Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що він проживає в [ADDRESS]. В цій квартирі також зареєстровані, як проживаючі - колишня дружина позивача - [PERSON], разом з донькою [PERSON], [INFO] р. н, відповідачі у справі. Позивач в уточненій позовній заяві посилається на те, що відповідачі з листопада 2006 року, забравши свої особисті речі, в квартирі не проживають, не цікавляться спірним житлом, будь-яких обов'язків по утриманню житла не несуть. З урахуванням викладеного, просив визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, оскільки не проживають без поважних причин понад один рік та зняти їх з реєстрації. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав. Відповідач [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], позовні вимоги не визнала, зазначила, що на підставі рішення суду за нею визнано право власності на частину спірної квартири, змушена була залишити квартиру, оскільки позивачем були створені нестерпні умови для проживання. Відповідач - Управління державної міграційної служби України в Житомирській області, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Заслухавши позиції сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 24.07.2004 року по 15.05.2007 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.10.2005 року, під час шлюбу, на ім'я [PERSON], придбано квартиру [ADDRESS] /а.с.4-6/. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20.11.2012 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину спірної вище квартири. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належною йому власністю, власник не може бути протиправно позбавлений права власності на своє майно. На зміст права власності не випливають місце проживання та місцезнаходження майна власника. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції «Про захист прав та основоположних свобод», кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Суд не приймає до уваги покази допитаних свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки їх пояснення не спростовують наявність права власності відповідача [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, оскільки не проживають без поважних причин понад один рік та відповідно похідної вимоги про зняття їх з реєстрації за безпідставністю позовних вимог, позаяк задоволення таких вимог буде порушувати право відповідача [PERSON] вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належною їй частиною квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed