Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить зняти арешт та заборону відчуження, які накладено 15.12.2010 року на підставі постанови державного виконавця Ярового В.М. державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції, з транспортного засобу марки ГАЗ, модель - 3302, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , шасі [NUMBER] , який належить йому. Свої вимогу обґрунтовує тим, що на нього зареєстровано вищевказаний автомобіль. В 2019 році згідно листа сервісного центру 5146 від 27.07.2019 року, працівником Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області йому було відмовлено в знятті з реєстрації авто через те, що на транспортний засіб марки ГАЗ, модель - 3302, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , накладено арешт на майно та заборону на його відчуження серії [NUMBER] державним виконавцем Біляївського районного управління юстиції. Листом Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 03.07.2019 р., [PERSON] повідомлено про те, що виконавчих провадження відносно нього на виконі відділу немає. Відповідно до листа Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 12.09.2019 р., вих. 15111/25 на звернення про скасування арешту з майна [PERSON] було запропоновано звернутись до суду. Таким чином на момент звернення до суду, виконавчі провадження відносно [PERSON] , відсутні, однак арешт з майна не знято, що стало підставою звернення до суду. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.10.2019 р. справу було направлено до Біляївського районного суду Одеської області для розгляду за підсудністю (а.с. 16). Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М. від 21.12.2019 року справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 22-23). Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, але від адвоката Медюк О.О. надійшла заява, в якій він просив провести розгляд справи за його відсутності, задовольнити позов в повному обсязі (а.с. 28, 31). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, та в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області (а.с. 27). Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва по реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 29.06.2006 року [PERSON] належить автомобіль ГАЗ, модель - 3302, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , шасі [NUMBER] (а.с. 5). Листом від 03.07.2019 року № 12951/25 у відповідь на заяву [PERSON] , Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області повідомив, що згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчих документів по стягненню боргів з [PERSON] на виконанні відділу не перебуває (а.с. 8). На запит адвоката [PERSON] - Медюк О. в.о. начальника територіального сервісного центру 5146 листом від 27.08.2019 року № 31/15/5146-5/аз надав інформацію про те, що зареєстрований за [PERSON] автомобіль ГАЗ, модель - 3302, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 29.06.2006 року значиться в базі даних «РІІС». Арешт накладено постановою про арешт майна боржника серії АН № 307158 (знято з оригіналу серії [NUMBER] ) від 15.12.2000 року старшого виконавця Ярового В.М. Біляївського управління юстиції. До відповіді надано копію вище вказаної постанови (а.с. 6. 7). Відповідно до листа Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 12.09.2019 р., вих. 15111/25 на звернення адвоката [PERSON] - Медюк О. щодо скасування арешту з майна [PERSON] , було запропоновано звернутись до суду (а.с. 9). Листом від 05.02.2020 року № 365/30 начальник Біляївського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив, що на примусовому виконанні відсутні відкритті виконавчі провадження відносно [PERSON] . Виконавче провадження ВП № 23539084 під час примусового виконання якого постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН № 307157 від 15.12.2010 року накладено арешт - завершено, термін зберігання пройшов (а.с 27). Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Конституцією України, зокрема ст. 41 передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Порядок зняття арешту з майна передбачено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховує позивач. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи норми законодавства в сукупності з наданими доказами, а також те, що виконавче провадження, яким було накладено арешт закінчено, суд вважає, що підстав обмеження відчуження щодо майна позивача більше не існує, а арешт майна позивача, порушує надане йому ст. 41 Конституції України, право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, позов обґрунтований, тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved