Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до ПАТ АБ «Порто-Франко» та просить стягнути з відповідача суму банківського вкладу в розмірі 55 341, 58 дол. США, 3% річних за неповернення вкладу з нарахованими відсотками в розмірі 204 69 дол. США, пені у відповідності до ЗУ «Про захист прав споживачів» в розмірі 74 711, 13 дол. США, суму упущеної вигоди в розмірі 648, 18 дол. США, а також моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн., а також витрат на правову допомогу у розмірі 13 500, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 25 червня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір банківського рахунку [NUMBER] на суму 55 341, 58, 00 дол. США з нарахуванням 9, 5 % річних за користування грошовими коштами. Також [PERSON] вказує, що він виконав умови вищевказаного договору належним чином, перечисливши на рахунок Банку вищевказані кошти. Однак, ПАТ АБ «Порто-Франко», в свою чергу, на офіційну вимогу позивача від 14 жовтня 2014 року не повернув вищевказані кошти, що стало приводом для звернення до суду з дійсним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Представник відповідача ПАТ АБ «Порто-Франко» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви позивача про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 червня 2010 року між [PERSON] та ПАТ АБ «Порто-Франко» був укладений договір банківського рахунку [NUMBER] на суму 55 341, 58 дол. США з нарахуванням 9, 5 % річних за користування грошовими коштами. Позивач належним чином виконав умови вищевказаного договору, перечисливши на рахунок Банку грошові кошти у розмірі 55 341, 58 дол. США, що підтверджується відповідною випискою з лицьового рахунку. Відповідно до п. 1.1 договору Банк відкриває клієнту поточний рахунок [NUMBER] в іноземній валюті та здійснює його розрахунково-касове обслуговування у відповідності до умов даного договору, тарифами Банка, вимогами діючого законодавства України та нормативно-правовими актами НБУ. Відповідно до п. 2.4.2 договору відповідач зобов'язаний видати позивачу грошові кошти з поточного рахунку з каси банку не пізніше ніж за три робочих днів з моменту отримання від позивача відповідної заявки, якщо сума грошових коштів перевищує еквівалент 15 000, 00 грн. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Судом встановлено, що [PERSON] 14 жовтня 2014 року направив відповідачу заяву про отримання 55 341, 58 дол. США з каси банку. Проте, позивачу було відмовлено у видачі коштів, з посиланням на неплатоспроможність банку. Враховуючи вищевикладені норми, та зважаючи на те, що внесок, який перебуває на вищезазначеному рахунку у відповідача, належить [PERSON] на праві приватної власності, він має право вимагати від відповідача повернення вказаних грошових коштів, що відповідає ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 1066 ЦК України, тому вищевказана сума вкладу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Ч. 1 ст. 1075 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Таким чином, судом встановлено, що в порушення вищевикладених норм та п. 2.4.2 договору відповідач не повернув грошові кошти в розмірі 55 341, 58 дол. США, наявні на рахунку [PERSON] Тому, суд вважає за можливе стягнути з ПАТ АБ «Порто-Франко» на користь позивача грошові кошти у розмірі 55 341, 58 дол. США. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеній в постанові по справі № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року, з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також З % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2014 року у відповідача настав обов'язок повернути позивачу грошові кошти у розмірі 55 341, 58 дол. США, проте цього зроблено не було. Враховуючи вказане, та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, ПАТ АБ «Порто-Франко» повинен сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми за період з 20 жовтня 2014 року по 03 грудня 2014 року в сумі 204, 69 дол. США. Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей закон регулює, зокрема, відносини між споживачами послуг та надавачами послуг різних форм власності. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Таким чином, суд вважає, що послуги відповідача по відкриттю та веденню поточного рахунку [PERSON] є споживчими фінансовими послугами та на них поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Таким чином, у зв'язку із наявним простроченням відповідача по виплаті позивачу грошових коштів з поточного рахунку, відповідач повинен сплатити позивачу також неустойку в розмірі трьох відсотків від суми заборгованості за кожен день прострочення сплати процентів. Отже, загальний розмір пені у розмірі 3% на день за кожен день прострочення виплати коштів з поточного рахунку за період з 20 жовтня 2014 року по 03 грудня 2014 року становить 74 711, 13 дол. США. Однак, суд вважає необґрунтованою вимогу [PERSON] в частині стягнення з ПАТ АБ «Порто-Франко» суми упущеної вигоди, оскільки до суду не були надані будь-які докази того, що позивач мав намір розмістити грошові кошти на інших банківських рахунках, а відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає вимоги [PERSON] в частині стягнення на його користь моральної шкоди необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відшкодування такої шкоди по даній категорії законом не передбачена. Також суд вважає, що позивачем не доведений факт понесення витрат на правову допомогу розмірі 13 500, 00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Тому, враховуючи ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в цій частині позовні вимоги [PERSON] також не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв'язку з несплатою позивачем судового збору на підставі п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial