Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд: - зобов`язати [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка на праві власності належить [PERSON] , кадастровий номер: 7422010499:31:084:0011 шляхом очищення території від засмічення та знесення димоходу. - зобов`язати [PERSON] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка на праві власності належить [PERSON] , кадастровий номер: 7422010499:31:084:0011 шляхом знесення самочинно збудованих елементів благоустрою. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок та прилегла територія до нього перебуває у приватній власності та поділена на декілька частин площею 0,0107 га та 0,0139 га і має кадастрові номера: 7422010499:31:084:0010 та 7422010499:31:084:0011. Зазначає, що відповідачі, які є сусідами по земельній ділянці, кадастровий номер 7422010499:31:084:0011, вийшли за межі наданих ним земельних ділянок. Вказує, що [PERSON] на земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON] розмістила своє побутове сміття та сміття після ремонту, а також побудувала димохід на неналежній їй території. [PERSON] на іншій земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON] самочинно побудувала тимчасові споруди, без фундаменту, схожі на сарай. Позивач неодноразово звертався зі скаргами до [PERSON] та [PERSON] , однак останні не здійснили демонтаж тимчасових споруд, а також не прибрали побутове сміття. З урахуванням наведеного, просить задовольнити позовні вимоги. 09.06.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Анохіну А.М. Ухвалою суду від 11.06.2020 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 03.07.2020 до суду [PERSON] подано заяву в якій остання не визнає заявлених вимог та заперечує про винесення рішення на користь [PERSON] 31.07.2020 до суду [PERSON] подано відзив на позовну заяву. В своєму відзиві зазначає, що [PERSON] не має права користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , оскільки її не було виділено. Також, [PERSON] з 2014 року не заперечував про самочинно збудовану споруду - сарай на території землі, що належить [PERSON] . Вважає, що права позивача не порушено та позовну заяву не обґрунтованою, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 19.10.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з наведених вище підстав. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили. За таких обставин суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності відповідачів. Суд, заслухавши позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок та прилегла територія до нього перебуває у приватній власності та поділена на декілька частин площею 0,0107 га та 0,0139 га і має кадастрові номера: 7422010499:31:084:0010 та 7422010499:31:084:0011. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.02.2019, [PERSON] є власником земельної дліняки площею 0,0139 га на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45693626 від 26.02.2019 (а.с.7). Однак судом встановлено, що відповідачі обмежують використання належної позивачу земельної ділянки, використовувати її в повній мірі, порушуючи його права як власника. Разом з тим, в обґрунтування своїх заперечень та посилання відповідача [PERSON] на той факт, що [PERSON] не має права користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного. Як вбачається з витягу рішення Остерської міської ради Козелецького району Чернігівської області № 868 від 25.01.2019 про передачу безоплатно у власність земельних ділянок, [PERSON] було передано у власність земельні ділянки, а саме: площею 0,0107 га, кадастровий номер 7422010499:31:084:0010 та площею 0,0139 га, кадастровий номер 7422010499:31:084:0011 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] (а.с.55). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник у праві звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, зокрема шляхом знесення споруд в разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Згідно п «г» та п «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. За змістом добросусідства, власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання відповідно до їх цільового призначення при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчинені дії, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них (ст. 103 ЗК України). Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) «Про практику застосування судами земельного законодавства» при розгляді цивільних справ суди повинні враховувати, що з 1 січня 2002 року відповідно до статті 125 ЗК право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 року у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 року №1066-VI право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання за цільовим призначенням стан, включаючи знесення будівель, будинків і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Таким чином, право на пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою має особа, якій право володіння і користування земельною ділянкою належить на законній підставі, що випливає і зі змісту ст. 391 ЦК України. За вищевказаних обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині усунення відповідачами перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання [PERSON] очистити території від засмічення та знесення димоходу та шляхом зобов`язання [PERSON] знести самочинно збудованих елементів благоустрою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору 840,80 грн. з кожного.

Outcome: approved