Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати. В обґрунтування своїх вимог вказує, що у період з 17.02.2016 по 02.07.2019 він перебував у трудових відносинах з відповідачем. Згідно наказу №120-к від 02.07.2019 позивача звільнено з займаної посади з 02.07.2019 у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Станом на момент звільнення заборгованість по заробітній платі не сплачена. Позивач зазначає, що заборгованість по заробітній платі становить 58076,39 грн., проте на дату подання позову вказана сума виплачена не була. Також позивач вказує, що йому не була виплачена заробітна плата в день звільнення. За розрахунками позивача його середньоденна заробітна плата становить 314,84 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 58076,39 грн., а також середній заробіток за затримку у виплаті заробітної плати з моменту звільнення по день ухвалення судового рішення. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. Відповідачу 30.09.2019 надсилались позовні матеріали, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Відповідачем 10.10.2019 подано відзив на позов, в якому відповідач просив задовольнити позов частково, визнавши позовні вимоги в частині виплати на користь позивача заробітної плати в розмірі 58076,39 грн., а також позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку 314,84 грн. за кожен день затримки. Водночас відповідач заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн., посилаючись на те, що вони є необґрунтованими та завищеними. Позивачем 17.10.2019 було подано відповідь на відзив, в якому він наполягав на стягненні з відповідача витрат на правову допомогу саме в розмірі 6000 грн., оскільки згідно попереднього розрахунку витрат на професійну правничу допомогу позивачем понесено витрати на усну консультацію адвоката з вивченням документів та правовий аналіз документів (1000 грн.), підготовку адвокатського запиту (1000 грн.), складання позовної заяви з розрахунками (2000 грн.), участь у судових засіданнях (2000 грн. кожне). 24.10.2019 відповідачем було подано заперечення на відповідь на відзив у якому представник відповідача вказував на правомірність вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 58076,39 грн. без урахування обов`язкових податків та зборів та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення до ухвалення рішення по справі у розмірі 314,84 грн. за кожен день затримки розрахунку з послідуючим утримання з цієї суми податків та обов`язкових платежів. У задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу просив відмовити. За наявності відомостей про отримання відповідачем позовних матеріалів та наявності відзиву на позовну заяву та інших заяв по суті, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами без виклику учасників. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.02.2016 [PERSON] прийнято на роботу до ПАТ «Завод «Маяк» та призначено на посаду водія навантажувача четвертого розряду в транспортний цех (а.с.4-5). 02.07.2019 наказом №120-к від 02.07.2019 позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.9). Згідно з наданою позивачем довідкою ПАТ «Завод «Маяк» №902/700 від 22.08.2019 нарахована, але не виплачена заробітна плата позивача за період з березня 2018 по липень 2019 року становить 58076,39 грн.: березень 2018 - 0,74 грн., квітень 2018 - 3351,89 грн., травень 2018 - 0,65 грн., червень 2018 - 4850,25 грн., липень 2018 - 1789,53 грн., вересень 2018 - 4490,29 грн., жовтень 2018 - 4033,05 грн., листопад 2018 - 8516,51 грн., грудень 2018 - 2915,99 грн., січень 2019 - 4873,18 грн., лютий 2019 - 6578,53 грн., березень 2019 - 2887,75 грн., травень 2019 - 879,38 грн., липень 2019 - 12908,65 грн. (а.с.8). Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 58076,39 грн. З розрахунків позивача убачається, що його середньоденна заробітна плата становить 314,84 грн., кількість відпрацьованих днів: за червень 2019 - 18, за липень 2019 - 23 (всього 41), дохід за червень 2019 - 0 грн., дохід за липень 2019 - 12908,65 грн. (всього 12908,65 грн.). За період з дати звільнення 02.07.2019 станом на дату ухвалення рішення всього було 86 робочих днів. З урахуванням наведеного, середній заробіток позивача за вказаний період становить: 314,84 грн. (середньоденний заробіток)*99 (робочих днів) = 31169,16 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений ІV Податковим кодексом України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV Податкового кодексу України. Згідно із підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 ПК України підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування. Згідно із статтею 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті. Окрім цього, між адвокатом Глухеньким О.А. та [PERSON] укладено договір про надання правничої (правової) допомоги від 16.08.2019, відповідно до якої за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату кошти у розмірі 6000,00 грн. за усну консультацію адвоката з вивченням документів та правовий аналіз документів (1000 грн.), підготовку адвокатського запиту (1000 грн.), складання позовної заяви з розрахунками (2000 грн.), участь у судових засіданнях (2000 грн. кожне). Разом з тим, як убачається з ухвали суду від 13.09.2019, в справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. З матеріалів справи убачається, що судових засідань в справі не відбувалося. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., тобто без урахування участі адвоката у судових засіданнях. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують

Outcome: approved