Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 06.01.2015 року він із банком уклав договір №313731/2871/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) Нові гроші. За договором відповідач прийняв від нього 100000,00 гривень строком до 06.04.2015 року зі сплатою 25,00 %. 02.06.2015 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив відповідача про повернення суми вкладу в день закінчення строку договору. [PERSON] не повернув вклад, тому просить стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 100000,00 гривень та 3% річних на суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за період з 07.04.2015 по день повернення вкладу. В судове засідання позивач не зявився. Подав заяву про розгляду справи без його участі, на задоволенні заяви наполягає. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Подав суду заперечення до позову, в яких зазначив, що відповідно до постанови НБУ уповноважені банки, у тому числі і відповідач, були зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті у межах до 15000,00 грн. на добу на одного клієнта. Вважає, що постанова НБУ є обов'язковою для виконання відповідачем. Тобто НБУ прямо або побічно заборонено або обмежено можливість належного виконання банком умов договору депозиту. При цьому строк виконання зобовязань відкладається на весь строк дії таких обставин. Також не підлягають задоволенню вимоги позову щодо стягнення 3% річних, оскільки стю625 ЦК України можна застосовувати, якщо договором не інший розмір процентів не встановлено. В той же час розмір зараховуваних процентів визначений в договорі, а саме: 25%. Просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між 06.01.2015 року між ПАТ Банк Фінанси та Кредит та [PERSON] укладено договір №313731/2871/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) Нові гроші. Згідно з пп.1, 2 договору банк приймає грошові кошти в сумі 100000,00 грн., під 25 % річних на строк з 06.01.2015 по 06.04.2015 року. 02.06.2015 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив відповідача про повернення суми вкладу в день закінчення строку договору. Згідно із частиною 1 ст.1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Підпунктом 9 п.4 Постанови правління НБ України Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України від 03.03.2015 № 160 (яка діяла на момент подачі позивачем заяви про видачу депозиту) встановлено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Суд не приймає заперечення відповідача щодо неможливості виконання зобовязання за договором банківського вкладу, оскільки НБУ обмежено суму видачі готівкових коштів на добу, а не заборонено видачу коштів взагалі. Більш того, банк в період з 06.04.2015 року по теперішній час жодного платежу позивачу в межах 15000 гривень на добу не здійснив. Тому позов в частині стягнення суми вкладу підлягає задоволенню. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума 3% річних на 100000,00 грн. за період з 07.04.2015 по 07.05.2015 року становить 250 гривень. Судом також не приймаються заперечення відповідача в частині стягнення 3%, оскільки ст..625 ЦК України передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязання. Враховуючи те, що відповідач не виконав своє зобовязання за договором, то позов в частині стягнення 3% річних інфляційних витрат слід задовольнити.

Outcome: approved