Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним і скасувати акт земельної комісії Козинської селищної ради від 14.12.2018 pоку, складений селищним головою Гартіком В.В. , депутатами Козинської селищної ради Колінченком В.Г., Колінченком В.П. , Малооким В.А. , Погребним О.В. , та інженером-геодезистом Нараєвським І.Д. про встановлення факту самовільного захоплення з боку землекористування [PERSON] , земельної ділянки державної власності, яка перебуває у постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів площею 0,0210 га., в зв`язку з чим проінформувати про це Дніпровське басейнове управління водних ресурсів, органи прокуратури, Національну поліцію з метою вжиття відповідних заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності. Встановлення факту самовільного захоплення з боку землекористування [PERSON] , земельної ділянки комунальної власності площею 0,0278 га., в зв`язку з чим проінформувати про це Державну інспекцію сільського господарства, Державну екологічну інспекцію, органи прокуратури та Національну поліцію з метою вжиття відповідних заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є користувачем земельної ділянки із кадастровим номером 3223155400:03:035:0107, площею 0,0378 га., та власником земельної ділянки із кадастровим номером 3223155400:03:035:0048, площею 0,15 га, які розташовані по [ADDRESS] . Зазначені земельні ділянки позивач отримав в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] , про що було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.03.2018 року, запис в реєстрі № 455 та зареєстровано право власності за позивачем на земельну ділянку із кадастровим номером 3223155400:03:035:0048, площею 0,15 га., а державний реєстратор, [PERSON] здійснив державну реєстрацію через внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.07.2018 року, індексний номер витягу 131768347 щодо заміни сторони по договору оренди від 22.02.2011 року земельної ділянки із кадастровим номером 3223155400:03:035:0107, площею 0,0378 га, укладеного з відповідачем після чого стороною-орендарем ділянки став позивач. Позивач зазначає, що комісія Козинської селищної ради, до якої увійшли: селищний голова Гартік В.В. , депутати Козинської селищної ради Колінченко В.Г., Колінченко В.П. , Малоокий В.А. , Погребний О.В. , та геодезист Нараєвський І.Д. , в акті від 14.12.2018 року зазначила про відмову громадянина [PERSON] , який помер [INFO] від підпису акту встановлення та погодження на місцевості зовнішніх меж землеволодіння Козинської селищної ради, що відводиться у власність гр. [PERSON] зробила висновок, що померлий не узгодив спільну межу та ухиляється від підписання акту встановлення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки площею 0,0100 га для будівництва індивідуального гаражу, хоча був належним чином повідомлений листами від 11.07.2018 pоку та від 22.10.2018 pоку. Також комісія в акті зазначила, що і померлим здійснено самовільне захоплення (пригородження) парканом земель комунальної власності площею 0,0278 га та земель Дніпровського басейнового управління водних ресурсів (державних земель) площею 0,210 га по [ADDRESS] . Вказаний акт позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки комісія при вирішенні питань, які стосуються позивача, порушила його права, як землевласника, вказавши в оскаржуваному акті про те, що [PERSON] не погодив спільної межі між вищезазначеними двома земельними ділянками та земельною ділянкою, що надається [PERSON] , при цьому позивач повідомляв відповідача до складення акту про смерть [PERSON] та щодо вирішення питань з приводу земельних ділянок слід звертатись до нього, але відповідач проігнорував цю інформацію та встановив у акті дані відносно померлої особи, а не її спадкоємця. На підставі вищевикладених обставин, та в зв`язку з порушенням відповідачем вимог земельного законодавства позивач просив суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 24.04.2019 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 24.05.2019 року клопотання представника позивача про забезпечення позову задоволено частково та ухвалено заборонити Козинській селищній раді вчиняти будь-які дії щодо використання акту земельної комісії Козинської селищної ради від 14.12.2018 року та враховувати даний акт при розгляді питання про затвердження проекту землеустрою Дудуко А.М. Ухвалою суду від 24.07.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою суду від 24.07.2019 року витребувано у Козинській селищній раді належним чином засвідчені копії документів. Ухвалою суду від 04.09.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 11.11.2019 року витребувано у Козинській селищній раді та в Управлінні Держгеокадастру в Обухівському районі належним чином засвідчені копії документів. Постановою Київського апеляційного суду від 17.11.2019 року ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 04.09.2019 року залишено без змін. Ухвалою суду від 23.01.2020 року витребувано в Управлінні Держгеокадастру в Обухівському районі належним чином засвідчені копії документів та закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав наведених в позовній заяві в зв`язку з порушенням прав позивача як землевласника, та порушення відповідачем вимог ст. 158-159 ЗК України. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву та клопотань до суду не подав. Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на його безпідставність, необгрунтованість, та недоведеність, оскільки з огляду на положення ст. 158 ЗК України в даному спорі відсутній предмет судового розгляду. Окрім того представник зазначив, що земельні ділянки позивача не накладаються на земельну ділянку, що відводиться у власність [PERSON] , а акт земельної комісії не є актом індивідуальної дії чи рішенням органу місцевого самоврядування та будь-які порушення прав позивача відсутні. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вислухавши представників позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради №15/219 від 24.01.2002 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6446. Судом встановлено, що [PERSON] на праві користування належала земельна ділянка із кадастровим номером 3223155400:03:035:0107, площею 0,0378 га, що розташована в межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області в районі СТ «Берег», з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, яка надана йому в користування на строк 25 років. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.03.2018 року, за [PERSON] зареєстровано 13.03.2018 року право власності на земельну ділянку площею 0, 15 га, що розташована по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 23.07.2018 року земельна ділянка із кадастровим номером 3223155400:03:035:0107, площею 0,0378 га, що розташована в межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області в районі С/Т «Берег», з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення на праві користування зареєстрована за [PERSON] з 23.07.2018 року на підставі договору оренди від 22.02.2011 року та відповідно до договору про поділ спадкового майна від 13.03.2018 року. Козинська селищна рада листом за №731 від 11.07.2018 року повідомила [PERSON] , що в ході винесення в натуру (на місцевості) земельної ділянки, що надається у власність [PERSON] виникла потреба узгодження спільної межі між ділянкою, що надається та його земельною ділянкою. Позивач звернувся до голови Козинської селищної ради Гартіка В.В. з листом вх. № 1079 від 14.08.2018 року, в якому повідомив, що вважає недоцільним виділення земельної ділянки громадянину [PERSON] , яку він фактично використовує кілька років та не погоджує винесення в натуру межових знаків. Рішенням сорок п`ятої сесії Козинської селищної ради VІІ скликання від 21.03.2018 року № 15/6 надано дозвіл громадянину [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0111 га для індивідуального гаражного будівництва по [ADDRESS] . 04.12.2018 року відповідач в листі вих.. № 1497 повідомив позивача про те, що останньому потрібно з`явитися 14.12.2018 року о 10:00 годині для узгодження спільної межі між його земельною ділянкою та земельною ділянкою, що надається [PERSON] , оскільки відбудеться виїзд Комісії щодо винесення спірної ділянки в натуру, а в разі неявки позивача відповідач зазначив в своєму листі, що земельна комісія буде вважати, що позивачем надано мовчазну згоду. 14.12.2018 pоку земельною комісією Козинської селищної ради VІІ скликання, в складі голови Гартіка В.В. , депутатів Козинської селищної ради Колінченка В.Г., Колінченка В.П. , Малоокого В.А. , Погребного О.В. , та інженера-геодезиста Нараєвського І.Д. складено акт про встановлення факту самовільного захоплення з боку землекористування [PERSON] , земельної ділянки державної власності, яка перебуває у постійному користуванні Дніпровського басейнового управління водних ресурсів площею 0,0210 га., в зв`язку з чим проінформувати про це Дніпровське басейнове управління водних ресурсів, органи прокуратури, Національну поліцію з метою вжиття відповідних заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності. Встановлення факту самовільного захоплення з боку землекористування [PERSON] , земельної ділянки комунальної власності площею 0,0278 га., в зв`язку з чим проінформувати про це Державну інспекцію сільського господарства, Державну екологічну інспекцію, органи прокуратури та Національну поліцію з метою вжиття відповідних заходів щодо притягнення винних осіб до відповідальності. Також в акті зазначено, що [PERSON] відмовився від підпису акту встановлення та погодження на місцевості зовнішніх меж землеволодіння Козинської селищної ради, що відводиться у власність гр. [PERSON] та встановлено факт самовільного захоплення з боку користування [PERSON] земельної ділянки державної власності, що перебуває в користуванні Дніпровського Басейнового управління водних ресурсів орієнтовною площею 0,0210 га та земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 0,0278 га. В листі ТОВ «Кадастровий квартал» за вх. №05-19 від 28.08.2019 року, зазначається що земельна ділянка орієнтовною площею 0,0100 га для індивідуального гаражного будівництва по [ADDRESS] яка відводиться [PERSON] на підставі рішення Козинської селищної ради VII скликання № 15/6 від 21 березня 2018 року та проекту щодо відведення земельної ділянки, який підготовлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Кадастровий квартал» на підставі Договору № ПВВ-4 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від 05 квітня 2018 року має спільну межу із земельною ділянкою із кадастровим номером: 3223155400:03:035:0107 площею 0,0378 га яка розташована по [ADDRESS] та перебуває у користуванні [PERSON] , та земельна ділянка із кадастровим номером 3223155400:03:035:0048 площею 0,15 га, яка розташована по [ADDRESS] та перебуває у користуванні [PERSON] не межує із земельною ділянкою орієнтовною площею 0,0100 га для індивідуального гаражного будівництва по [ADDRESS] , яка відводиться [PERSON] . Та на підтвердження вказаної інформації ТОВ «Кадастровий квартал» надано схематичне зображення меж (розташування) земельної ділянки, що надається [PERSON] .. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1-4 ЦПК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому за змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні спору суд також враховує правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 05.09.2018 року у справі № 388/1103/16-ц (№ 2-3908/10), від 31.07.2019 р. у справі № 150/61/18, відповідно яких зазначено, що за теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Обравши способом захисту права подання позову про визнання незаконним і скасування акту земельної комісії, позивач в силу статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Судом встановлено, що позивач заявляючи вимоги про визнання незаконним і скасування акту земельної комісії Козинської селищної ради Київської області посилається на те, що даним актом порушується його право на користування земельною ділянкою із кадастровим номером 3223155400:03:035:0107, площею 0,0378 га та право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 3223155400:03:035:0048, площею 0,15 га, які розташовані по [ADDRESS] , проте складений земельною комісією Козинської селищної ради акт від 14.12.2018 року є лише фіксацією фактів і дій, яке було виявлено під час встановлення та погодження на місцевості зовнішніх меж землеволодіння Козинської селищної ради, що відводиться у власність [PERSON] , а оскарження самого лише факту складення такого акта, який не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом) під час вирішення спору при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта. Складений акт про порушення є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час огляду земельної ділянки, тому оскарження лише факту складення такого акту, який не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування та визнання незаконним і скасування акту земельної комісії сам собою не сприяє ефективному відновленню порушеного права. Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в результаті розгляду справи № 522/12901/17-ц (провадження №14-503цс18). Окрім того, складення оспорюваного акту земельної комісії Козинської селищної ради Київської області від 14.12.2018 року як вбачається з його з змісту та матеріалів цивільної справи, викликане необхідністю погодження з позивачем зовнішніх меж землеволодіння Козинської селищної ради, з якого відводиться у власність [PERSON] земельна ділянка, а не на врегулювання спору з позивачем, як стверджує в позовній заяві позивач. Також у матеріалах даної справи немає підтверджуючих документів того, що відповідач порушив права позивача прийняттям оспорюваного акту земельної комісії, обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих доказів, а тому суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та в його задоволенні [PERSON] слід відмовити у повному обсязі за безпідставністю, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору в разі відмови у позові не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed