Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту та відсотках за договором споживчого кредиту, в якій зазначає, що 27 червня 2014 року було укладено договір споживчого кредиту ПС № 427 між [PERSON] та КС «ЛВК», за яким позичальнику було надано кредит в розмірі 12000 грн. під 44% річних, загальним строком користування 12 місяців, з обов'язком погасити кредит до 27.06.2015 року. Відповідно до п. 3.3 р.3 договору сторони домовилися, що відсотки за користування кредитом відповідач сплачує авансом в день підписання кредитного договору. Погашення кредиту здійснюватиметься в сумі 1000 грн. кожного місяця не пізніше останнього робочого дня поточного місяця шляхом внесення готівки в касу або платіжним дорученням на поточний рахунок КС «ЛВК». Згідно п. 4.2 договору, протягом дії кредитного договору або до повного погашення заборгованості по кредиту позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати кредит в сумі 1000 грн. з рахунку відкритого в Лозівському відділенні АТ «Ощадбанку» протягом 12 місяців, починаючи з наступного місяця після укладення кредитного договору. Оскільки п.п. 3.3. Договору передбачає безготівкове погашення кредиту, то Позичальник скористався цим правом і 27.06.2014 року уклав з Лозівським відділенням АТ «Ощадбанку» форму №190 на списання щомісячного регулярного платежу на їх користь протягом 12-ти місяців по 1000 грн. починаючи з липня 2014 року, але Відповідач дану домовленість порушив, оскільки з квітня 2015 року платежі ні в касу, ні на поточний рахунок не надходили. Станом на 10.08.2015 року включно заборгованість за основною сумою кредиту складає 3000 грн.. Несплата позичальником траншів по кредиту призвела до виникнення заборгованості по відсотках за липень 2015 року - вересень 2015 року включно в сумі 646,20 грн.. У зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на користь КС «ЛВК» суму заборгованості по кредиту в сумі 3000 грн., суму заборгованості по відсотках в сумі 646,20 грн., а також судовий збір у розмірі 243,60 грн.. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, однак подавала до суду письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача просить винести заочне рішення на підставі наявних доказів та розглянути справу без участі їх представника (а.с. 25). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 27-29), причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю не надавав, у зв'язку з чим зі згоди представника позивача та на підставі ст.ст. 169 ч. 4, 224, 225 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору ПС № 427 від 27.06.2014 року між КС «ЛВК» та [PERSON], [PERSON] отримав кредит в розмірі 12000 грн. під 44% річних, загальним строком користування 12 місяців, з обов'язком погасити кредит до 27.06.2015 року (а.с. 10). Згідно ст.ст. 526-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов договору, за ним утворилась заборгованість за основною сумою кредиту у розмірі 3000 грн., заборгованість по відсотках за липень 2015 року - вересень 2015 року включно в сумі 646,20 грн. (а.с. 12-13). 21.03.2015 року позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 489345, виданого 24.03.2015 року відділом ДРАЦС по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області (а.с. 26). Як роз'яснив Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 32 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. № 5, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, за змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов'язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення спадкоємцями до Державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини чи видачу свідоцтв про право на спадщину. Свідоцтва про право на спадщину за законом або за заповітом не видавались, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO] не заводилась, про що свідчить інформаційна довідка Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області за № 1457/01-16 від 07.10.2015 року (а.с. 61-65). У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1218 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Так, позивачем не надано доказів наявності спадкового майна померлого позичальника [PERSON], його вартості, немає відомостей про отримання майна у спадщину, що позбавляє суд можливості визначити межі відповідальності спадкоємця, якщо такий є. За нормами ч. 1 ст. 1282 ЦК України, на даний час у спадкоємців не виникло обов'язку задовольнити вимоги кредитора, оскільки на даний час немає доказів, що вони одержали майно у спадщину. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в задоволенні вимог щодо сплати судових витрат по справі також слід відмовити.

Outcome: dismissed