Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 20.11.2015 року . У судовому засіданні представник позивача за угодою, адвокат [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі , наполягаючи на задоволенні позовних вимог, пояснивши , що його довіритель просить поновити порушене право власності та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,яке його довіритель здобув на законних підставах. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала, пояснивши , що мешкає в спірній квартирі з 1987 року, а зареєстрована з 2002 року, іншого житла не має та їй нікуди іти. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін , , суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, відповідають вимогам закону та підлягають задоволенню з наступних підстав: Сторонам роз»яснені вимог ст.ст. 10,11,60 ЦПК України стосовно тих обставин, що докази в цивільному процесі подаються тільки сторонами ,а судом тільки оцінюються. Суд вважає, що представник позивача довів суду правомірність своїх вимог належними доказами. Відповідачка [PERSON] належних доказів наявності в неї права проживання в спірній квартирі суду не надала. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Позивач [PERSON] 09.11.2015 року уклав договір купівлі - продажу з [PERSON] та придбав у власність трикімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та внесено в реєстр посвідчення нотаріальних дій за № 4062, вищевказаний договір купівлі - продажу внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № запису 11959210.(арк..4-8). В п.5 вищевказаного договору продавець [PERSON] гарантувала ,що квартира, яка є предметом цього договору нікому іншому не продана, не є предметом іпотеки та боргових зобов»язань, прав на квартиру у третіх осіб (в тому числі і за договором найму чи шлюбними договорами) ,як в Україні так і за межами України не має. У відповідності з п.2 цього договору вказано, що квартира належить Продавцю у відповідності з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, яке видане 19.01.2007 року Дзержинського районною у м. Харкові радою , спочатку було зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації « за реєстраційним номером 17547081, номер запису 84275 в книзі 1 ,а потім 31.10.2013 року внесено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 11966138. На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. Згідно вимог ст..41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. На підставі ст..319 Цивільного Кодексу України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах. Виходячи з вимог ст..328 ЦК України позивач набув право власності на законних підставах до яких відноситься купівля-продаж та має право розпорядитися своїм правом власності відповідно закону незалежно від волі інших осіб ( ст.316 ЦК України) На підставі ст..ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16, 386 Цивільного Кодексу України). Згідно з вимогами ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно вимогам ч 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» №1952-ІV від 01.07.2004р. обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб. У відповідності з вимогами Закону України « Про право на справедливий суд» від 12.02.2015 року , який набув чинності 28.03.2015 року та яким внесені відповідні зміни до ЦПК України , суди при постановленні рішень зобов»язані застосувати судову практику ,ураховуючи позицію Верховного Суду України та Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Стаття 360-7 ЦПК України передбачає : «Висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладені в його постанові, прийнятої за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1-2 частини першої ст..355 цього Кодексу, є обов»язковими для всіх суб»єктів владних повноважень,які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом…….» У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України, викладено в справі 6-158 цс від 05.11.2014 року права членів сім»ї власників будинку користуватись цим житловим приміщенням , може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім»ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається і право користування жилим приміщенням у членів його сім»ї. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка не надала суду належних доказів, які суд би мав урахувати при постановленні судового рішення, бо вони не стосуються предмета доказування.

Outcome: approved