Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 10.04.2013 року між ним та відповідачем було укладено угоду № 219642, за якою позивач отримав кредит у розмірі 100 000 грн. на придбання автомобіля під 5,04 % річних на строк 15 років (180 місяців) за умови щомісячної сплати 1/180 від 100 000 грн. Позивач сплачував внески протягом шести місяців, однак позики йому не надавали. Згодом, після детального вивчення угоди, позивач зрозумів, що дана компанія взагалі не видає грошей, а сума 3500 грн. є не першим внеском, а платежем, що покриває послуги компанії з організації діяльності програми «Альянс Україна», умови якої є несправедливими та порушують діюче законодавство України. Сутність програми в тексті договорів визначена не конкретно, заплутано та суперечливо, що значно ускладнює її розуміння. З умов договору випливає, що відповідач формує Реєстр клієнтів, з коштів яких формується фонд, призначений для надання грошових сум учасникам програми. Отже, розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі. Позивач зазначає, що на його волевиявлення при укладанні цього договору вплинули два чинники - недобросовісна реклама та неналежна консультація. При підписанні документів позивача постійно відволікала працівник компанії, не даючи можливості ознайомитися з їх змістом, казала підписувати лише обрані нею пункти. Якби позивачу були роз'яснені усі умови і наслідки вказаного правочину, він би не погодився на його підписання та оплату грошей відповідачу. У зв'язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені на його рахунок відповідно угоди № 219642 від 10.04.2013 року у розмірі 9353,36 грн., та судові витрати. Від позивача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій він підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, зазначив також, що проти заочного розгляду справи не заперечуває, просив розглянути справу за його відсутності Від представника відповідача приватного підприємства «Грандфінресурс» на початку розгляду справи надійшли письмові заперечення проти позову [PERSON], у яких зазначено, що позивач консультувався з представниками відповідача щодо умов договору, з якими погодився. Договір активується на четвертий день з моменту підписання, після чого учасник реєструється у програмі «Альянс Україна», чим позивачу надавався час для вивчення та ретельного аналізу умов договору самостійно або за допомогою юристів. Згідно з п. 1 ст. 8 Додатку № 2, на протязі трьох діб після підписання договору позивач мав можливість розірвати договір з відшкодуванням сплачених ним коштів, однак він цього не зробив. Тобто, умови договору його влаштували. Учасник програми повинен отримати заявлену грошову суму за умови виконання зобов'язань, встановлених договором. Відповідно до п. 1.1 ст. 1 договору, відповідач за згодою учасника від його імені та за його рахунок зобов'язується вчинити певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару або відповідної суми у позику на умовах діяльності програми «Альянс Україна». Позивачем не надано жодних доказів про те, що відповідач здійснює свою діяльність по пірамідальній схемі. У запереченнях представник відповідача просив відмовити у задоволенні вимог позивача. У наступні судові засідання представник відповідача жодного разу не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про що у справі є відповідні докази, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 02 квітня 2014 року відповідно до ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 10.04.2013 року між ПП «Грандфінресурс» (Адміністратором) та [PERSON] (Учасником) був укладений договір № 219642, за п. 1.1 якого Адміністратор за згодою Учасника зобов'язується вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання Учасником грошової суми, зазначеної у додатку № 1 (100 000 грн.) до договору на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що містяться у додатку № 2, що є невід'ємною частиною договору, у тому числі: а) сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; б) організувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, надати Учаснику відповідну суму, заявлену на придбання та на умовах діяльності програми; в) надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього (а.с. 11-20). Відповідно до п. 1.4 договору, за готівкові кошти, вручені представниками Адміністратора або будь-якій іншій особі, як оплату за цим договором та додатками до нього, Адміністратор відповідальності не несе, а Учасник, який виконав платіж у такий спосіб, робить це на власний ризик. Згідно з пунктами 2.1 - 2.1.2 договору, учасник зобов'язався сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання сторонами даного договору та Адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 днів з моменту отримання дозволу, загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого Адміністратор надає заявлені для придбання грошової суми, та адміністративні витрати, що є сплатою за послуги Адміністратора з організації діяльності програми. Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім ( п.4.1 ст.4 додатку № 2). Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст. 5 цього додатку. Відповідно до наявних у справі копій квитанцій, в цілому у період з квітня 2013 року по жовтень 2013 року позивач сплатив відповідачеві 9353,36 грн. (а.с. 21-30). У той самий день (10.04.2013 року) [PERSON] була написана заява, у якій він зазначив, що уважно прочитав та зрозумів умови договору за програмою «Альянс Україна» № 219642 від 10.04.2013 року та отримав всі конкретні відповіді від спеціаліста Мачачі О.М., отримав свій примірник договору та цією заявою ствердив, що кошти у сумі 100 000 грн. потрібні йому на придбання автомобілю (а.с. 50). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Так, відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За приписами частин 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилами ст. 204 ЦК України, правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно з вимогами п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняється як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Законом України від 02 червня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено її п. 111 , яким до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Судом встановлено, що позивач [PERSON] уклав договір від 10.04.2013 року № 219642 з відповідачем ПП «Грандфінресурс», сплатив обумовлену договором плату за отримані згідно договору послуги. З наведених вище положень договору та додатків до нього вбачається, що предметом оспорюваної угоди є надання учаснику програми «Альянс Україна» адміністративних послуг фінансового характеру з метою отримання заявленої до надання грошової суми. Оплатні послуги адміністратора при виконанні споживачем всіх умов договору забезпечують не можливість, а реальне отримання останнім грошової суми за рахунок фонду реєстру, який формується з чистих внесків його та інших учасників, з наступним повним погашенням цієї суми своїми внесками. При невиконанні цього обов'язку настає відповідальність, передбачена ст.9 додатку № 2. Відповідно до ст.2 договору ПП «Грандфінресурс» гарантує надання кожному учаснику права на отримання заявленої ним грошової суми за умови виконання ним всіх зобов'язань, передбачених договором. Передбачені договором умови дозволяють учаснику здійснювати оплату грошової суми, заявленої для придбання невеликими щомісячними внесками, які названі в договорі «чисті внески», зокрема, у додатку №2 до договору термін «чистий внесок» - це частина Загального платежу, за рахунок якої Адміністратор здійснює оплату грошової суми, заявленої для придбання на умовах діяльності програми «Альянс Україна», та розмір якої визначається шляхом ділення відповідної грошової суми на кількість платежів, зазначених у додатку № 1 до договору та відповідає графіку платежів. Отже, договором передбачена щомісячна сплата споживачем грошової суми, заявленої для придбання, а не плата за можливість одержання прав на отримання цієї суми. Таким чином, за умовами програми «Альянс Україна» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за договором, отримує заявлену ним для придбання грошову суму з фонду реєстру, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників програми. Підписавши цей договір та склавши письмову заяву (а.с. 50), позивач засвідчив, що належним чином ознайомлений з програмою діяльності «Альянс Україна» та не має заперечень з цього приводу. За умовами вказаного договору позивач щомісячно сплачує внески за товар, який передається йому після одержання дозволу на його отримання, відтак, споживач в рамках укладеного договору сплачує за товар, а не за можливість його отримання (ст. ст. 1, 2 договору, ст. ст. 4, 5 додатку № 2). Таким чином, укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови, за яких такий товар може бути одержаний. В силу ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обставин наявності у діяльності ПП «Грандфінресурс» «пірамідальної схеми», оскільки це суперечить змісту п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварності та сплати компенсації одному учаснику за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах, що має місце в даному випадку, придбають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання заявленої для придбання грошової суми, за умови виконання своїх зобов'язань. Помилковим є й твердження позивача про введення його в оману з підстав оплати ним не самого товару, а права купівлі товару та відсутності залучення власних коштів відповідача, адже суперечить нормам чинного законодавства й суті самого правочину, визначеного частиною 5 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до абз.2 ч.1 ст.230 ЦК України, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З матеріалів справи вбачається, що під час укладення договору позивач отримав його примірник та додатки до договору, які містять умови діяльності програми «Альянс Україна». Відповідно до п. 4.8 ст.4 договору, з моменту підписання цього договору учасник заявляє, що отримав усі пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів усі визначення, умови та зміст договору і додатків до нього. Згідно п. 1,4, 8.1 додатку № 2 до договору учаснику надається три дні для того, щоб він міг детально ознайомитися з ним та прийняти його умови чи відмовитись від участі в програмі. При цьому у разі розірвання учасником договору протягом трьох днів з дати його підписання учаснику повертається вся сума коштів, внесених ним на рахунок ПП «Грандфінресурс». Як вбачається з матеріалів справи, у вказаний триденний строк позивач з заявою про розірвання договору до відповідача не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами договору. Таким чином, висновок позивача про наявність обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях ПП «Грандфінресурс» під час укладення договору є помилковим і не узгоджується з положеннями п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до приватного підприємства «Грандфінресурс» про стягнення грошових коштів за нікчемним правочином слід відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed