Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єлисаветградська транспортна кампанія», по якій просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки за період з 17 лютого 2014 року по 31 березня 2014 року в сумі 2333 грн. 50 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Вимоги мотивував тим, що 01.06.2013 року був прийнятий на посаду охоронника в ТОВ «Єлисаветградська транспортна кампанія». На підставі наказу № ТК/К-У5 від 16.02.2014 року він був звільнений із займаної посади. Підприємство тривалий час мало заборгованість по виплаті заробітної плати, остаточний розрахунок з позивачем проведено було лише 31.03.2014 року. За вказаного просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.02.2014 року по 31.03.2014 року в розмірі 2333 грн. 50 коп. Крім того, вважає, що такими діями відповідач завдав йому моральної шкоди, яка виразилась у порушенні нормальних життєвих зв'язків та розладі здоров»я, яку оцінює в розмірі 3000 грн. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги згідно яких просить стягнути з ТОВ «Єлисаветградська транспортна кампанія» середній заробіток за весь час затримки по день його звільнення в сумі 3107 грн. 97 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, на його обґрунтування посилається на обставини, які викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, в заперечення позовних вимог пояснив, що на час звільнення позивача підприємство мало заборгованість по заробітній платі у зв'язку з ненадходженням компенсаційних витрат від перевезення окремих категорій громадян, за рахунок яких ТОВ «ЄТК» фактично існує і функціонує, тому підприємство не мало можливості вчасно розрахуватись з позивачем. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Згідно строкового трудового договору від 01.06.2013 року [PERSON] було прийнято на посаду охоронника служби безпеки підприємства в ТОВ «Єлисаветградська транспортна кампанія» /а.с. 4/. 16.02.2014 року позивач був звільнений із займаної посади. Проте, в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку, як того вимагають положення ст.116 КЗпП України, внаслідок чого утворилася заборгованість по заробітній платі. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» пунктом 20 передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За вказаного, ненадходження до ТОВ «Єлисаветградська транспортна кампанія» компенсаційних витрат від перевезення окремих категорій громадян не виключає обов'язку своєчасно виплачувати заробітну плату працівникам, тому не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з абзацом 3 пункту 3 Постанови усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Середня заробітна плата [PERSON] становить 2175 грн. 58 коп. /а.с. 36/. Виплата заробітної плати повинна була відбутись в день звільнення, тобто 16.02.2014 року, проте остаточний розрахунок відбувся лише 31.03.2014 року, тобто через 43 дні. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 3107 грн. 97 коп. (2175 грн. 58 коп. +932 грн. 39 коп.). Посилання відповідача на порушення [PERSON] правил внутрішнього трудового розпорядку шляхом вживання алкогольних напоїв під час виконання своїх трудових обов'язків судом до уваги не приймаються, оскільки не стосуються предмету розгляду та виникають із інших правовідносин. Відповідальність власника перед працівником в частині відшкодування моральної шкоди, визначається ст. 237-1 КзпПУ, відповідно до якої моральна шкода відшкодовується власником працівнику в разі якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку позивачем не надано жодних доказів на обґрунтування позову в цій частині, тому позов в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає у зв'язку з його недоведеністю. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення, в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial