Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] Азізолах, треті особи: [PERSON], [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що [PERSON], є співвласником квартири №63, що знаходиться у будинку 41 по вул. Наукова у сел. Дослідне Дніпровського району Дніпропетровської області. Даний факт підтверджується документами, що підтверджують право власності на зазначений будинок, а саме: Свідоцтвом про право власності на квартиру від 30 листопада 1995 року та технічним паспортом на квартиру від 30 листопада 1995 року. Відповідно до довідки, виданої 04 січня 2018 року № 30 виконкомом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в квартирі № 63 в житловому будинку № 41, розташованому за адресою: сел. Дослідне, вул. Наукова, зареєстровано п'ять осіб, а саме: він, як співвласник квартири, [PERSON], дружина (співвласник) - [PERSON], дочка (співвласник) - [PERSON], онук - [PERSON], [INFO], співмешканець дочки - [PERSON] Азізолах, [INFO]. Відповідач, зареєстрований за вищевказаною адресою, фактично не проживає. У 2015 році він виїхав за межі України з обіцянкою швидко повернутися, однак з невідомих причин до цього часу не повернувся. Зв'язків зі мною і моєю дружиною не підтримує. Зі слів дочки приходило декілька SMS - повідомлень, зміст яких не дає підстав сподіватися на швидке повернення [PERSON] в Україну. Факт не проживання підтверджується довідкою, виданою 21 грудня 2017 року депутатом Новоолександрівської сільської ради, також з приводу цього комісією Новоолександрівської сільської ради було складено акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 27 січня 2017 року про не проживання відповідача за зареєстрованою адресою та письмові свідчення сусідів [PERSON] і [PERSON], що були надані 11 січня 2018 року. Метою реєстрації [PERSON] Яшина Азізолах з його сторони було надання можливості відповідачу жити однією сімєю разом з його дочкою [PERSON], зростати онука, знайти офіційну роботу. Реєстрація особи, що фактично не проживає за місцем реєстрації [PERSON] значно ускладнює оформлення субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. На теперішній час фактичне місце проживання відповідача йому невідоме, проте реєстрація його місця проживання у квартирі обмежує співвласників квартири розпоряджатися житлом на власний розсуд. Просить суд визнати [PERSON] Яшина Азізолах, [INFO], таким, що втратив право користування квартирою № 63 в житловому будинку № 41 по вулиці Наукова у сел. Дослідне Дніпровського району Дніпропетровської області та зняти з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою. Стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 704,80 гривень. До початку відкритого судового засідання позивач надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі не заперечував проти заочного розгляду справи, просив справу розглянути без його участі. У відкрите судове засідання відповідач [PERSON] Азізолах не зявився з невідомої суду причини, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. До початку відкритого судового засідання від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали та зазначили, що вони є співвласниками квартири №[ADDRESS], відповідач зареєстрований у вказані квартирі, але фактично не проживає. У 2015 році він виїхав за межі України та до цього часу не повертався. Будь-яких звязків з ними не підтримує. У звʼязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на що, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири за адресою: вул. Наукова, 41/63, сел. Дослідне Дніпровського району, Дніпропетровської області, співвласниками квартири є: [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 30.11.1995 року виданого Інститутом кукурудзи УААН. В матеріалах справи є: акт обстеження матеріально-побутових умов сімї від 27.12.2017 року, довідка видана Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області від 04 лютого 2018 року №30, з якої вбачається, що [PERSON] Азізолах є колишнім співмешканцем [PERSON], дійсно зареєстрований за адресою [INFO], зі слів власників квартири: [PERSON], [PERSON], [PERSON] з лютого 2015 року і по теперішній час не проживає за вказаною адресою. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майнам на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ч.1 ст. 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як встановлено в судовому засіданні з 2015 року відповідач не проживає за адресою: [INFO]. Відповідач не бере будь-якої участі в утриманні житла, не сплачує за комунальні послуги та втратила будь-який інтерес до даного житла. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Конституція України є нормами прямої дії,які мають найвищу силу. У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У відповідності до ст.8 ЦПК України - суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на імя Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає , що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...» У відповідності до Рішення Європейського суду з прав людини по справі «East\Alliance Limited проти України», зазначено : «167.Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу та Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див рішення по справі «Іатрідіс проти Греції»,заява №31107/96 , п.58,ECHR 1999-II. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права, що включає свободу від свавілля. «168.Суд нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою яку прагнуть досягти». Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що реєстрацією відповідача в належній позивачу на праві власності квартирі порушуються законні права та інтереси позивача, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Суд вважає що на підставі ст.141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved