Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що відповідно до Кредитного договору № 012/05/0544 від 03.12.2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ТОВ «Виробниче обєднання «Іліташ», останнє отримало кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії в національній валюті з встановленням ліміту, який не повинен перевищувати 7\~000\~000 грн., строком до 23.11.2012 року зі сплатою 14% річних. Для забезпечення виконання умов договору між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого він зобовязалися відповідати перед кредитором за зобовязання у разі його порушення з боку ТОВ «Виробниче обєднання «Іліташ». У порушення зазначених норм закону та умов договору ТОВ «Виробниче обєднання «Іліташ» зобовязання за вказаними договорами належним чином не виконало. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ТОВ «Виробниче обєднання «Іліташ» станом на 19 березня 2015 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 3\~320\~006,31 грн., яка складається з наступного: заборгованість по кредиту 2\~272\~632,54 грн., заборгованість по процентам 396\~320,01 грн., розрахована пеня 479\~537,04 грн., розраховані штрафи 105\~801,58 грн., 30\~907,84 грн., 19\~317,40 грн., 7\~726,95 грн., 7\~726,95 грн. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та покласти на нього судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та день слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем при зверненні до суду пропущений строк позовної давності, тому порука є припиненою. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи ТОВ «Виробниче обєднання «Іліташ» в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що на час звернення позивача до суду порука за укладеним договором припинилася. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази (ст. 11 ЦПК України) суд установив наступне. Відповідно до Кредитного договору № 012/05/0544 від 03.12.2007 року, укладеного між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ТОВ «Виробниче обєднання «Іліташ», останнє отримало кредит у формі невідновлювальної кредитної лінії в національній валюті з встановленням ліміту, який не повинен перевищувати 7\~000\~000 грн., строком до 23.11.2012 року зі сплатою 14% річних. В подальшому до кредитного договору вносилися зміни, останній раз додатковою угодою № 012/05/0544/13 від 28.03.2012 року, згідно яких позичальнику відкрито кредитну лінію у сумі 5\~194\~166,62 грн., строком до 10.01.2013 року зі сплатою 19% річних. Додатковою угодою № 012/05/0544/14 від 15.03.2013 року до Кредитного договору № 012/05/0544 від 03.12.2007 року, укладеною між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ТОВ «Виробниче обєднання «Іліташ», сторонами було визначено, що сума кредитної заборгованості/ліміту кредитування за кредитним договором № 012/05/0544 від 03.12.2007 року складає 4\~549\~844,09 грн. та термін його дії подовжується до 31.10.2014 року. 15 березня 2013 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір поруки № 12/01-03-3/0215, за умовами якого останній зобовязався відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобовязань, у тому числі тих, що у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору № 012/05/0544 від 03.12.2007 року, а саме повернути кредит у розмірі 4\~549\~844,09 грн., сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 19% річних, пені, штрафи, а також відшкодувати витрати та збитки кредитора, повязані з неналежним виконанням позивальником умов кредитного договору (п. 1.1). 24 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» укладено Договір факторингу (портфельного відступлення прав вимоги) № б/н, згідно умов якого ПАТ «Кристалбанк» передав (сплатив) ПАТ «Райффайзен банк Аваль» суму фінансування, а ПАТ «Райффайзен банк Аваль» відступив ПАТ «Кристалбанк» права вимоги за Кредитним договором № 012/05/0544 від 03.12.2007 року зі змінами і доповненнями до нього. 25 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» укладено Договір відступлення прав за договорами поруки, згідно умов якого у звязку з укладенням зазначеного Договір факторингу (портфельного відступлення прав вимоги) № б/н від 24.05.2017 року, ПАТ «Райффайзен банк Аваль» передав, а ПАТ «Кристалбанк» прийняв права за договором поруки, а саме за договором поруки № 12/01-03-3/0215 від 15.03.2013 року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14 серпня 2017 року на підставі ст. 37 ЦПК України позивач ПАТ «Райффайзен банк Аваль» замінений на його правонаступника ПАТ «Кристалбанк». 28 вересня 2017 року між ПАТ «Кристалбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» укладений Договір відступлення прав за договорами поруки, що нотаріально посвідчені, за умовами якого ПАТ «Кристалбанк» передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» прийняв права за наступними договорами поруки, зокрема - за договором поруки № 12/01-03-3/0215 від 15.03.2013 року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 05 вересня 2017 року на підставі ст. 37 ЦПК України позивач ПАТ «Кристалбанк» замінений на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Форінт». Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно до ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. У цивільній справі № 6-1599цс15 від 03 лютого 2016 року Верховний суд України зробив такий правовий висновок. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі не встановлення такого строку порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Умови договору поруки про її дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. З огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. З договору поруки № 12/01-03-3/0215 від 15.03.2013 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 7.2) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право (постанова Верховного суду України від 17.09.2014 року у справі № 6-6цс14). Відповідно до укладеного Кредитного договору № 012/05/0544 від 03.12.2007 року та Додатку № 1 до нього (а.с. 42 т. 1, з урахуванням нової редакції додатку а.с. 51, 69 т. 1) сторони встановили, що позичкова заборгованість повинна погашатися згідно встановленого графіку до 31 січня 2009 року щомісячно до останнього дня місяця у розмірі 29\~166,67 грн.; до 31 січня 2010 року щомісячно до останнього дня місяця у розмірі 87\~500,00 грн.; до 31 січня 2011 року щомісячно до останнього дня місяця у розмірі 116\~666,67 грн.; до 31 січня 2012 року щомісячно до останнього дня місяця у розмірі 175\~000,00 грн. та до 23 листопада 2012 року щомісячно до останнього дня місяця у розмірі 204\~166,55 грн.; з січня 2013 року по травень 2013 року включно не менш ніж 150\~000,00 грн., з червня 2013 року по жовтень 2013 року не менш ніж 400\~000,00 грн., з листопада 2013 року по травень 2014 року не менш ніж 150\~000,00 грн., з червня 2014 року по вересень 2014 року не менш ніж 400\~000,00 грн., по 31.10.2014 року решта заборгованості. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (постанова Верховного суду України від 19.03.2014 року № 6-20цс14). У разі предявлення банком вимог до поручителя більш ніж за шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині щомісячний зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (постанова Верховного суду України від 17.09.2014 року № 6-53цс14). Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанову, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що порука [PERSON] припинилася в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки ПАТ «Райффайзен банк Аваль» (як первісний позивач) звернувся до суду 09.11.2016 року (штамп на конверті), а перебіг строку для предявлення вимог до поручителя рахується з 31.10.2014 року (дата закінчення кредитного договору), тобто поза межами строку, передбаченого законом, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed