Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованості за договором № 18-06П-181 на кредитну лінію від 10 серпня 2007 року у розмірі 55 948 грн. 79 коп. та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 10 серпня 2007 року між АКБ «МЕРКУРІЙ», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство Банк «МЕРКУРІЙ» та [PERSON] був укладений договір 18-06П-181 про надання споживчого кредиту з додатковими угодами, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 100 000 грн., зі сплатою 20% річних та кінцевим терміном погашення 09 серпня 2012 року. Відповідно до додаткової угоди №1 від 10 грудня 2007 року до Кредитного договору - змінено назву Кредитного договору на «Договір №18-06П-181 на кредитну лінію», відповідно до якого у період з 10 грудня 2007 року по 14 грудня 2007 року. Позивач надав відповідачу кредит у сумі, що не перевищує ліміт 500 000 грн. Згідно додаткової угоди №2 від 07 травня 2008 року до Кредитного договору позивачем встановлено відповідачу відсоткову ставку в розмірі 22 % річних. Відповідно до додаткової угоди №7 від 08 листопада 2013 року до Кредитного договору позивач встановив відповідачу ліміт кредитування у сумі, що не перевищує 51 512 грн., зі строком повернення 06 листопада 2014 року, зі сплатою 24% річних за користування кредитом. Свої зобов'язання позивач за договором виконав, відповідач отримав кошти у розмірі 500 000 грн. Відповідач в свою чергу не виконав свої зобов'язання у строк передбачений договором, у зв'язку з чим, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 18 листопада 2014 року складає 55 948 грн. 79 коп. Позивач представник ПАТ Банк «МЕРКУРІЙ» в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності. На задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 серпня 2007 року між АКБ «МЕРКУРІЙ», правонаступником якого є Публічне Акціонерне Товариство Банк «МЕРКУРІЙ» та [PERSON] був укладений договір 18-06П-181 про надання споживчого кредиту з додатковими угодами, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 100 000 грн., зі сплатою 20% річних та кінцевим терміном погашення 09 серпня 2012 року. Відповідно до додаткової угоди №1 від 10 грудня 2007 року до Кредитного договору - змінено назву Кредитного договору на «Договір №18-06П-181 на кредитну лінію», відповідно до якого у період з 10 грудня 2007 року по 14 грудня 2007 року. Позивач надав відповідачу кредит у сумі, що не перевищує ліміт 500 000 грн. Згідно додаткової угоди №2 від 07 травня 2008 року до Кредитного договору позивачем встановлено відповідачу відсоткову ставку в розмірі 22 % річних. Відповідно до додаткової угоди №7 від 08 листопада 2013 року до Кредитного договору позивач встановив відповідачу ліміт кредитування у сумі, що не перевищує 51 512 грн., зі строком повернення 06 листопада 2014 року, зі сплатою 24% річних за користування кредитом. Свої зобов'язання за договором позивач виконав, [PERSON] отримав кошти у розмірі 500 000 грн. За умовами п.1.1. Договору відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кредит та проценти за його використання 06 листопада 2014 року. Відповідач не виконав свої зобов'язання у строк передбачений договором, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість по кредиту, яка станом на 18 листопада 2014 року складає 55 948 грн. 79 коп., яка складається з : простроченої заборгованості за кредитом - 47 512 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 8 436 грн. 79 коп. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі викладеного, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 55 948 грн. 79 коп. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. Суд розглянувши дану позовну вимогу, приходить до висновку, в її задоволенні необхідно відмовити, так як відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 559 грн. 48 коп.(один відсоток від ціни позову), від сплати якого, згідно закону, звільнений позивач. Рішення виноситься у межах заявлених вимог на підставі наданих доказів. На підставі викладеного та

Outcome: partial