Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що з 23.01.1999 р. по 31.10.2013 р. вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Запорізького районного суду Запорізької області. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] Між сторонами досягнуто згоди щодо місця проживання дітей, які за наведених обставин та з урахуванням рішення самих дітей, які досягли 14 років, після розірвання шлюбу залишились проживати з позивачкою. Відповідач фактично з дітьми не проживає, виїхав у Російську Федерацію, де проживає у Московській області у дітей від першого шлюбу. За період шлюбу сторонами придбано у спільну сумісну власність житловий будинок загальною площею 52,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу від 14 жовтня 2011 р., Витягом про державну реєстрацію прав від 27.10.2011 р. №31813113, Витягом з Державного реєстру правочинів від 14.10.2011 р. №10511508. Посилаючись на те, що відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї, з вересня 2013 року не працює, а з квітня 2014 року проживає в Російській Федерації, має заборгованість по аліментам, що підтверджується розрахунками ВДВС Запорізького РУЮ Запорізької обл. від 27.03.2014 р. та від 27.09.2014 р., позивачка звернулась до суду із позовом в якому, посилаючись на ст.. 70 СК України, просить розділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності, а саме: житловий будинок [ADDRESS], з відступом від рівності часток, та визнати за нею право власності на 3/4 частину вказаного нерухомого майна. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та наполягали на його задоволенні. Крім того зазначили, що син позивачки [PERSON] страждає епілепсією, а також має вегето-судинну дисфункцію та пролапс метального клапану серця. Також позивачка пояснила, що у неї є побоювання, що відповідач має перед банком борг пов'язаний з погашенням кредиту, а відтак вона хвилюється, що банк, в рахунок погашення заборгованості може звернути стягнення на майно відповідача, в тому числі і на частину будинку, на яку він має право за законом, а відтак просить суд її позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач, в судове засідання не з'явився, причини неявки судові не повідомив, своєї думки з приводу позовних вимог не висловив, у зв'язку з чим суд, за згодою позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів (постановляє заочне рішення). Перевіривши докази по справі, суд приходить до на ступного. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено у судовому засіданні позивачка й відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.01.1999 року по 31.10.2013 року (а.с. 4). Від даного шлюбу у них є діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні позивачки. (а.с. 5-6) Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізької районної нотаріального округу [PERSON] 14.10.2011 року, та зареєстровано в реєстрі за № 6075, [PERSON], за згодою її чоловіка, придбала у власність житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 7-8). Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В позовній заяві позивачка та її представник, прохаючи суд відступити від засад рівності часток у майні подружжя, виходили з того, що на утриманні позивачки знаходяться неповнолітні діти, один я яких страждає певними захворюваннями, а відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сімї, та має заборгованість зі сплати аліментів. Однак вказані обставини, за певних умов могли б бути підставою не для відступлення від засади рівності часток подружжя (ч. 2 ст. 70 СК), а для збільшення частки позивачки у майні (ч. 3 ст. 70 СК). Водночас положення ч. 3 ст. 70 СК України не можна розуміти таким чином, що сама наявність дітей, залишених з одним із подружжя, є підставою для збільшення його частки. Суд може відступити від принципу рівності часток подружжя, якщо цього потребують інтереси виховання та утримання дітей, оскільки обидва з подружжя зобов'язані виховувати і утримувати їх. В інтересах дітей суд може відступити від принципу рівності часток подружжя при поділі меблів та інших предметів домашнього вжитку. Якщо ж інтереси дітей можуть бути задоволені без відступу від принципу рівності часток подружжя у їх спільному майні, суд не повинен порушувати цей принцип. За ч. 3 ст. 70 СК України обов'язковою умовою для збільшення частки одного з подружжя має бути недостатній розмір аліментів для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей. Доводи позивачки та її представника стосовно наявності заборгованості по аліментам не являються безумовною підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо збільшення її частки у спільній сумісній власності подружжя, оскільки статтею 196 СК України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів - у вигляді стягнення неустойки (пені) з платника аліментів, а статтею 164 КК України передбачена кримінальна відповідальність у разі ухилення від сплати аліментів на утримання дітей У даній справі позивачкою не надано доказів, які свідчать про безумовну необхідність збільшення її частки при поділу спільного майна подружжя, зокрема житлового будинку, а відтак в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки суму понесених нею судових витрат, пропорційно до розміру задоволення позовних вимог, а саме ? частину сплаченого судового збору, що дорівнює 510 грн.

Outcome: partial