Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], що є спадкоємцем [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, подана заява від представника про підтримання у поновному обсязі позовних вимог, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові, та розглянути справу у відсутність позивача. Відповідач-1, [PERSON], у судове засідання не з'явилася, подала заяву про визнання позову. Представник Відповідача-1 подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач-2, [PERSON], у судове засідання не з'явився, належним чином сповіщався про час, дату та місце слухання даної цивільної справи. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 18 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем-1 укладено договір завдатку квартири у простій письмовій формі, згідно до умов якого, відповідач-1 отримав 100% передоплату у розмірі 190 000,00 грн. в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. На підтвердження зазначеного факту, суду наданий договір завдатку від 18 жовтня 2007 року. Спірна квартира [ADDRESS] належить відповідачу-1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 травня 2005 року, який посвідчений державним нотаріусом Гур’яновою Л.Г. й зареєстровану в реєстрі №1-2136. Відповідно до умов договору завдатку від 18.10.2007 р. продавець зобов'язується передати квартиру у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень; на дату нотаріального посвідчення договору забезпечити наявність всіх необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу. Відповідно до зазначеного договору покупець передає продавцеві завдаток за квартиру у розмірі 100% суми, яка узгоджена сторонами. Сторони домовились посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу спірної квартири не пізніше 31 грудня 2007 року. Однак до теперішнього часу відповідач-1 ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що є предметом даного спору, суд розцінює, як порушення права позивача, як майбутнього власника придбаного нерухомого майна, так як, до теперішнього часу, позивач не в змозі належним чином оформити та отримати усі необхідні правовстановлюючі документи на придбану ним спірну квартиру та реалізувати своє право власності на неї при умові повного погашення грошових коштів. Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Укладення договору завдатку від 18.10.2007 р., досягнення по майбутньому договору купівлі-продажу усіх істотних умов, здійснення позивачем повної оплати, а також, фактичне визнання позову відповідачем-1, свідчить насамперед про бажання вчинення між позивачем та відповідачем-1 відповідного правочину щодо переходу прав власності на об'єкт нерухомості у вигляді квартири [ADDRESS]. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до положень Європейської конвенції з прав людини ч. 1 ст. 6 кожна людина має право при визначенні її цивільних прав та обов'язків або при розгляді будь-якого кримінального звинувачення, яке йому пред'явлено, на справедливий та публічний судовий розгляд справи в розумні строки незалежним та безпристрасним судом. У відповідності до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 3 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Разом з тим частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України, встановлюється, що у разі, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи викладене вище та приймаючи до уваги факт домовленості сторін щодо всіх істотних умов договору, та виконання позивачем та відповідачем-1 своїх зобов'язань за спірним договором, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом задоволення позовних у повному обсязі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовими рішеннями у цивільній. Господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 1 статті 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved