Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить витлумачити зміст заповіту, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] від 20.02.2013 року, в частині правильності дати народження спадкоємця за даним заповітом [PERSON] В позові [PERSON] зазначив, що 23.11.2017 року померла [PERSON]. За життя, а саме 20.02.2013 року [PERSON], було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі №273, згідно якого вона заповіла [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], все своє майно, в тому числі належну їй на праві особистої приватної власності квартиру, що знаходиться [ADDRESS], в рівних частках. Також вказав, що отримавши заповіт, він та [PERSON] у встановленому законом порядку звернулися до нотаріуса з відповідними заявами, на підставі яких була заведена спадкова справа №4/2018. Однак йому було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в звязку з тим, що відповідно до складеного [PERSON] заповіту від 20.02.2013 року вона заповіла все своє майно [PERSON], [INFO], тоді як згідно свідоцтва про народження та повного витягу з ДРАЦС громадян щодо актового запису про народження дата народження [PERSON] [INFO]. Таким чином при складанні заповіту допущено описку, яка послугувала підставою для відмови у видачі йому свідоцтва про право на спадщину, яку можливо виправити лише шляхом тлумачення цього заповіту судом відповідно до ст. 213, 1256 ЦК України. Тому просив суд, витлумачити заповіт, складений 20.02.2013 року померлою 24.11.2017 року [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі №273, як виявлення її волі заповідати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй на праві особистої приватної власності квартиру, що знаходиться [ADDRESS], в рівних частках. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та справу розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення. У звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.\~У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач надав суду заяву про безумовне визнання ним позову, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи на підставі наданих доказів та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.11.2017 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №513994, виданим 24.11.2017 року Роздільнянським райвідділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, актовий запис №732. (а.с.5) При житті [PERSON] 20.02.2013 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №273, згідно якого на випадок своєї смерті заповіла [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], все своє майно, в тому числі на належну їй на праві особистої приватної власності квартиру, що знаходиться [ADDRESS], в рівних частках, що підтверджується копією вказаного заповіту. Однак, спадкоємець за заповітом [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖД №358737, виданого 14.05.1982 року райвідділом загса м. Роздільна Одеської області, на підставі актового запису №99, народився [INFO]. (а.с.7) Окрім того згідно паспорта громадянина України серії КК №135632, виданого Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області [PERSON], [INFO]. (а.с.10) Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №50570636 від 16.01.2018 року до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, щодо реєстрації спадкової справи №4/2018 після смерті спадкодавця [PERSON], померлої 23.11.2017 року за заявами [PERSON] та [PERSON] (а.с.11) Однак приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу [PERSON] [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в звязку з тим, що відповідно до складеного [PERSON] заповіту від 20.02.2013 року вона заповіла все своє майно [PERSON], [INFO] та було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою про тлумачення заповіту в частині його дати народження, як спадкоємця за заповітом, якому заповідається майно, відповідно до ст. 213, 1256 ЦК України. (а.с.12) Дані правовідносини регулюються наступними нормами права. Згідно ч. 1 ст.\~1233\~ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 1 ст.\~1235\~ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін правочину суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст.\~213\~ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину, однак не змінюючи при цьому його змісту, який складений зі слів та сполучень слів, які утворюють його текст. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт, оскільки суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження його майном на випадок смерті, тобто тлумачення заповіту є лише інструментом з'ясування волі заповідача після його смерті, а тому суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, адже це може спотворити волю заповідача. Суд вважає, що даний заповіт дійсно викликає питання у спадкоємців і має суперечливий характер, в звязку з чим вважає за необхідне уточнити його зміст та витлумачити вказаний заповіт. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає, що позивачем по справі доведено незмінність його анкетних даних на протязі періоду, який минув з дати складання заповіту, в тому числі і дати його народження - 15 квітня 1982 року, що відповідно підтверджується свідоцтвом про його народження та паспортом. Інші його дані повністю співпадають із вказаними в заповіті тому суд вважає, що при написанні дати його народження в заповіті було допущено описку. Тлумачення заповіту в такий спосіб не змінює його суті та змісту, а також не змінює коло спадкоємців і не викликає в суду будь-яких сумнівів та протиріч стосовно наявності саме у позивач права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Не заперечує щодо спадкових справ позивача і відповідач [PERSON] Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заповіт посвідчений 20.02.2013 року приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №273, складений [PERSON], яка померла 23.11.2017 року, слід тлумачити, як виявлення її волі заповідати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну їй на праві особистої приватної власності квартиру, що знаходиться [ADDRESS], в рівних частках. Судовий збір сплачено позивачем в повному обсязі при зверненні до суду. На підставі ст.213, 1233, 1256 ЦК України,

Outcome: approved