Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість за кредитним договором №1259/2534CLPS2 від 15.02.2012 року у розмірі 9638,67 грн. та понесений ними судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.02.2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1259/2534CLPS2 на суму 6884,52 грн., на строк до 16.03.2012 року. Між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» було укладено договір про відступлення права вимоги, а 08.10.2012 року між позивачем та ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» укладено договір факторингу, відповідно до яких, право вимоги з [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Грошова вимога становить 9638,67 грн. Вказаний розмір заборгованості виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем кредитного договору. Будучи повідомленим про розмір заборгованості, відповідач платежі не сплачує. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте у позовній заяві він просив суд справу розглядати без його участі, зазначивши при цьому, що підтримує позов у повному обсязі і не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (судової повістки). Причину неявки відповідач суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням заяви представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2012 року, на підставі анкети заяви [PERSON], між ним та ПАТ «Платинум Банк» було укладено кредитний договір №1259/2534CLPS2. (а.с. 6-8) Відповідно до умов договору, банк зобов'язався надати [PERSON] кредит на суму 6884,52 грн., строком на 30 місяців, зі сплатою за користування кредитом 36% річних. Пунктом 1.1.1 договору встановлено комісію за обслуговування кредиту (207 грн.) та за надання кредиту (180 грн.) і визначено кінцевий строк повернення кредиту - 15.03.2014 року. (а.с. 7) [PERSON], у свою чергу зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки та комісії, у строки встановлені договором. Згідно п. 2.10 договору, погашення кредиту мало здійснюватись щомісячними рівними платежами. Договором була передбачена пеня за прострочення строків сплати відсотків та суми кредиту, у розмірі 0,3% від простроченої суми (п. 5.4). (а.с. 7) Додатками до договору є графіки погашення кредиту. (а.с. 8) З матеріалів справи вбачається, що банком було виконано умови договору, щодо надання суми кредиту. Про наведене свідчить список електронних переказів, згідно якого банк перерахував [PERSON] кредитні кошти в сумі 6000 грн. (з вирахуваннями комісії за надання кредиту, передбаченої п. 1.1.1 договору (180 грн.) та страхової премії, передбаченої п. 3.8 договору.) (а.с. 7, 9) В свою чергу, [PERSON] умови договору щодо щомісячного внесення платежів по кредиту та сплати відсотків, виконував не належним чином. Про це свідчать долучені до матеріалів справи розрахунки заборгованості. (а.с. 12, 13) Згідно останнього розрахунку, зробленого станом на 05.10.2012 року, заборгованість по кредитному договору становить 9638,06 грн. і складається з пені 918,42 грн., відсотків - 1922,19 грн. та тіла кредиту - 6798,06 грн. (а.с. 13) Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з моменту прострочення першого обов'язкового платежу по договору чи відсотках, банк мав право вимагати повернення кредиту у повному обсязі та сплати належних йому процентів. Нарахування пені, у зв'язку з порушенням строків повернення кредиту та сплати відсотків, також є обґрунтованим і відповідає положенням договору та закону. З додатку 1 до кредитного договору, вбачається, що останній платіж, в рахунок повернення кредиту, [PERSON] мав внести 15.08.2014 року. (а.с. 8) Тому суд вважає не коректним віднесення банком всієї суми невиплаченого кредиту, до суми заборгованості. Проте дана обставина не впливає на вирішення спору по суті, у зв'язку з вищезазначеним. З матеріалів справи вбачається, що право вимоги ПАТ «Платинум Банк» до [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, вподальшому було відступлено ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», про що свідчать долучені до матеріалів справи лист за вих.№611 від 18.07.2013 року (а.с. 23-24) та відповідне повідомлення [PERSON], надіслане йому банком (а.с. 14). На момент відступлення, борг становив 8239,70 грн., про свідчить розрахунок (а.с. 12) та повідомлення від 19.06.2012 року (а.с. 14). В подальшому, ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» уклало договір факторингу з позивачем, згідно з умовами якого, товариство відступило фінансовій агенції право вимоги до боржників, зазначених в Реєстрі заборгованостей. (а.с. 17-19) До матеріалів справи долучено виписку з реєстру боржників від 08.10.2012 року (договір факторингу укладено в цей же день). Згідно виписки, заборгованість [PERSON] на момент відступлення права вимоги, становила 9638,67 грн. (а.с. 5), про що додатково свідчить, уже досліджений в судовому засіданні, розрахунок заборгованості, зроблений станом на 05.10.2012 року (а.с. 13). Про відступлення права вимоги фінансовій агенції, [PERSON] був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення від 16.10.2012 року. (а.с. 15-16) Частиною 1 статті 512 ЦК України, передбачено, що Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 515 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК - предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати дострокове повернення кредиту та стягнення заборгованості по кредитному договору №1259/2534CLPS2, з [PERSON] Як уже було встановлено судом, заборгованість нарахована в межах умов кредитного договору, які відповідають закону. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість по кредитному договору №1259/2534CLPS2 у розмірі 9638,06 грн. і складається з пені 918,42 грн., відсотків - 1922,19 грн. та тіла кредиту - 6798,06 грн. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі, до стягнення з відповідача підлягає сплачений позивачем судовий збір. (а.с.1)

Outcome: approved