Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 13500 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 10.04.2019 між ним та відповідачем було укладено договір про надання послуг з розмитнення його автомобіля польської реєстрації, згідно умов якого ним були сплачені відповідачу грошові кошти (завдаток) в сумі 500 доларів США ( в еквіваленті по курсу НБУ на дату складання розписки 13500 грн.). На підтвердження передачі грошових коштів сторонами було складено розписку. Надати вказані послуги відповідач зобов`язаний був до 22.05.2020 року, але після спливу терміну їх виконання, їх не надав та відмовляється повертати грошові кошти, у зв`язку з чим він змушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та розгляд справи просить проводити у його відсутність. Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча повідомлявся про місце і час розгляду справи належним чином, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до\~статті 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10.04.2019 року між сторонами у простій письмовій формі було укладено розписку, відповідно до якої [PERSON] взяв суму в розмірі 500 доларів США у громадянина [PERSON] , на послуги з розмитнення автомобіля «Mercedes» (а.с.3). Частиною першою\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст.\~901, ч. 1 ст.\~903 ЦК України\~за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З наданої розписки від 10.04.2019 року вбачається, що відповідач отримав грошову суму в розмірі 500 доларів США за послуги з розмитнення автомобіля «Mercedes». Згідно положень ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач зазначає, що вказані послуги відповідачем в обумовлені в усному порядку строки надані не були і добровільно повернуто грошові кошти він відмовляється. Позивач зазначає, що на його неодноразові повідомлення про надання послуг в обумовлені в усному порядку строки або повернення грошових коштів позивач не відреагував. З метою вжиття заходів до відповідача позивач звернувся до Малиновського ВП в м. Одесі, але листом №38/14.08.2019 від 14.08.2019 року йому повідомили, що вказане питання відноситься до цивільно-правових відносин, і рекомендували звернутися до суду (а.с.10). Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно ч. 1 та ч. 3\~ст. 615 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Згідно\~ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги надану позивачем роздруківку переписки в месенджері «Viber», оскільки з вказаної роздруківки неможливо встановити чи дійсно переписка велася між позивачем та відповідачем. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав, грошові кошти не повернув, а тому суд вважає, що грошові кошти підлягають стягненню з нього в повному обсязі. При цьому, суд враховує правові висновки, наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц. Відповідно до вказаних висновків гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Приймаючи до уваги вищевикладене, суду вважає, що сума грошових коштів підлягає стягненню з відповідача в валюті, в якій він її отримував відповідно до розписки доларах США, оскільки іншої валюти при укладенні розписки сторонами не передбачено. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved