Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат в розмірі 20643,81 грн., 2000 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір в розмірі 1378 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15 листопада 2013 року по вул. Луганській у м. Львові з вини [PERSON], яка керувала автомобілем [NUMBER], відбулась дорожньо-транспортна пригода. В результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди зазнав пошкоджень автомобіль марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], що на момент дорожньо-транспортної події належав [PERSON]. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина відповідача у скоєнні вищезгаданої ДТП підтверджується постановою Сихівського районного суду м.Львова від 23.07.2014р. Розмір завданих збитків, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №403 від 06.12.2013р. становить 19603,81 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі, а тому власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/9930031 (термін дії з 17.12.2012р. до 16.12.2013р.). Договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 19603,81 грн. Крім того, 01.09.2014р. позивач звернувся до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у зв'язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, а також витрат, понесених позивачем для встановлення розміру збитку та збору документів у розмірі 1040 грн. На даний момент відповідачем в добровільному порядку не компенсовано витрати позивача. Відтак, позивач змушений звернутись до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві зазначає, що позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2013 року о 22 год. 35 хв. по вул. Луганська, 10 у м. Львові, мала місце дорожньо-транспортна пригода між автомобілем [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та автомобілем марки «Фольксваген Т4», д.н.з. [NUMBER], в результаті якої автомобіль марки «Фольксваген Т4» зазнав технічних пошкоджень. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача, який порушив вимоги п.п. 2.3 «б, д», 10.1 Правил дорожнього руху України. Зазначене підтверджується постановою Сихівського районного суду м.Львова від 23.07.2014р., згідно якої [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено судом, відповідач на момент скоєння ДТП (15.11.2013р.) не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водночас цивільно-правова відповідальність за належним [PERSON] транспортним засобом (потерпілим) була застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс № АВ/9930031 (термін дії з 17.12.2012р. по 16.12.2013р.). Відповідно до п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом у разі її заподіяння транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст.7 цього Закону, та майну, яке знаходилось в такому транспортному засобі. Оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодував завдану потерпілому шкоду, власник пошкодженого транспортного засобу звернувся до МТСБУ із заявою від 15.08.2014р. про виплату страхового відшкодування у розмірі визначеному висновком експертного автотоварознавчого дослідження №403 від 06.12.2013р., на підставі якого позивачем МТСБУ, виплачено потерпілому від ДТП 19603,81 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 1/22279 від 28 серпня 2014 року. Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільну-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону. 01.09.2014р. МТСБУ надіслано відповідачу вимогу за вих. № 3/1-05/23847 про добровільне відшкодування понесених витрат, однак, така відповідачем проігнорована, грошові зобов'язання у визначений строк не виконані. Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення виплаченого ним страхового відшкодування в сумі 19603,81 грн. в порядку регресу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи спір в частині стягнення додаткових витрат, які МТСБУ понесло у зв'язку із встановленням розміру збитків та збору документів, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно з положеннями статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, чинним законодавством не передбачено право страховика вимагати відшкодування додаткових витрат, які понесені у зв'язку із встановленням розміру збитків та збору документів, у зв'язку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду. За наведених вище підстав, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги в цій частині, а тому вони не підлягають задоволенню. Вимога позивача про стягнення з відповідача 2000 грн. витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема витрат на правову допомогу. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з додаткової угоди №142 від 16.03.2016р., замовник, тобто позивач має оплатити виконавцю вартість наданих послуг. Однак, жодного документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу останнім не надано. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України сторони несуть витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Проте, жодного доказу того, що правова допомога позивачу надавалась саме адвокатом чи іншим фахівцем в галузі права суду не надано. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А відтак, з відповідача [PERSON] слід стягнути 1309,10 грн. судових витратв користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved