Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 12028 гривень 49 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 24.09.2014 року між ним і відповідачем було укладено договір за № 8382478322 про відкриття у рамках зарплатного проекту карткового рахунку та кредитної лінії (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого банк відкрив кредитну лінію для проведення операцій з використанням картки з лімітом заборгованості не більше 4000 грн. 00 коп. терміном користування до 31.10.2017 року з оплатою 30 % річних. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту, станом на 27.09.2018 року у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача. Представник позивача надав заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та поясни, що не мав можливості сплачувати кредит, оскільки втратив картку та кредитний договір. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 23.09.2014 року між позивачем і відповідачем було укладено договір про відкриття карткового рахунку за № [NUMBER] , відповідно до якого банк відкрив кредитну лінію для проведення операцій з використанням картки з лімітом заборгованості не більше 4000 грн. 00 коп. терміном користування до 31.10.2017 року з оплатою 30 % річних (а.с. 14 - 15). Пунктами 2.4, 2.6, 2.10, 2.11, 5.1, 5.3, 5.4, 6.8, 6.10 кредитного договору передбачено надання позивачем відповідачу кредиту на певних умовах, а відповідач зобов`язаний виконувати усі умови договору, у тому числі здійснювати погашення кредиту відповідно до умов договору та сплачувати нараховані проценти за користування кредитом. 27.11.2014 року було укладено додаткову угоду б/н до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунка з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту від 23.09.2014 № 8382478322 (а.с. 16 -17). Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконує свої зобов`язання перед позивачем за укладеним між ними кредитним договором. З наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27.09.2018 року відповідач має заборгованість по договору на загальну суму 12028 гривень 49 копійок, з яких: заборгованість за основним боргом - 3981 грн. 16 коп., заборгованість за процентами - 4276 грн. 81 коп., заборгованість за пенею, нарахованою на прострочену заборгованість за процентами - 31 грн. 75 коп., заборгованість за пенею, нарахованою на прострочену заборгованість за основним боргом - 1264 грн. 40 коп., інфляційне збільшення суми боргу - 1951 грн. 87 коп., 3% річних - 522 грн. 50 коп. (а.с. 7 - 10). Про необхідність повного погашення заборгованості з підстав, передбачених кредитним договором, банк повідомляв позичальника притензією від 28.08.2015 року № 040-29/4173 (а.с. 18, 20). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Таким чином, відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. При цьому, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved