Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.11.2018 року у розмірі 234 291,26 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3514,37 грн. В обгрунтування вимог позивач вказав, що [PERSON] , з метою отримання банківських послуг, підписала заяву №б/н від 10.11.2018 року, при підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт. Зі своєї сторони банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, надав можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами, на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач не надавала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями та в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав. На підставі чого, банк змушений звернутись до суду з позовом. Представник позивача в позові надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направлені матеріали позову, ухвала про відкриття провадження у справі, судова повістка повернулись на адресу суду не врученими адресату. Відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.11.2018 року [PERSON] підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначено, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 15-17). 10.11.2018 року [PERSON] підписала інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, зокрема, в інформації визначено порядок повернення кредиту (а.с. 18-20). Згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , встановлено кредитний ліміт в розмірі 200 000,00 грн (а.с. 13). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до частин 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 10.11.2018 року, станом на 20.01.2021 року заборгованість [PERSON] становить 234 291,26 грн, з яких: заборгованість за тілом кредита становить 199 843,40 грн, за простроченими відсотками - 24 256,02 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 10 191,84 грн (а.с. 7-8). Виходячи з Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , якою підтверджено розмір кредитного ліміту 200 000,00 грн, змісту виписки по картковому рахунку та заборгованості за тілом кредита в розмірі 199 843,40 грн, суд вважає доведеною вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредита. Суд не може взяти до уваги наданий розрахунок в повному обсязі, виходячи з наступного. У підписаній відповідачем Інформації про умови кредитування передбачено орієнтовану загальну вартість кредиту по кредитним карткам «Platunum», «MC World Elite», «Visa Infinite», «MC World Black Edition». При цьому, якого виду кредитну картку було видано [PERSON] , а звідси і особливості умов кредитування, позивачем не вказано та належними доказами не доведено. Більше того, у підписаній відповідачем інформації вказано, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 25.11.2018 року, тоді як заборгованість за кредитом нарахована і після 25.11.2018 року. У Анкеті-заяві вказано, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До позову банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт», «Універсальгна Голд» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 18), однак останній не містить підпису відповідача. Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про огляд веб-сайту, в якому позивач, посилаючись на ч. 7 ст. 85 ЦПК України, просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, актуальний на 01.10.2015 року, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms (а.с. 56-57). Проте, оскільки позивач не надав докази, які підтверджують, що розміщені на веб-сайті Умови та правила надання банківських послуг, актуальні саме на 10.11.2018 року та є невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 10.11.2018 року, а тому клопотання позивача про огляд веб-сайту задоволенню не підлягає. 03.07.2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Оцінивши викладені вище обставини та докази, суд приходить до висновку, що ними належним чином не підтверджено погодження між сторонами умов кредитування, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, в свою чергу анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, але не містить даних про умови кредитування, в тому числі розмір погодженого сторонами розміру процентної ставки, умов та підстав сплати пені. На підстав чого, суд вважає необґрунтованими ти недоведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках та пені. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе з зобов`язань, суд прийшов до висновку про стягнення з його заборгованості за кредитним договором у розмірі 199843,40 грн, що становить заборгованість за тілом кредита. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 2997,40 грн.

Outcome: partial