Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 09.10.2015 року в розмірі 16\~000,00 грн., проценти за користування позикою в розмірі 64620,00 грн., судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 09 жовтня 2015 року він уклав із [PERSON] договір позики, згідно з яким передав останньому грошові кошти в сумі 16\~000 грн., з умовою їх повернення до 09 жовтня 2018 року. Договір укладено в простій письмовій формі. На підтвердження укладення вищезазначеного договору відповідачем була власноруч написана розписка про отримання ним коштів. На день подання позову до суду відповідач не здійснив жодного платежу за договором позики грошей, чим порушив взяті на себе зобовязання. Крім того, згідно п. 4.4 укладеного договору позики грошей від 09 жовтня 2015 року, в разі не повернення грошей в строки, які вказані в договорі (п. 4.2) позичальник сплачує проценти за користування позикою в розмірі 5% в день від суми простроченої заборгованості, які нараховуються до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Оскільки сума боргу так і залишається неповернутою відповідачем плата за користування грошима станом на 14.12.2016 року складає 64620 ,00 грн. У судовому засіданні представник Позивача [PERSON] уточнив позовні вимоги, підтримав уточнені позовні вимоги, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та на пояснення надані в судовому засіданні. Просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики грошей від 09.10.2015 року у сумі 15502,00 грн., проценти за користування позикою в розмірі 64620,00 грн. та судові витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що отримана ним сума за договором позики становить 2000, 00 грн., а суму у розмірі 16000,00 грн., на його думку, він мав повернути позивачеві у разі не сплати ним жодної суми за договором позики лише 09.10.2018 року. Також зазначив, що на виконання своїх зобовязань за договором позики він здійснив платіж на рахунок позивача у розмірі 500,00 грн. 01.02.2016 р. Пояснив, що договір та розписку він підписував, борг не зміг вчасно повернути у звязку з тяжким матеріальним становищем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 09 жовтня 2015 року відповідач взяв в борг у позивача суму 16\~000 грн., зобовязавшись повністю повернути позику згідно графіку рівними частками в термін до 09 жовтня 2018 року, що підтверджується договором позики та розпискою (а.с. 6, 7). Згідно з п. 4.3 договору позики плата за користування позикою, при сплаті всіх платежів в строки, вказані в договорі не нараховується. Відповідно до п. 4.4 в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі позичальник сплачує плату за користування позикою, яка складає 5 % в день від суми кожного несплаченого по договору платежу починаючи з дня, коли повинен був здійснений цей платіж згідно графіка п. 4.2 до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Після підписання договору відповідач сплатив на рахунок позивача один платіж у розмірі 498,00 грн., що підтвержується квитанцією Приватбанка № 1022016135514 від 01.02.2016 року, тобто сума боргу за договором становить 15502,00 грн. Приймаючи рішення по суті заявленого позову суд керується положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, згідно якої, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Обов'язок доказування відповідно зі статтями\~10,60 ЦПК\~покладений на сторони у справі. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що він отримав від позивача в борг у сумі в розмірі 2000 грн., а не 16 000 грн., як зазначено в договорі від 09.10.2015 р. та розписці від 09.10.2015 р., підписаних відповідачем. Крім того, відповідач зазначив, що він сам підписував зазначені документи в присутності свідків вказаних в розписці, та необхідності допиту свідків в судовому засіданні він не вбачає. Враховуючи що відповідачем до теперішнього часу сума боргу не повернута суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 15502грн. Крім того, підлягає стягненню з відповідача сума передбачена п. 4.4 договору позики в розмірі 64620,00 грн., відповідно до розрахунку наданого позивачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача необхідно стягнути судові витрати сплачені позивачем при подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved