Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача, таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , посилаючись те, що він є власником вказаної квартири в якій зареєстрований його син, відповідач [PERSON] , але з 2012 року за місцем реєстрації відповідач не проживає. Реєстрація відповідача порушує його права як власника вказаної житлової квартири. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіславши на електрону адресу суду заяву в якій не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , оскільки проживає за іншою адресою. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 12.03.2020 вказану справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.12.1997, яке видане на підставі рішення Мелітопольської міської ради народних депутатів від 26.06.1997 №200/24 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №199212316 від 06.02.2020./а.с.6,7/ Відповідно до довідки відділу реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання та ведення реєстру громадян Департаменту реєстраційних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №1186 від 04.03.2020 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ./а.с.11/ Відповідно до довідки ОК «№36 Березка» №37 від 02.02.2020, [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації не проживає з 2012 року. /а.с.8/ В силу того, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в ній не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідач є сином позивача, зареєстрований в квартирі, як члени сім`ї власника. Тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності в квартирі судом не встановлено. Враховуючи той факт, що відповідач добровільно залишив квартиру, зареєстрований в ній, як член сім`ї власника, але без поважних причин не проживає понад один рік, суд приходить до висновку про наявність підстав для припинення права відповідача користуватися чужим майном (квартирою) на підставі частини другої статті 405 ЦК України. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX). За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178,179,180,181,185,210,222,253,275,284,325,354,357,360,371,390, 393,395, 398,407,424 Цивільного процесуального кодексу України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved