Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за проживання в сімейному студентському гуртожитку в розмірі 50 700,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач НТУУ «КПІ» зазначив, що є власником (балансоутримувачем) гуртожитку [ADDRESS]. Відповідач в грудні 2000 року була поселена в кімнату № 6-04 студентського сімейного гуртожитку №22 НТУУ «КПІ», яка розрахована на три ліжко-місця, на підставі дозволу на проживання, який неодноразово продовжувався за заявами [PERSON], останній дозвіл на проживання встановлено до 25.04.2014 року. Згідно наказу від 24 січня 2014 року №122-л [PERSON] була звільнена з посади інженера інженерно-фізичного факультету НТУУ «КПІ» за власним бажанням. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року [PERSON] було виселено, оскільки після закінчення дозволу продовжувала безпідставно займати кімнату №6-04 студентського сімейного гуртожитку №22 НТУУ «КПІ». Підпунктом «к» п.1.4 ч.1 Положення «Про оплату проживання у студентських гуртожитках студмістечка НТУУ КПІ для всіх категорій мешканці» передбачено, що вартість одного ліжко-місця у гуртожитку №22 становить 1300 гривень на місяць. Таким чином, з моменту звільнення відповідача з НТУУ «КПІ», а саме з лютого 2014 року, щомісячна вартість за користування 3-містною кімнатою становила 3900 гривень. Відповідач в період з лютого 2014 року по лютий 2015 року здійснювала плату, як співробітник, хоча була звільнена, а з березня 2015 року взагалі не здійснювала оплату за користування кімнатою, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за користування кімнатою за період з лютого 2014 року по червень 2015 року в розмірі 50 700,00 гривень. На підставі викладеного позивач змушений звернутися з позовом до суду. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, врахувавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач НТУУ «КПІ» є власником (балансоутримувачем) гуртожитку [ADDRESS]. Згідно листа Міністерства освіти і науки України від 03.12.2010 року за № 1/11-11028, гуртожиток [ADDRESS] передане у користування і знаходиться на балансі НТУУ «КПІ», відноситься до сфери управління міністерства і є державною власністю. Наказом ректора НТУУ «КПІ» № 4-85 від 03.09.2001 року «Про встановлення статусу жилих будівель, які знаходяться на балансі НТУУ «КПІ» для гуртожитку № 22, де розташована кімната № 6-04, встановлено статус студентського гуртожитку для проживання сімейних студентів, аспірантів, докторантів НТУУ «КПІ». Відповідач в грудні 2000 року була поселена в кімнату № 6-04 студентського сімейного гуртожитку №22 НТУУ «КПІ», на підставі дозволу на проживання, який неодноразово продовжувався за заявами [PERSON], останній дозвіл на проживання встановлено до 25.04.2014 року. Відповідач проживала у кімнаті №6-04, розрахованій на три ліжко-місця, в яку вселилась у з зв'язку з перебуванням у трудових відносинах з позивачем. Наказом від 24 січня 2014 року №122-л [PERSON] була звільнена з посади інженера інженерно-фізичного факультету НТУУ «КПІ» за власним бажанням. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року [PERSON] було виселено, оскільки після закінчення дозволу на проживання продовжувала безпідставно займати кімнату №6-04 студентського сімейного гуртожитку №22 НТУУ «КПІ». Підпунктом «к» п.1.4 ч.1 Положення «Про оплату проживання у студентських гуртожитках студмістечка НТУУ КПІ для всіх категорій мешканці» затвердженим Наказом ректора від 25.07.2013 року №1-215 передбачено, що вартість одного ліжко-місця у гуртожитку №22 становить 1300 гривень на місяць. Згідно п. 7 зазначеного положення всі мешканці, у разі несвоєчасного звільнення житла сплачують за кожен день проживання як сторонні особи. Таким чином, з моменту звільнення відповідача з НТУУ «КПІ», а саме з лютого 2014 року, щомісячна вартість за користування 3-містною кімнатою становила 3900 гривень. Так, судом встановлено, що відповідач в період з лютого 2014 року по лютий 2015 року здійснювала плату, як співробітник, хоча була звільнена, а з березня 2015 року взагалі не здійснювала оплату за користування кімнатою, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за користування кімнатою за період з 01 лютого 2014 року по 31 травня 2015 року в розмірі 50 700,00 гривень. Наявність заборгованості підтверджується даними розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Відповідно до ст. 127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Разом з тим, судом встановлено, що адміністрація студмістечка НТУУ «КПІ» зверталась до відповідача з проханням погасити заборгованість по оплаті за користування займаною кімнатою в гуртожитку, проте заборгованість відповідачем погашена не була. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 507,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved