Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, а згодом з уточненим в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], відносно її малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], та стягнути з неї аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь юридичної чи фізичної особи, під опіку або на виховання якій буде передана дитина, зазначивши, що відповідачка по справі є матір'ю [PERSON], [INFO] Відомості про батька при реєстрації народження дитини записані відповідно частини 1 статті 135 СК України. Малолітня [PERSON], [INFO], з 08.12.2016 року перебуває на обліку в службі у справах дітей Мелітопольської міської ради як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах, у зв'язку з ухиленням матері від виховання дитини. [PERSON] заявою від 07.10.2016 року відмовилася забирати новонароджену дочку з пологового будинку. Службою у справах дітей з матір'ю проводилася профілактична робота з питання щодо необхідності забрати дочку у її сім'ю. Мати була ознайомлена з вимогами чинного законодавства України щодо ухилення нею від виконання батьківських обов'язків по вихованню дочки. Службою у справах дітей до Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області було направлено матеріали для притягнення матері до відповідальності за ст. 184 КУпАП. Відповідно до інформації головного лікаря КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня», [PERSON], [INFO], знаходилася у вказаному закладі з 11.10.2016 року. Була переведена до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» 14 лютого 2017 року. За цей час дитину ніхто не відвідував. 14 лютого 2017 року на підставі рішення виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 22.12.2016 № 248/23 «Про влаштування дитини до державного закладу на повне державне утримання» малолітня [PERSON], [INFO], влаштована до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко». Відповідно до листа Мелітопольського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, в сім'ї [PERSON], [INFO], виховуються малолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] З 11 жовтня 2016 року сім'я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом. 07 жовтня 2016 року [PERSON] народила дівчинку, але відмовилася годувати і доглядати за дитиною відразу після її народження. За період здійснення соціального супроводу з матір'ю були проведені консультації щодо підвищення батьківського потенціалу, покращення житлово-побутових умов, профілактики шкідливих звичок, а також було роз'яснено норми чинного законодавства України щодо виконання батьківських обов'язків та наслідки за їх невиконання. На початку соціального супроводу проводилась робота щодо встановлення та збереження родинного зв'язку з новонародженою дитиною та повернення дитину у родину. Було роз'яснено процедуру відвідування дитини у КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня». Впродовж листопада 2016 були досягнуті деякі зміни: мати прийняла рішення залишити дитину в сім'ї. Але [PERSON] не забрала дитину додому, пояснюючи відсутністю житлових умов для розвитку дитини. На сьогодні робота з [PERSON] продовжується за напрямком підвищення виховного потенціалу щодо дітей: [PERSON] та [PERSON]. Станом на сьогоднішній день мати не змінила свого ставлення до виховання дочки, не вжила заходів щодо повернення її в свою сім'ю. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що мати свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню, та матеріальному утриманню своєї дочки, не забрала дитину з пологового будинку та протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування, не цікавиться долею дочки, її життям і здоров'ям позивач вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явилася, суду надала заяву з проханням розглядати справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно копії свідоцтва про народження, виданого Мелітопольським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис від 13.10.2016 № 1358, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] /а.с. 5/. Відомості про батька дитини при реєстрації народження дитини записані відповідно частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України /а.с. 6/. Малолітня [PERSON], [INFO], з 08 грудня 2016 року перебуває на обліку в Службі у справах дітей Мелітопольської міської ради як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах, у зв'язку з ухиленням матері від виховання дитини. [PERSON] заявою від 07 жовтня 2016 року відмовилася забирати новонароджену дочку з пологового будинку /а.с.7/. Відповідно до копії акта закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, мати [PERSON] 07 жовтня 2016 року відмовилася забрати дитину жіночої статі із КУ «Мелітопольський міський пологовий будинок» /а.с.8/. Згідно копії довідки - бесіди службою у справах дітей з матір'ю проводилася профілактична робота з питання щодо необхідності забрати дочку у її сім'ю. Мати була ознайомлена з вимогами чинного законодавства України щодо ухилення нею від виконання батьківських обов'язків по вихованню дочки /а.с.9/. Службою у справах дітей до Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області було направлено матеріали для притягнення матері до відповідальності за ст. 184 КУпАП. Відповідно до копії інформації головного лікаря КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня», [PERSON], [INFO], знаходилася у вказаному закладі з 11 жовтня 2016 року. Була переведена до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» 14 лютого 2017 року. За цей час дитину ніхто не відвідував /а.с.11/. 14 лютого 2017 року на підставі рішення Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 22.12.2016 № 248/23 «Про влаштування дитини до державного закладу на повне державне утримання» малолітня [PERSON], [INFO], влаштована до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» /а.с.10/. Відповідно до копії листа Мелітопольського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, в сім'ї [PERSON], [INFO], виховуються малолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] З 11 жовтня 2016 року сім'я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом. 07 жовтня 2016 року [PERSON] народила дівчинку, але відмовилася годувати і доглядати за дитиною відразу після її народження. За період здійснення соціального супроводу з матір'ю були проведені консультації щодо підвищення батьківського потенціалу, покращення житлово-побутових умов, профілактики шкідливих звичок, а також було роз'яснено норми чинного законодавства України щодо виконання батьківських обов'язків та наслідки за їх невиконання. На початку соціального супроводу проводилась робота щодо встановлення та збереження родинного зв'язку з новонародженою дитиною та повернення дитину у родину. Було роз'яснено процедуру відвідування дитини у КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня». Впродовж листопада 2016 року були досягнуті деякі зміни: мати прийняла рішення залишити дитину в сім'ї. Але [PERSON] не забрала дитину додому, пояснюючи відсутністю житлових умов для розвитку дитини. На сьогодні робота з [PERSON] продовжується за напрямком підвищення виховного потенціалу щодо дітей: [PERSON] та [PERSON] /а.с.12/. Судом встановлено, що станом на сьогоднішній день мати не змінила свого ставлення до виховання дочки, не вжила заходів щодо повернення ї в свою сім'ю. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до пункту 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради 27.04.2017 року про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO], [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не забрала дитину з пологового будинку без поважної причини та протягом шести місяців не виявляла щодо доньки батьківського піклування, не цікавиться долею доньки, її життям і здоров'ям, а, отже, виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області вважає за потрібне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до своєї доньки [PERSON], [INFO]. Крім того відповідач [PERSON] позов визнала в повному обсязі. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, щомати [PERSON] систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування, матеріально дитину не забезпечує. За таких обставин суд приходить до висновку, що є достатні підстави для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За правилами ст.182 СК України, які діяли на момент подачі позовної заяви, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції, яка діє на момент винесення рішення) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст.183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. З урахуванням викладених обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON], починаючи від дня пред'явлення позову 07 квітня 2017 року до 07.07.2017 року включно у розмірі 1/4 частки від його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а з 08.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, - у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу, але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь юридичної чи фізичної особи, під опіку або на виконання якій буде передана дитина.

Outcome: approved