Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 23.09.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір № АСІQRХ25530004 про надання кредиту в розмірі 7509,35 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Станом на 14.05.2015 року має заборгованість в розмірі 282750 грн. 28 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 7509 грн. 35 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 995 грн. 77 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 2162 грн. 64 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 272082 грн. 51 коп.. Від вказаної суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 19785 грн. 32 коп., яка була стягнута з відповідача за рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області №468/1076/13-ц від 11.06.2013 року. Отже різниця суми заборгованості за кредитним договором станом на 14.05.2015 року складає 262991 грн. 962 коп., а також штрафів при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених договором: штраф (фіксована частина) - 500 гривень та штраф (процентна складова) - 13149 грн. 60 коп.. Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариство «Акцент-Банк» у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 14.05.2009 року змінено тип банку та його найменування із ЗАТ «Акцент-Банк» на ПАТ «Акцент-Банк». 24.09.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, що становить 276641 грн. 56 коп. та витрати понесені по справі в сумі 3654 грн.. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши що на даний час ні оригінали анкети-заяви і рахунку фактури не збереглися. Але факт укладення договору підтверджується раніше постановленим рішенням суду. Відповідач проти задоволення позову заперечував, пояснивши, що взагалі кредитну угоду з позивачем не укладав. Ніяких коштів в банку не отримував. Рішення суду, яким з нього стягнуто грошові кошти на користь позивача не оскаржив через необізнаність. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних обставин: В судовому засіданні встановлено, що 11 червня 2013 року рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області (справа № 468/1076/13-ц) із [PERSON] на користь ПАТ «АкцентБанк» стягнуто 19785 грн. 32 коп. заборгованості за кредитним договором № АСІQRХ25530004 про надання кредиту в розмірі 7509,35 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом від 23.09.2008 року, укладеним між банком та [PERSON] За твердженням позивача станом на 14.05.2015 року відповідач має заборгованість з урахуванням різниці суми стягнутої на підставі вищезазначеного рішення в сумі 276641 грн. 56 коп.. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позову (разом з нарахованими процентами відповідно до ст..1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Відповідно до ст.526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.ст. 610,611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки, до яких відноситься припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Звернувшись в 2013 році з позовом про стягнення заборгованості, банк таким чином застосував до позичальника положення ст.611 ЦК України. Відповідно до ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 11.06.2013 року з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитом станом на 17.04.2013 року в сумі 19785 грн. 32 коп., яка складалась із 7509 грн.36 коп. заборгованості за кредитом, 995 грн.77 коп.- заборгованості по сплаті процентів, 2162грн.64 коп. заборгованості по комісії, 9090 грн. 55 коп. - процентної складової штрафу. В задоволенні позовних вимог про стягнення фіксованої частини штрафу та пені рішенням суду було відмовлено. Тобто позивачем вже було реалізовано своє право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі. Зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором та штраф, за якими вже було прийнято рішення суду про відмову в їх задоволенні ( 171143 грн.19 коп. пені і 500 грн. фіксованої суми штрафу) станом на 17.04.2013 року, а також пеню яку він продовжував нараховувати вже після винесення судом рішення. Відповідно до положень п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.265 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається не виконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526,599 ЦК України. Згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтелекту, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, обов'язок по наданню доказів покладено на сторони. За таких обставин позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 276641 грн. 56 коп., яка складається із пені і фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн. не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed