Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 42420 грн. та сплачену суму судового збору. Позов мотивує тим, що 23.02.2016 році позичив за договором позики під розписку відповідачу [PERSON] кошти в сумі 42420 гривень. Згідно договору позики та розписки відповідач зобов'язувався повернути позику в повному обсязі до 20.05.2016 року. Однак свої зобов'язання відповідач не виконав і на численні прохання повернути борг в добровільному порядку не реагує. А тому, просить суд позов задовольнити, та стягнути суму заборгованості. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав суду пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві, проти заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши причин своєї неявки, хоча була своєчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, суд вважає його належно повідомленим про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України З'ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача та оглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з договору позики від 23 лютого 2016року [PERSON] отримав та зобов'язався повернути [PERSON] до 20.05.2016 року гроші в сумі 42420гривень , еквівалентній 1400 Євро (а.с.7). Аналогічне вбачається з розписки від 23.02.2016 року, написаної [PERSON] (а.с.8). Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає, що вимоги про стягнення боргу за договором позики в сумі 42420 гривень слід задовольнити. Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача в користь позивача слід стягнути також 1964,84 грн. судових витрат. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved