим позивач просить суд поділити спільне сумісне майно, а саме визнати за кожним з них право власності по 1/2 частини зазначеної квартири. В судове засідання позивач не з'явився у адресованій суду заяві просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась у адресованій суду заяві просила розгляд справи провести в її відсутність позовні вимоги визнала, та проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 04 березня 1989 року сторони уклали шлюб. 21 грудня 1998 року сім'я в особі [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований на Товарній Біржі «Новокаховська» 21.12.1998 року). 09 лютого 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку; до ч.1 ст. 68 Сімейного Кодексу припинення шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з роз'ясненнями у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4,5 ст. 71 СК України, щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] визнала позов в повному обсязі, та не заперечувала проти визнання за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину спірної квартири. Відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України протягом усього часу судового розгляду відповідач має право визнати позов, і в цьому випадку суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, перевіривши усі матеріали справи, суд приходить до висновку, що порушень прав, свобод чи інтересів сторін судом не встановлено, визнання відповідачкою вимог зазначеного позову не суперечить діючому законодавству, крім того іншим способом встановити його право власності не представилось можливим, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved