Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог та клопотання про залучення співвідповідача просить солідарно стягнути з відповідачів - [PERSON] та [PERSON] 165 292,34 грн. вартості недоврахованої електричної енергії та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачами було порушено Правила користування електричною енергією, затверджені Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 р., а саме за відсутності договору про постачання електричної енергії доприміщення за адресою: [ADDRESS] здійснено самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника, що підтверджується складеними актами про порушення, а тому позивач, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 526, 714 ЦК України, ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику» просить стягнути вартість недоврахованої електричної енергії. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Додатково зазначив, що під час складання актів про порушення, зі слів особи, яка відмовилась себе назвати, працівникам позивача стало відомо про те, що магазин перебуває у власності відповідача [PERSON], а в подальшому було встановлено, що іншим співвласником магазину є відповідач [PERSON] Разом з тим, позивач не з'ясовував чи перебуває приміщення в користуванні третіх осіб, оскільки відповідальність за самовільне підключення електроустановок мають нести власники. Представники відповідача [PERSON] заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, зазначили, що позивачем не доведено самовільного підключення відповідача до електромереж, адже акти про порушення № 026888 від 11.04.2014 р. та № 026512 від 25.04.2014 р. стосуються приміщень за адресою: [ADDRESS], тоді як відповідач є співвласником приміщення на [ADDRESS], крім того вказане приміщення на підставі договору оренди [NUMBER] від 01.03.2014 р. передане в оренду ТзОВ «Прімеро», яке в свою чергу передало його в суборенду ФОП [PERSON] за договором суборенди нежитлового приміщення [NUMBER] від 20.03.2014 р. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про розгляд справи. Треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Прімеро» та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про розгляд справи. ТзОВ «Прімеро» подало письмові пояснення, в яких зазначає, що нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] передано в суборенду ФОП [PERSON] за договором суборенди нежитлового приміщення [NUMBER] від 20.03.2014 р., у позові просить відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу та показання свідка, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Як вбачається з актів про порушення № 026888 від 11.04.2014 р., № 026512 від 25.04.2014 р., № 026513 від 08.05.2014 р. та № 026889 від 16.05.2014 р. представниками енергоінспекції ПАТ «Львівобленерго» проведено перевірку об'єкта споживання електричної енергії за адресою: [ADDRESS], в результаті чого встановлено, що відповідач [PERSON] здійснила самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів або електропроводки до електричної мережі енергопостачальника (в магазині «Продукти») у зв'язку з чим споживачу необхідно укласти договір на електропостачання з ПАТ «Львівобленерго». Як вбачається з вказаних актів такі були складені у присутності представника споживача, який не назвався. На підставі зазначених актів про порушення Правил користування електричною енергією комісією ЛМЕМ були прийняті рішення, оформлені протоколами № № 178, 179 від 16.05.2014 р., № 195 від 23.05.2014 р. та № 206 від 30.05.2014 р. щодо нарахування [PERSON] обсягу електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем вимог Закону. Розрахунок проведено з застосуванням Методики, затвердженої постановою НКРЕ № 562 від 04.05.2006 р. Протоколи засідання комісії, розрахунки обсягу та вартості електричної енергії, рахунки на їх оплату направлені [PERSON] поштою (а.с.28-29, 90-93). Свідок [PERSON], інженер відділу технічного аудиту ЛМЕМ ПАТ «Львівобленерго» у судовому засіданні пояснив, що при здійсненні перевірки приміщення за адресою: [ADDRESS] було виявлено самовільне підключення продуктового магазину до електромережі (за допомогою кабеля). Те, що приміщення перебуває у власності [PERSON] було встановлено зі слів невідомої особи, яка відмовилась себе назвати. Судом встановлено, що нежитлові приміщення загальною площею 36,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] належать на праві спільної часткової власності по ? частки відповідачам - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 10.12.2014 р. (а.с 117). Договором оренди [NUMBER] від 01.03.2014 р. вказане приміщення було передане в оренду ТзОВ «Прімеро», яке передало його в суборенду ФОП [PERSON] за договором суборенди нежитлового приміщення [NUMBER] від 20.03.2014 р. Дослідивши Договір на постачання електричної енергії№ 51720 від 14.05.2012 р. судом встановлено, що у переліку точок обліку, який міститься у Додатку № 9 Договору «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» об'єкт за адресою: [ADDRESS] відсутній, відтак суд погоджується з твердженням позивача про те, що по вказаному об'єкту між сторонами не існує договірних відносин щодо постачання електроенергії. При цьому, як випливає з позовної заяви та пояснень представника позивача, підставою вимоги про стягнення з відповідачів вартості недоврахованої електричної енергії є ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику», ст. 714 Цивільного кодексу України та п. 1.3, 5.1, 7.6, 6.40, 6.41, 10.2 Правил користування електричною енергією. В силу положень п. 1.1 Правил користування електричною енергією ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), при цьому вказаним пунктом роз'яснено поняття «споживач електричної енергії» - це юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Як прослідковується з вказаних норм вони містять положення, що врегульовують договірні відносини між постачальником та споживачем електричної енергії, відтак не можуть застосовуватись до відносин, які склалися між сторонами, адже як було встановлено судом та стверджується позивачем між останніми не існує договірних відносин щодо постачання електроенергії по об'єкту за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, до спірних правовідносин застосуванню підлягає ст.1212 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно, а також ст. 1213 ЦК України, згідно з якою набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Верховним Судом України у постанові № 3-38гс11 від 16.05.2011р., прийнятій за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, внаслідок чого було ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах щодо стягнення вартості електричної енергії, спожитої без укладення договорів, - викладено позицію, яка полягає в тому, що при встановленні судами факту не перебування сторін у договірних відносинах обґрунтованим є позов про стягнення суми боргу на підставі статей 1212 та 1213 ЦК України. Крім того, Верховний Суд України у постанові № 6-122цс14 від 24.09.2014 року, прийнятій за результатами перегляду постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції ст.1212 ЦК України зазначає, що правила ст. 1212 ЦК України застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору. Згідно з приписами ч. 1 ст. 3607 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачів вартості недоврахованої електричної енергії позивач не посилався як на підставу позову на набуття відповідачами майна без достатньої правової підстави (ст.1212 ЦК України), а керувався ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику» та ст. 714 Цивільного кодексу України, однак дані положення не підлягають застосуванню до відносин, які виникли між сторонами. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та пояснень свідка, на момент складення актів представниками ПАТ «Львівобленерго» не встановлено, що саме відповідачі використовували приміщення за адресою: [ADDRESS], тобто є особами, що набули майно позивача без достатньої правової підстави, натомість вказане спростовується договором оренди [NUMBER] від 01.03.2014 р., з якого вбачається, що зазначене приміщення передане в оренду ТзОВ «Прімеро» та договором суборенди нежитлового приміщення [NUMBER] від 20.03.2014 р., відповідно до якого об'єкт передано в суборенду ФОП [PERSON] З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та безпідставним, а тому в задоволенні такого слід відмовити. Також, згідно із ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст.1212, 1213 ЦК України та

Outcome: dismissed