Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення з них заборгованості за надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, вказуючи, що у період з серпня 2010р. по червень 2015р. відповідачам були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі обовязків по оплаті за поставлену теплову енергію та гарячу воду не виконали, у звязку з чим станом на 01.07.2015р. утворилась заборгованість у сумі 20326,58грн. За вказаний період відповідачі здійснили оплату за надані послуги частково на суму 3416грн. 46коп, а тому сума заборгованості становить 20326,58 грн. Позивач вказує у позовній заяві, що він є виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ», а тому має право вимоги про сплату наданих відповідачам послуг. Позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на загальну суму 20326,58 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 1378,00 грн. В ході судового розгляду за клопотанням представника позивача, на підставі ст. 33 ЦПК України, було здійснено заміну первісного відповідача [PERSON] належним [PERSON], у звязку з тим, що відповідно до Свідоцтва про шлюб, виданого 15.04.2016р. Ленінським РАЦС м. Запоріжжя [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечують, з тих підстав, що позивач нараховує заборгованість з серпня 2010р. а тому просять про застосування 3-річного строку позовної давності, позивач не має права нараховувати заборгованість з серпня 2010р. по березень 2013р. (виходячи з дати позовної заяви) та вважають, що позовні вимоги предявлені з серпня 2010р. не підлягають задоволенню через сплив строків позовної давності, та подали письмові заяви про застосування позовної давності. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку: Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29.01.2009р. Концерн «МТМ» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р. послуги споживачеві надаються згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п.1 ч.З ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений обовязок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обовязком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідачі проживають у житловому приміщенні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], до якого подається централізоване опалення і гаряча вода у відповідності до Закону та Правил про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. Відповідачі, з серпня 2010 року, щомісяця, повинні були сплачувати послуги за спожиту теплову енергію, на підставі чого здійснювався розрахунок вартості спожитих послуг (а.с.7-10). Відповідно до ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади належать до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Судом установлено, що між Концерном «Міські теплові мережі» та відповідачами склалися фактичні правовідносини з приводу надання вказаних послуг до житлового приміщення відповідачів, оскільки позивач такі послуги надав, а відповідачі не відмовилися від їх споживання. Відповідачі не спростували доводи позивача та не надали суду доказів, що вони не споживали послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води; не надали доказів, що житло, яке вони займають відєднано від теплових мереж Концерну «МТМ» та є інше джерело постачання опалення та гарячої води. В силу ст.11 ЦК України та п.5 ч.З ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Такі ж висновки, викладені у правових висновках Верховного Суду України у постановах №6-110цс 12 від 10.10.2012 року та №6-59цс13 від 30.10.2013 року, що в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковим для застосування іншими судами загальної юрисдикції. Таким чином, позивачем правомірно у період з серпня 2010 року по червень 2015 року надавалися відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідачі свого обовязку щодо оплати спожитих послуг не виконали у повному обсязі. За весь період ними було сплачено лише 3416грн. 46коп. Правильність розрахунку заборгованості була перевірена у суді, і не спростована відповідачами. Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що за період з серпня 2010р. по червень 2015р. відповідачам були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі обовязків по оплаті за поставлену теплову енергію та гарячу воду не виконали в повному обсязі, у звязку з чим, станом на 01.07.2015р. утворилась заборгованість у сумі 23743,04грн. За вказаний період відповідачі здійснили оплату за надані послуги частково на суму 3416грн. 46коп., а тому сума заборгованості становить 20326,58грн. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлові комунальні послуги» учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг є особа, якій жиле приміщення належить на праві власності. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається власником, і обовязки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Як встановлено судом, в житловому приміщенні, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] та зареєстровано 5 осіб які несуть обовязок по сплаті отриманих послуг. Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води має бути стягнута з [PERSON], [PERSON], [PERSON] Щодо заяви відповідачів про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне: Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.І ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк Відповідно до п.9 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі за послуги вносять я не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим Ураховуючи, що виконання грошового зобовязання визначено щомісячними платежами, право позивача як виконавця послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак перебіг строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з теплопостачання розрахунок здійснено починаючи з серпня 2010 року. Між тим, 28.08.2015р. позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з серпня 2010 року по червень 2015 року, але ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у видачі наказу було відмовлено з підстав наявності спору про право цивільне (а.с14). Ч.2 ст. 264 ЦК України, визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності, в порядку, передбаченому ч.2 ст.264 ЦК України (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015р. у справі № 6-214цс14). Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, звернувшись до суду з заявою про видачу судового наказу позивач перервав перебіг строку позовної давності, а тому заборгованість має стягуватися за період з серпня 2012 року по червень 2015 року і становить 11416,75 грн. Згідно ст. 10 та ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги Концерном «Міські теплові мережі» є обгрунтованими і доведеними, але підлягають задоволенню частково на суму 11416грн. 75коп., в іншій частині позову необхідно відмовити з підстав застосування строків позовної давності. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача мають бути стягнуті понесені ним судові витрати на оплату судового збору - 1378грн., сплачених відповідно до платіжного доручення №4553 від 15.03.2016р.

Outcome: partial