Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], законним представником якої є [PERSON], в якому просить виселити вищевказаних відповідачів з квартири [ADDRESS] тазняття останніх з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивує тим, що 10.04.2008 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 950000 доларів США. Додатково між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого стала квартира [ADDRESS]. Зазначає, що відповідачі на момент укладення іпотечного договору були зареєстровані за вказаною адресою. Стверджує, що [PERSON] виконував зобов'язання несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по кредиту. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 16.06.2011 року стягнуто у солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ТзОВ «Тиверія» заборгованість у сумі 8654574,19 грн. 26.11.2015 року відповідачам була вручена вимога про добровільне звільнення житлового приміщення. Відповідачі добровільно житлове приміщення не звільняють. Просить суд виселити всіх мешканців з квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити з підстав, викладених у такому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав заперечення, які обґрунтовує тим, що вищевказана квартира є його єдиним житлом, не була придбана за рахунок кредиту, отриманого [PERSON] Стверджує, що квартира не підлягає примусовому відчуженню, оскільки остання відповідає критеріям ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Просить у задоволенні позову відмовити. Законний представник [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, однак подала заперечення на позовну заяву. Стверджує, що в спірній квартирі зареєстрована та фактично проживає неповнолітня [PERSON] Зазначає, що ні [PERSON], ні [PERSON] іншого житла не мають. Окрім того, зазначила, що відсутня попередня згода органу опіки та піклування на здійснення правочину щодо нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти. Вважає, що твердження позивача про те, що неповнолітня [PERSON] фактично не проживає за вказаною вище адресою є безпідставними, тому просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов не визнали, просили у такому відмовити у письмових запереченнях, зокрема зазначив, що у спірній квартирі проживає його неповнолітня донька, яка не має іншого місця проживання, окрім даної квартири. Стверджує, що оскільки розпочато процедуру банкрутства ПАТ «Фідобанк», [PERSON] змушений чекати тимчасової адміністрації для можливості погашення заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. В попередніх судових засіданнях просила надати час, щоб в добровільному порядку вирішити даний спір. У судовому засіданні представник третьої особи Галицької районної адміністрації Львівської міської ради проти задоволення позову заперечив частково. Просив відмовити у задоволені позову в частині виселення неповнолітньої [PERSON], проти задоволення решти позовних вимог не заперечив. Представник третьої особи Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.04.2008 року між АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК», та [PERSON] укладено договір кредиту № 086-В/46 на придбання нерухомого майна. Відповідно до п.1.1 кредитного договору позивач надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 950000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення заборгованості 09 квітня 2038 року та сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 12,5% річних у порядку, визначеному п.п. 2.3.- 2.5. кредитного договору. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати процентів по ньому, штрафних санкцій та інших витрат, між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений 10.04.2008 pоку приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А., який зареєстрований в реєстрі за № 3781. Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно належне іпотекодавцю на праві власності, а саме: квартира №5, яка складається з трьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 32,6 кв.м та загальною площею 65,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та квартира №1а, яка використовується як нежитлова на підставі рішення виконкому Львівської міської ради народних депутатів «Про надання дозволу громадянам на використання власних квартир як нежитлових» від 29.08.1996 року за №435, загальною площею 32,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На момент укладення іпотечного договору [PERSON], [PERSON], [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], фактично проживали за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16.06.2011 року у справі № 2-2116/11 задоволено позовні вимоги ПУАТ «СЕБ БАНК», яке змінило своє найменування на ПУАТ «ФІДОБАНК», солідарно стягнено з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиверія» заборгованість у сумі 8654574,19 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.04.2012 року дане рішення залишено без змін. У зв'язку з цим, 19.01.2015 року відкрито виконавчі провадження по примусовому виконанню рішення суду про стягнення заборгованості. Твердження відповідачів про те, що вони разом з неповнолітньою [PERSON] фактично проживають у квартирі [ADDRESS] є необґрунтованими, оскільки 09.02.2015 року складено акт опису та арешту майна в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON], де зазначений предмет іпотеки описано та арештовано і в акті зазначено, що дані квартири об'єднані в одне приміщення та використовуються як кафе-бар. Відповідно до п.п.2.3. Іпотечного договору іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі достроково, у разі, якщо зобов'язання, забезпечено іпотекою, не буде виконано повністю або частково (в разі несвоєчасної сплати процентів та/або частини кредиту). Відтак, іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця в повному обсязі, включаючи основну суму кредиту, проценти, комісію, можливі неустойки та збитки, завдані несвоєчасним виконанням зобов'язання, а також необхідні витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. Розділом чотири «Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки» вищезазначеного іпотечного договору, а саме п.4.1. передбачена можливість звернення стягнення на передане в іпотеку майно у порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку» шляхом продажу від свого імені на підставі договору. У зв'язку з тим, що відповідачами не виконані зобов'язання за договором кредиту та постійно здійснюються заходи, спрямовані на перешкоджання виконання рішення суду, позивачем було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку». Так, 26.11.2015 року на адреси [PERSON] та [PERSON] надіслано вимогу про усунення порушень, відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку». Дана вимога отримана останніми 02.12.2015 pоку, 04.12.2015 pоку та 07.12.2015 pоку. Також судом встановлено, що 15.01.2016 року у Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області подані заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна. 27.01.2016 року до ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області звернулась Максимич A.M., як законний представник [PERSON], з заявою про відкладення торгів з реалізації майна. В заяві вона зазначила, що її малолітня донька [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. До зазначеної заяви було додано копію будинкової книги (а.с.21-24). ВПВР УДВС Головного управління юстиції у Львівській області 05.02.2016 року отримано лист №3109вих15 від 03.02.2016 року Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, в якому викладено клопотання про недопущення порушення житлових та майнових прав неповнолітньої [PERSON] (а.с.25). У зв'язку з цим 16.02.2016 року позивачем подано заяву до Галицької РА ЛМР про проведення перевірки щодо забезпечення необхідних умов життя [PERSON], [INFO] В даній заяві заявником викладено інформацію про те, що квартира в якій зареєстроване місце проживання малолітньої об'єднана з іншою квартирою та використовується як приміщення кафе-бару. Крім того, з моменту опису та арешту зазначених квартир в рамках виконавчого провадження, тобто з 09.02.2015 року, майно передано на відповідальне зберігання та передано під охорону приватної охоронної фірми. На вищевказану заяву Галицька РА ЛМР надала відповідь вих. № 3109-15 від 11.03.2016 р., згідно якої «за місцем проживання дитина забезпечена усіма необхідними речами для належного виховання, розвитку та проживання, відповідно до віку», а органом опіки та піклування не виявлено фактів невиконання чи неналежного виконання батьківських обов'язків. Окрім того, позивачем 09.03.2016 року надіслано вимоги про звільнення квартири №5, яка складається з трьох житлових кімнат та кухні, житловою площею 32,6 кв.м. та загальною площею 65,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та зняття з реєстрації місця проживання. 11.03.2016 року дані вимоги отримані [PERSON], [PERSON], [PERSON], однак станом на 12.04.2016 року не виконані, відповідної інформації чи повідомлення позивачем не отримано. Пунктом 3.1.10. Іпотечного договору передбачено обов'язок іпотекодавця не реєструвати постійне місце проживання малолітніх, неповнолітніх та осіб пенсійного віку у нерухомості, що є предметом іпотеки, а саме житлової квартири за адресою: [ADDRESS]. На даний час заборгованість за договором кредиту не погашена, рішення суду не виконане. Наявність зареєстрованих осіб в квартирі, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] перешкоджає виконанню рішення суду про стягнення заборгованості та/або зверненню стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.38 ЗУ «Про іпотеку», у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовом про виселення відповідачів. Крім цього, судом встановлено, що у матеріалах справи наявне клопотання [PERSON] про те, що останній зобов'язується у разі не врегулювання спору мирним шляхом зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та прописати її за адресою: [ADDRESS]. Зазначене у даному клопотання у судовому засіданні підтверджено [PERSON] Тобто судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] може бути зареєстрована за іншою адресою. Згідно з положеннями ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору. Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.3 ст.109 Житлового кодексу України УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Що ж стосується покликання відповідачів на те, що не може бути їх виселено з вищевказаної квартири, оскільки остання відповідає критеріям ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає, що такі доводи є необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст.4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ст.5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що зокрема, таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Як було зазначено вище, в акті опису та арешту від 09.02.2015 року вказано, що квартири об'єднані в одне приміщення та використовуються як кафе-бар. З моменту передачі даного майна в іпотеку воно не використовувалось як постійне місце проживання боржника або майнового поручителя. Окрім того, судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у власності [PERSON] перебуває житловий будинок, загальною площею 54,5 кв.м, житловою площею 34,2 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] та будинок, загальною площею 213,9 кв.м, житловою площею 117,4 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Тому, прийняте рішення про звернення стягнення на квартири [ADDRESS] та вчинення Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Львівській області дій, спрямованих на примусове відчуження зазначеного майна не суперечать нормам ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Суд також зазначає, що вказаний вище Закон не містить норм, які б обмежували або забороняли виселення мешканців. Відтак, суд дійшов висновку, що позов, в частині виселення мешканців квартири [ADDRESS], підлягає до задоволення. Щодо вимог позивача про зняття з реєстрації відповідачів, то такі задоволенню не підлягають, оскільки підставою для зняття відповідачів з реєстрації є рішення суду про виселення. При цьому, суд враховує, що відповідно до ст.ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійснені ним прав користування, розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Окрім того, позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір на загальну суму 2756 грн. 00 коп. Оскільки позов задоволено частково, відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки остання є представником [PERSON], необхідно стягнути на користь ПУАТ «Фідобанк» судові витрати у сумі 334,50 грн. з кожного.

Outcome: approved