Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі, окрім неї, зареєстрований її колишній цивільний чоловік [PERSON] , який виїхав із квартири у квітні 2020 року і більше до неї не повертався. [PERSON] на теперішній час у квартирі не проживає та не несе жодних витрат по догляду та утриманню зазначеної квартири, тому позивачка просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити його у повному обсязі. Вона пояснила, що з 30.03.2018 року за вказаною адресою був зареєстрований відповідач. На теперішній час у родинних та дружніх відносинах з відповідачем вона не перебуває, фактичне місце його перебування їй не відоме. Відповідач за адресою: [ADDRESS] не мешкає з квітня 2020 року, речі свої забрав повністю, житлові та інші послуги не сплачує, станом житла не цікавиться та подальше його проживання по вказаній адресі є неможливим. Вона вимушена нести додаткові витрати по утриманню житла у зв`язку з реєстрацією відповідача, тому звернулася до суду з вимогою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки фактично в ньому не мешкає. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Таким чином, зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом позивачки, проживає за адресою: [ADDRESS] приблизно 3 роки, знайомий з відповідачем. Підтвердив той факт, що відповідач проживав за адресою: [ADDRESS] . З квітня 2020 року виїхав з квартири та до теперішнього часу за місцем реєстрації не з`являвся. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою та подругою позивачки, проживає за адресою: [ADDRESS] . Підтвердила факт проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] . З квітня 2020 року виїхав з квартири та до теперішнього часу за місцем реєстрації не з`являвся. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, дослідивши пояснення позивача та покази свідків у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.09.2006 року та копією договору купівлі-продажу від 05.09.2006 року. [PERSON] з квітня 2020 року фактично не проживає у вказаній квартирі. В квартирі відсутні особисті речі [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача та свідків. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз`яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved