Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 227340,00 грн. в якості заборгованості за договором позики, а також суму судового збору в розмірі 2273,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 17.08.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 10000,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою про отримання грошових коштів. Строк повернення грошових коштів сторони обумовили до 01.01.2014 року. Наведену розписку відповідач оформив особисто, власноруч вказавши свою адресу реєстрації постійного місця проживання та паспортні дані. При передачі грошових коштів були присутні свідки [PERSON] та [PERSON] 17.03.2014 року відповідач повернув позивачу частину боргу в сумі 1000,00 доларів США, що зазначено у розписці, однак у 2016 році відповідач ухиляється від повернення боргу. Станом на 16.05.2016 року 1 долар США за курсом НБУ становить 25,26 грн., таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума грошових коштів в розмірі 227340,00 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі. Позивач, допитаний в судовому засіданні за його клопотанням в якості свідка, пояснив, що 17.08.2013 року ним було надано у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США, під розписку, з яких відповідачем повернуто лише 1000,00 доларів США. Станом на час розгляду даної цивільної справи позику в розмірі 9000,00 доларів США не повернуто. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно розписки від 17.08.2013 року, відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США, які зобов'язався повернути у строк до 01.01.2014 року. Як вбачається з даної розписки, 17.03.2014 року позивачем було отримано від відповідача 1000,00 доларів США. Вказана розписка оформлена в простій письмовій формі. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 с. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Як вбачається з правових позицій, викладених в постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, між сторонами у встановленій законодавством формі було укладено договір позики, за яким грошові кошти було передано відповідачу. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються відповідними положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобовязання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. Судом в судовому засіданні був оглянута розписка, яка знаходилась у позивача. Копія розписки міститься в матеріалах даної цивільної справи. За таких обставин, враховуючи в сукупності факт знаходження у позивача розписки, а також його показання, надані в якості свідка, згідно яких борг відповідачем повернуто не було, суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем зобов'язань щодо повернення позики. Також, оцінюючи в сукупності факт знаходження у позивача розписки відповідача, а також його показання, надані в якості свідка, суд вважає доведеним, що грошові кошти за розпискою відповідачу були передані саме позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі, еквівалентному 9000,00 доларів США. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з доданої до позову виписки щодо курсу іноземних валют, позивачем заявлено вимоги про стягнення вказаних грошових коштів на офіційним курсом НБУ станом на 19.05.2016 року, який дорівнює 25,257239 гривень за 1 долар США. Враховуючи, що вказаний курс гривні до долара США є меншим, ніж курс станом на день ухвалення рішення, який дорівнює 25,9746 гривень за 1 долар США, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача заборгованості за офіційним курсом НБУ станом на 19.05.2016 року не порушуватиме права відповідача. Виходячи із офіційного курсу гривні до долару США станом на 19.05.2016 року, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 227315,00 грн. (9000,00 доларів США помножити на 25,257239 грн.). Враховуючи наведене, суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 227315,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 2273,15 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача в судових засіданнях представляв адвокат [PERSON] Відповідно до договору про правову допомогу від 19.05.2016 року, розрахунку вартості правової допомоги від 21.09.2016 року, укладеного між ним та позивачем, вартість послуг адвоката дорівнює 3000,00 грн., які були сплачені позивачем згідно квитанції № 1/9 від 21.09.2016 року. Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу входять до складу судових витрат. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Розмір мінімальної заробітної плати з червня 2016 року встановлено в сумі 1450,00 грн., відповідно 40 % мінімальної заробітної плати дорівнює 580,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача приймав участь в двох судових засіданнях, а саме 26.07.2016 року в засіданні загальною тривалістю 5 хвилин, та 22.09.2016 року в засіданні загальною тривалістю 21 хвилина, а всього 26 хвилин. За таких обставин витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню в розмірі 251,33 грн., виходячи із вартості години участі представника в судовому засіданні та загальної тривалості судового засідання. В частині відшкодування інших витрат на правову допомогу суд відмовляє, оскільки позивачем та його представником не обґрунтовано належним та достатнім чином вартість відповідних послуг, зазначена в розрахунку вартості правової допомоги. Так, у вказаному документі лише зазначено кількість годин, витрачених адвокатом та ті чи інші дії по наданню правової допомоги, та вартість однієї години тих чи інших дій по наданню правової допомоги, без наведення будь-якої калькуляції та методики розрахунку такої вартості. Таким чином, всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 2524,48 грн.

Outcome: partial