Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 16.01.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2501/0107/64-250, згідно якого він отримав кредит у розмірі 45590 гривень з кінцевим терміном повернення до 10.01.2012 року. Кредитні кошти призначалися на придбання автомобіля. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язався забезпечити повернення отриманого кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в сумі та строки , що передбачені договором. Однак, позичальником в порушення умов договору не було виконано прийняті на себе зобов'язання у зв'язку з чим у нього станом на 15.03.2013 року наявна заборгованість по договору в розмірі 62372 грн. 30 коп. Виконання зазначеного кредитного договору забезпечується укладеним договором поруки з [PERSON] від 16.01.2007 року. Відповідно до умов договорів поруки, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання позичальником зобов'язань по кредитному договору від 16.01.2007 року в повному обсязі. Також вказував на те, що правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» став ПАТ «Сведбанк», який в подальшому за договором факторингу відступив свої права на користь ТОВ «Вердикт Фінанс». Просив позов задовольнити, стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість по договору в розмірі 62372 грн. 30 коп. та понесені судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Вважає, що договір поруки, укладений між ним та кредитором є припиненим, оскільки в ньому не було встановлено строку дії поруки. Просив відмовити в задоволенні позову до нього. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала частково. Пояснила, що позивачем не було надано доказів надсилання [PERSON] повідомлення про необхідність повернення всієї суми кредиту. Крім того, вважає, що позивачем було пропущено шестимісячний строк звернення до суду з пред'явленням вимоги до поручителя. Просила в задоволенні позову до [PERSON] відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в даний час перебуває в місцях позбавлення волі. На запит суду щодо надання відповідачем письмових пояснень по справі начальником пенітенціарної установи було складено акт про те, що [PERSON] від дачі будь-яких пояснень щодо розгляду справи за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» відмовився. Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.01.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2501/0107/64-250 (а.с.5-11). Відповідно до вказаного договору, [PERSON] було надано кредит в сумі 45590 гривень з кінцевим терміном повернення до 10.01.2012 року, відповідач зобов'язався забезпечити повернення отриманого кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 17 % річних. Кредитні кошти призначені для придбання нового автомобілю марки «Ваз 21150» д.н. [NUMBER]. Позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти за попередній місяць шляхом здійснення періодичних платежів у розмірі 1133 грн. 03 коп. Факт отримання вказаних коштів позичальником, сторони не заперечували, крім того він підтверджується копією меморіального ордеру №101 від 16.01.2007 року. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В подальшому, 02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступило правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Вердикт-Фінанс» було укладено договір факторингу №11, відповідно до якого банк відступив ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників зазначених у реєстрі, в тому числі і по договору №2501/0107/64-250 (а.с.24-27). Як вбачається з поданої заяви, позивач вказує на те, що станом на 15.03.2013 року відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором належним чином не виконав у зв'язку з чим у нього наявна заборгованість по кредитному договору в розмірі 62372 грн. 30 коп. (а.с.39). Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Положеннями статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, як вбачається з дослідженого у судовому засіданні висновку судово-економічної експертизи №4 від 29.01.2014 року, сума заборгованості за кредитним договором №2501/0107/64-250 від 16.01.2007 року станом на 15.03.2013 року, із врахуванням виплачених сум, виходячи з викладених у договорі умов кредитування становить 45362 грн. 81 коп. та складається з: заборгованості по основні сумі кредиту - 25511 грн. 44 коп.; заборгованості по нарахованим та несплаченим відсоткам - 12730 грн. 86 коп.; заборгованість з щомісячної комісії - 5318 грн. 95 коп.; пеня - 5801 грн. 56 коп. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] слід зазначити наступне. 16.01.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до вказаного договору [PERSON] зобов'язався відповідати солідарно перед кредитором за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.(а.с.12-13). Договір набуває чинності з моменту його підписання. Строком припинення поруки, встановленої цим договором, є повне виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням. Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 23.04.2013 року позивачем була пред'явлена письмова вимога до поручителя [PERSON], в якій він повідомив поручителя про порушення основного зобов'язання та вимагав сплатити протягом 30 днів з дати отримання прострочену заборгованість по кредитному договору у розмірі 62372 грн. 30 коп. (а.с.38). Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні докази підтвердження надіслання відповідачу [PERSON] зазначеної письмової вимоги. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договорів поруки про їх дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договорами установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Зазначені положення були викладені в роз'ясненнях наданих Пленумом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.24 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Отже, суд, встановивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а саме:10.01.2012 року, не пред'явив вимоги до поручителя, приходить до висновку, що порука припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, а тому вважає, що позов в цій частині необгрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial