Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив що він є власником будинку 80 по вул. Терихівській в м. Харкові. Права позивача як власника порушені відповідачами які проживають за спірною адресою хоча не є членами родини [PERSON] та ніяких договорів найму з ним не укладали. Прохає усунути позивачу перешкоди у користуванні будинком шляхом виселення [PERSON], [PERSON] та інших осіб, що проживають там з їхнього дозволу чи згоди або без такого а також звільнення будинку від їхніх речей та майна одночасно вселивши до цього будинку позивача. В судове засідання позивач не зявився. Надав письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Заперечував проти ухвалення заочного рішення в справі. [PERSON] до судового засідання не зявився. Про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник [PERSON] до судового засідання зявилась. Позов не визнала зазначивши що за спірною адресою мешкають малолітні діти, іншого житла у відповідачів не має і спірне житло придбалось не за рахунок кредитних коштів. Залучений за клопотанням представника відповідача до участі в справі представник служби в справах дітей проти позову заперечувала зазначаючи що задоволення позову зашкодить інтересам малолітніх дітей. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступним: згідно до вимог ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін виникає спір. Матеріалами справи встановлено що підставою набутті права власності позивачем на спірне майно є договір про задоволення вимог іпотекодержателя між [PERSON] та [PERSON] від 26.03.2009 року та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором ( договором про задоволення вимог іпотеко держателя від 26.03.2009 року) посвідчений 07.06.2016 року. Таким чином новий власник [PERSON] набув прав та обовязків минулого іпотекодержателя [PERSON] Відповідно до частин першої та другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої статті 40 Закону та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, відповідно до статей 39, 40 Закону та ст. 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилих приміщень, які є предметами іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, одночасно надається інше постійне жиле приміщення тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України за виключними обставинами від 21 жовтня 2015 року, 11 листопада 2015 року (справи №6-1033цс15, № 6-1484цс15, № 6-1630цс15). №6-1033цс15, Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами № 80 по вул.. Терехівській в м. Харкові, що є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору від 25 квітня 2008 року і придбаний [PERSON] не за рахунок позичених коштів, а належить останній на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу про що свідчить зміст пункту 4 іпотечного договору (с.с. 4 об.) Позивач не надав відомостей щодо наявності жилого приміщення, яке відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК УРСР повинно бути надано відповідачам. Без дотримання зазначеної вимоги неможливо забезпечити права малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] які зареєстровані за спірною адресою. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed