Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 24 травня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк» надав відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 50 000,00 доларів США, строком до 23.05.2016року зі сплатою відсотків з розрахунку 15,0% річних за користування кредитом. 24.05.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] з метою забезпечення вказаного кредитного договору був укладений договір поруки, за яким останній поручається перед кредитором за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором. 24.05.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] з метою забезпечення вказаного кредитного договору був укладений іпотечний договір, за яким остання передала в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, житловою площею 224,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язання за кредитним договором відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виконали. За договором від 30.06.2010 року ТОВ «Український промисловий банк» передав позивачу право вимоги за вказаним кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідачів [PERSON] та [PERSON] перед позивачем становить 459 388,72грн., яку позивач просить з них стягнути солідарно на свою користь та в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки з [PERSON]., а саме нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями, а саме житловий будинок з прибудовами, житловою площею 224,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS], який належить іпотекодавцю на праві приватної власності, шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження., а також стягнути пропорційно з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654грн. на свою користь. Представник позивача Мотора Є.О., яка діє на підставі довіреності №48.2-08-д/209/14 від 14.02.2014 року, в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Належним чином повідомлені відповідачі повторно в судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. 24 травня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №336/06-КВ, відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк» надав відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 50 000,00 доларів США, строком до 23.05.2016року зі сплатою відсотків з розрахунку 15,0% річних за користування кредитом /а.с. 6-11/. 24 травня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] з метою забезпечення вказаного кредитного договору був укладений договір поруки №366/06-КВ-П, відповідно до умов якого останній, як поручитель, взяв на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON]. За договором поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. /а.с. 12/. 24.05.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] з метою забезпечення вказаного кредитного договору був укладений іпотечний договір №334/06-КВ/Z, за яким остання передала в іпотеку належний їй на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, житловою площею 224,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] /а.с.13-16/. Зобов'язання за кредитним договором відповідачі не виконали. За договором від 30.06.2010 року ТОВ «Український промисловий банк» передав позивачу право вимоги за вказаним кредитним договором, що підтверджується договором про передачу активів від 30.06.2010 року /а.с.33/. Згідно довідки, наданою позивачем, підтверджується, що станом на 20.12.2013року року сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить: 459 388,72грн., яка складається з: тіла кредиту - 296 406,26грн., відсотків - 162 982,47грн. Позивачем на адресу відповідачів 22.01.2014 року були направлені вимоги щодо усунення порушень, однак дані вимоги були проігноровані /а.с. 27-31/. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У відповідністю зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтями 572, 575 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, таким способом може бути реалізація предмета іпотеки іпотекодержателем самостійно будь-якій особі - покупцеві з застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно з п. 42 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладенням договорів, та наявності з боку відповідачів невиконаних зобов'язань за вказаним кредитним договором. Будь-яких доказів, які б спростовували надані позивачем розрахунки, або зобов'язання по сплаті нарахованої суми, відповідачами не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідачів належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 509, 514, 516, 525, 526, 553, 554, 572, 575, 610, 611, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» ст.ст. 10, 11, 60, 88,ч.4 ст.169, 208, 209, 212-215, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved