Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 19/24 частини земельної ділянки площею 5,340 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що надавалась на підставі Рішення [PERSON] сільської ради 18 сесії 23 скликання від 12 грудня 2000 року №112 та підтверджується державним актом серія та номер 1-ДП 069047 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 12 січня 2004 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача. 12 січня 2004 року [PERSON] померла. За життя 20 серпня 2003 року мати позивача склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом м. Новомосковська Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2-3618. У відповідності до заповіту належну їй земельну ділянку розміром 5,340 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення сільськогосподарського виробництва [PERSON] заповіла позивачу. 18 грудня 2012 року помер батько заявника - [PERSON]. Заповіт за час життя він не складав. На час відкриття спадщини після смерті матері, згідно довідки від виконкому [PERSON] сільської ради разом із матірю крім позивача мешкали ще його брати та сестри. Всього у померлої було одинадцять дітей. Так на час відкриття спадщини неповнолітніми були [PERSON] (до одруження [PERSON]) [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які мають право на обовязкову частку у спадщині розмір якої складає 1/24 кожного. Звернувшись до приватного нотаріуса, з заявою, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті матері заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в звязку із тим, що нотаріусом не приймаються порвані документи у відповідності до п. 3 гл.8 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Належність померлій земельної ділянки підтверджується відповіддю на адвокатський запит із Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року № 99-406-99.8- 2165/2-16. Позивач, його представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за відсутності позивача, наполягала на задоволенні позову. Відповідачі, третя особа у судове засідання не з'явилися, кожен окремо надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за їх відсутності, не заперечили проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивач та відповідачі у справі є дітьми [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] на підставі рішення 18 сесії ХХІІІ скликання [PERSON] народних депутатів передано у власність земельну ділянку, площею 5,340 га в межах згідно з планом, розташовану на території [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що 19 січня 2001 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ДП № 069047, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 12685. Означений факт, окрім копії пошкодженого державного акту підтверджується також і відповіддю Управління Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 31 жовтня 2016 року № 99-406-99.8- 2165/2-16. 20 серпня 2003 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2-3618. У відповідності до заповіту, [PERSON] належну їй земельну ділянку розміром 5,340 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення сільськогосподарського виробництва заповіла [PERSON]. 12 січня 2004 року [PERSON] померла. Як вбачається з довідки Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради № 2805 від 17 жовтня 2016 року, на момент смерті [PERSON] мешкала разом з дочкою [PERSON], сином [PERSON], сином [PERSON], дочкою [PERSON], сином [PERSON], дочкою [PERSON], дочкою [PERSON], дочкою [PERSON], сином [PERSON], дочкою [PERSON], сином [PERSON] Вікторовичем.18 грудня 2012 року помер [PERSON]. З матеріалів спадкової справи [PERSON] вбачається, що 12 жовтня 2016 року до Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулась [PERSON] в інтересах [PERSON] 16 листопада 2016 року до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва на обов`язкову частку у спадщині звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та 14 грудня 2016 року - [PERSON] Постановою нотаріуса від 12 жовтня 2016 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності правовстановлюючого документу у належному виді. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. За ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлій за життя права власності на земельну ділянку, складання померлою заповіту, яким призначено спадкоємцем позивача, наявності у померлої неповнолітніх дітей відповідачів у справі, прийняття спадщини позивачем та відповідачами шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент смерті, відсутності доказів наявності інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи визнання особами, які беруть участь у справі вимог позивача в тому числі і стосовно кількості спадкоємців, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved