Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, 20.01.2014 року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилося спадщина на земельну ділянку площею 0,15 га., що розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. У строки визначені ст. 1270 ЦК України, він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], померлого 20.01.2014 року. Після спливу 6-ті місяців він звернувся до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. Але нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 20.01.2014 року, йому було відмовлено Відповідно до Постанови про відмовлено у вчиненні нотаріальних дій від 23 липня 2014 року, нотаріус вказує, що надане спадкоємцем рішення № 14 від 26.03.1997 року на земельну ділянку площею 0,15 га., що розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, не може бути прийнято у якості правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Вищезазначена земельна ділянка площею 0,15 га., що розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, була виділена його батькові під огород, тобто для ведення особистого селянського господарства. Однак, користуючись земельною ділянкою при житті, батько так і не встиг належним чином оформити усі необхідні правовстановлюючі документи, тобто він зупинився на початковій стадії приватизації цієї земельної ділянки. У відповідно до ч. 1 ст.126 Земельного кодексу, що діяла на час ухвалення рішення органом місцевого самоврядування, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, зазначених частиною другою статті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Позивач, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], померлого 20.01.2014 року, вважає, що він має право на спірну земельну ділянку у порядку спадкування. Враховуючи, що його права на спірну земельну ділянку, як спадкоємця [PERSON] в даний час не визнаються, відповідно до вимог діючого на даний час законодавства, він вимушений звернутися з даним позовом до суду. В уточнюючої позовної заяві позивач просить визнати за ним право на завершення приватизації та одержання на свої імя право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, розташовану в с. Спаському по вул. Широкій між громадянами [PERSON] та [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] померлого 20 січня 2014 року. Позивач вказує, що на момент смерті його батькові належало право на приватизацію земельної ділянки, виділеної йому на підставі рішення виконкому Спаської сільської ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області №14 від 26.03.1997 року. Отже право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки перейшло йому у спадок. В судове засідання позивач і його представник не зявились, письмово просять задовольнити уточнюючі позовні вимоги повністю, справу розглянути за її відсутністю. Представник Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, письмово просять розглянути справу за їх відсутністю, письмово позов визнають. В звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення уточнюючих позовних вимог, виходячи з наступного. Встановлено, що 20.01.2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого виконавчим комітетом Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про що 22 січня 2014 року зроблений відповідний актовий запис № 7. Позивач є рідним сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження. Після смерті [PERSON], померлого 20.01.2014 року, відкрилося спадщина. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволені. Визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме: -на житловий будинок №14, що знаходиться за адресою вул. Широка с. Спаське,Новомосковського району Дніпропетровської області з надвірними побудовами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 20 січня 2014 року, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкові прав після смерті свого батька [PERSON], померлого 10 червня 2013 року, -на земельну ділянку площею 3,9437 га., що знаходиться на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП № 041047, виданого Новомосковською райдержадміністрацією 11 грудня 2003 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 20 січня 2014 року, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкові прав після смерті свого батька [PERSON], померлого 10 червня 2013 року. Встановлено, що у строки, визначені ст. 1270 ЦК України, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON], померлого 20.01.2014 року. Після спливу 6-ті місяців він звернувся до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. Але нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 20.01.2014 року, йому було відмовлено Відповідно до Постанови про відмовлено у вчиненні нотаріальних дій від 23 липня 2014 року, нотаріус вказує, що надане спадкоємцем рішення № 14 від 26.03.1997 року на земельну ділянку площею 0,15 га., що розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, не може бути прийнято у якості правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Вищезазначена земельна ділянка площею 0,15 га., що розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, була виділена його батькові під огород, тобто для ведення особистого селянського господарства. У відповідно до ч.1 ст. 126 Земельного кодексу, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Спори про визнання права власності земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо спадкодавцем не був отриманий держаний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судом з урахуванням вимог закону та розяснень Пленуму ВСУ України, викладених в п.10 та 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, спадщина належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. На підставі рішення виконкому Спаської сільської ради народних депутатів Новомосковського району Дніпропетровської області №14 від 26.03.1997 року, земельна ділянка, площею 0,15 га, яка розташована в с. Спаському по вул. Широкій між громадянами [PERSON] та [PERSON], виділена [PERSON] під огород назавжди. У відповідно до ч. 1 ст.126 Земельного кодексу, що діяла на час ухвалення рішення органом місцевого самоврядування, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, зазначених частиною другою статті. Пунктом 1 розділу Х (перехідні положення) Земельного кодексу України, із змінами та доповненнями згідно із Законом №509-У1 від 16.09.2008 р., встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняти органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким чином, якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючі вищевказане, суд вважає, що позивач, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON], має право на завершення приватизації спірної земельної ділянки та право на одержання державного акту про право власності на спірну земельну ділянку на свої імя у порядку спадкування, а не права власності на цю земельну ділянку. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце при наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: -ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; -виготовлення технічної документації на земельну ділянку; -визначення меж земельної ділянки в натурі; -погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; -одержання у встановленому законом порядку Державного акту на землю; -реєстрація права власності на землю. Враховуючи, що спадкодавцем [PERSON] в повному обсязі процедура приватизації земельної ділянки у встановленому законом порядку не проведено, право власності на земельну ділянку за ним не зареєстровано, тому у спадкоємця за законом [PERSON] не виникло право власності на конкретну земельну ділянку. Оцінюючі зібрані докази, суд прийшов до висновку про визнання за позивачем права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на спірну земельну ділянку на своє імя. На підставі викладеного і

Outcome: approved