Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа : Синельниківський районний сектор Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою, визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 01.03.1999 року він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Петровського, 7 с. Петровське, Синельниківського району. У житловому будинку, що належить йому на праві приватної власності, окрім нього, зареєстровані відповідачі по справі : [PERSON], [INFO] - з 26.09.1994 року, але не проживає за зазначеною адресою з 2004 року та [PERSON], [INFO], який зареєстрований у зазначеному будинку з 15.02.1995 року, але взагалі не проживав за вищевказаною адресою. Відповідач по справі [PERSON] проживала разом з ним в одному житловому будинку з 1994 року по 2004 рік. Вони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Відповідач [PERSON] по справі з ними ніколи не проживав. На теперішній час відповідачі не проживають в будинку позивача більше 10 років без поважної причини, не являються членами його сімї або колишніми членами його сімї, не оплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку та не приймають участь у спільному побуті, вони вважаються таким, що втратили право користування ним. У звязку з цим, позивач просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням (будинком), розташованим за адресою: вул. Петровського, 7, с. Петровське, Синельниківського району, шляхом зняття їх з реєстрації за вказаною адресою Синельниківським районним сектором Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Позивач до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявилися. На адресу Генічеського районного суду Херсонської області було надіслано судове доручення про допит відповідачів, однак дане судове доручення було повернуто без виконання, оскільки відповідачі в судове засідання на визначений час не зявилися, хоча про день та час судового засідання були належним чином повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Представник третьої особи в судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи без її участі та просила прийняти рішення згідно норм чинного законодавства. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 01.03.1999 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Новоолександрівської сільської ради № 3 від 27.01.1999 року належить жилий будинок з прилежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Петрівське, вул.. Петровського,7 Синельниківського району Дніпропетровської області. Зазначений будинок зареєстрований в Синельниківському МБТІ за реєстровим № 85/83 01.03.1999 року. З довідки виконкому Новоолександрівської сільської ради № 1070 від 17.11.2015 року вбачається, що в будинку за адресою : с. Петровське, вул.. Петровського,7 зареєстровані : [PERSON] власник; [PERSON] співмешканка, яка зареєстрована з 26.09.1994 року, не проживає за вищевказаною адресою з 2004 року; [PERSON] син співмешканки ( зареєстрований з 15.02.1995 року, але взагалі не проживав за вищевказаною адресою). У відповідності до положень ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до вимог ч.1\~ст. 319 ЦК України\~ власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З норми ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Так, судом встановлено, що відповідачі по справі являлися членами сімї позивача, оскільки [PERSON] як співмешканка [PERSON] зареєстрована в його будинку з 1994 року та проживала до 2004 року, а її син [PERSON] зареєстрований в будинку позивача з 1995 року, але взагалі не проживав за даною адресою. За таких обставин відповідачі не проживають в будинку позивача понад один рік. Будь-яких належних підтверджень щодо поважних причин їх непроживання суду надано не було. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити повністю. Крім того, враховуючи правила ст..88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача [PERSON], понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп. з кожного, оскільки солідарне стягнення судових витрат нормами цивільно-процесуального законодавства не передбачено. На підставі викладеного та ст.ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст..7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved