Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Азовського басейнового управління Державного агентства рибного господарства у Донецькій області, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Маріупольської міської ради шкоду, завдану внаслідок незаконного вилову риби, у сумі 17 425 грн. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вироком Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначено покарання. Згідно зазначеного вироку 03.09.2019, приблизно о 05:30 годин, перебуваючи на річці Кальміус, біля буд. 1 по вул. Гавань Шмідта, в Центральному районі міста Маріуполя, з моста через вказану річку, за допомогою заздалегідь виготовленого забороненого знаряддя лову - риболовного сіткоснастевого засобу сітки «павук», здійснив незаконний вилов риби, наступних видів: 34 одиниці особин виду «судак», 1 одиницю виду «тарань». В наслідок незаконного добування водних біоресурсів завдав істотну шкоду рибному господарству України на загальну суму 17 425 грн., розмір якої встановлено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2011 року № 1209 «Про затвердження такс для розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів». Посилаючись на те, що факт незаконного вилову риби підтверджується наявними доказами, однак шкода не відшкодована, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19.02.2020 року відрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Прокурор Маріупольської місцевої прокуратури № 1 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність суду не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до вимог ч.2ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до вироку Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 листопада 2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 1700 грн. Підставою для притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності стало те, що він 03.09.2019, приблизно о 05:30 годин, перебуваючи на річці Кальміус, біля буд. 1 по вул. Гавань Шмідта, в Центральному районі міста Маріуполя, з моста через вказану річку, за допомогою заздалегідь виготовленого забороненого знаряддя лову - риболовного сіткоснастевого засобу сітки «павук», здійснив незаконний вилов риби, наступних видів: 34 одиниці особин виду «судак», 1 одиницю виду «тарань». В наслідок незаконного добування водних біоресурсів завдав істотну шкоду рибному господарству України на загальну суму 17 425 грн. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відшкодування вказаної шкоди здійснюється у відповідності з вимогами ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», згідно з якими шкода і збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу підлягають зарахуванню на рахунки фондів охорони навколишнього природного середовища місцевих рад, якою є Маріупольська міська рада. Статтею 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (стаття 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»). Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явився, обов`язок доведення відсутності вини покладено саме на відповідача, однак, у зв`язку з його неявкою він нереалізований, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий. На підставі ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 47, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»,

Outcome: approved