Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності Серії [NUMBER] . У вказаному будинку зареєстрована відповідач [PERSON] , однак з вересня 2015 року в будинку вона не проживає, особистих речей відповідача в будинку немає, комунальні платежі або інші витрати на житло не сплачує, договору найму житла між ними не укладалось. Тому позивач, як власник будинку змушений звернутись до суду з вищевказаною вимогою, з метою усунення його перешкод у користування і розпорядженні своїм майном. Позивач у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позові наполягав, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 49). Відповідач у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, шляхом надіслання ухвал та судових повісток на останнє зареєстроване місце проживання, про причини неявки суд не повідомила (а.с. 42, 48). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, відповідач не подав відзив та враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності Серії [NUMBER] від 04.06.2010 року [PERSON] на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26368879 від 10.06.2010 року (а.с. 33). Згідно акту від 26.04.2019 року складеного та підписаного депутатом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області у складу з сусідами позивача [PERSON] , в будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , зареєстрована його донька [PERSON] [INFO] , яка з вересня 2015 року та по теперішній час там не проживає (а.с. 36). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 1466 від 03.05.2019 року [PERSON] дійсно проживає в належному йому будинку за адресою: [ADDRESS] , також за даною адресою зареєстрована донька позивача [PERSON] [INFO] , яка з вересня місяця 2015 року та по теперішній час в будинку не проживає (а.с. 35). Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт не проживання відповідача в житловому будинку доведено належними і допустимими доказами.

Outcome: approved