Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «В», загальною площею 110,9 кв.м. по [ADDRESS] , посилаючись на те, що рішенням виконкому міської ради від 16.05.1996 року йому надано земельні ділянки по [ADDRESS] у постійне та тимчасове користування. На земельній ділянці, наданій у постійне користування позивачем побудовано житловий будинок літ» «А», , який у подальшому йому було передано у власність рішенням виконкому Богунської районної ради м. Житомира та видано свідоцтво про право власності. На земельній ділянці, переданій у тимчасове користування для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд позивачем самочинно побудовано житловий будинок літ. «В» загальною площею 110,9 кв.м., який придатний для експлуатації за призначенням та будівництво якого не порушує права інших осіб. У зв`язку з відсутністю необхідних документів на вказаний будинок, позивач не може належним чином реалізувати своє право власності на вказаний будинок та внести щодо нього відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 22.01.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 24.01.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій підтримала позов та просила його задовольнити. Представник відповідача надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника міської ради та вирішення справи за наявними матеріалами поклав на розсуд суду, відзив на позовну заяву не надав . Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 16.05.1996 року №262 за [PERSON] закріплено земельні ділянки по [ADDRESS] у постійне користування площею 0,0333 га та в тимчасове користування на три роки площею 0,0224 га. 23.08.1996 року [PERSON] видано Державний акт на право постійного користування землею на земельну ділянку площею 0,0333 га по [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Відповідно до свідоцтва №94 про право власності на жилий будинок від 27.09.1996 року, [PERSON] на праві особистої власності належить цілий жилий будинок по [ADDRESS] . Як вбачається з технічного паспорту на будинок, виготовленого станом на 01.08.2019 року, [PERSON] на земельній ділянці, наданій у тимчасове користування по [ADDRESS] , у 1997 році побудовано житловий будинок літ. «В» загальною площею 110,9 кв.м. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження житлового будинку літ. В по [ADDRESS] від 02.09.2019 року, складеного експертом Васильківською І.С., встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації вказаного будинку. Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість оцінюваного майна станом на 05.09.2019 року ринкова вартість вищевказаного будинку 397688 грн. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.41 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Статтею 376 ЦК України врегульоване питання щодо самочинного будівництва. Зазначена норма Закону передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умовами надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до п.п. 3, 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 року №6, право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку із знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі та споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Згідно ч.6 ст.31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво об`єктів не потребує погодження державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, юридичними особами, утвореними такими органами. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] у 1997 році було самочинно побудовано житловий будинок літ. «В» загальною площею 110,9 кв.м. по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0224 га, наданій на той час йому в тимчасове користування для забудови. На даний час експертом встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації вищезазначеного житлового будинку, що також визнається позивачем та не спростовано відповідачем. Власником земельної ділянки, на якій на даний час розташований вищезазначений житловий будинок, а саме територіальною громадою міста Житомира в особі Житомирської міської ради, не надано суду обґрунтованих заперечень проти визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок літ. «В» загальною площею 110,9 кв.м. по [ADDRESS] та не повідомлено суд про порушення прав інших осіб внаслідок будівництва цього будинку. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved