Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON]з кошти в сумі 7308 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, що позивачем на виконання вимог Закону 76-VІІІ, ч. 6 ст. 149 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи рішення ради суддів України № 6 від 05.02.2015 року та рекомендаційний лист головного розпорядника коштів ДСАУ № 1-315/15 від 15.01.2015 року, проведено скорочення у місцевих загальних судах області та на підставі наказу начальника територіального управління № 13 від 10.02.2015 року виплачено суддям суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат. В подальшому, територіальним управлінням від ДСА України в Київській області отримано рекомендації до звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності та фінансового аудиту, де зазначено, що необхідно забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату суддівської винагороди, виплаченої з порушенням вимог прикінцевих положень закону № 76-VІІІ суддівської винагороди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат на загальну суму 919,6 тис. грн. Наказом голови ДСАУ № 84 від 28.04.2016 року до начальника управління було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, однією з підстав винесення якого була виплата суддям винагороди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат на загальну суму 919,6 тис. грн. В подальшому наказ голови ДСАУ № 84 від 28.04.2016 року було оскаржено в судовому порядку. 22.11.2016 року Вищий адміністративний суд України, задовольнивши касаційну скаргу начальника територіального управління ДСА України в Київській області, залишив в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2016 року, якою було визнано незаконним та скасовано наказ голови ДСА України № 84 від 28.04.2016 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до начальника територіального управління ДСА України в Київській області. Листом голови ДСАУ № 6-6511/16 від 14.09.2016 року повідомлено територіальне управління щодо подальшого притягнення начальника управління до дисциплінарної відповідальності через не усунення територіальним управлінням «порушень», виявлених під час аудиту (зокрема щодо невжиття заходів по стягненню з суддів та працівників апаратів судів «надмірно» виплачених коштів). На виконання вищевказаного листа, 29.09.2016 року територіальне управління було вимушено звернутись до 136 суддів (в тому числі до відповідача даного позову) із інформацією про необхідність добровільного повернення коштів, які на думку голови ДСАУ (розпорядника коштів вищого рівня) були їм незаконно виплачені. Тому, на виконання вимоги голови ДСАУ (як головного розпорядника коштів) територіальне управління було вимушено звернутися із позовом до відповідача про стягнення виплаченої суддівської винагороди у сумі 7 308,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, направила на адресу суду заяву, в яких позовні вимоги не визнає з тих підстав, що позивач не обґрунтував та не зазначає правові підстави даних вимог. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог та розглядати справу без її участі. Представник третьої особи Державної судової адміністрації України в засідання суду не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. На виконання вимог п. 10 розділу ІІІ прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України № 75-VІІІ від 28.12.2014 року, листа Державної судової адміністрації України від 15.01.2015 року № 1-315/15 та на підставі наказу начальника територіального управління ДАС України в Київській області від 02.02.2015 року № 15/0 проведено скорочення штатних одиниць працівників місцевих загальних судів Київської області (у межах, необхідних для належного організаційного забезпечення суду, суддів та судового процесу, з урахуванням бюджетних асигнувань на оплату праці, розмір заробітної плати працівників суду та суддівської винагороди). На підставі наказу начальника територіального управління Київської області № 13 від 10.02.2015 року виплачено суддям суддівську винагороду в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Відповідно до рекомендацій до звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності, ефективності та фінансового аудиту у територіальному управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 25.03.2016 року № 6-16/2 рекомендовано забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату суддівської винагороди виплаченої з порушення вимог Прикінцевих положень Закону 76-VІІІ у розмірі 10 мінімальних заробітних плат на загальну суму 919,6 тис. грн. Статтею 127 КЗпП передбачено, що повернення підприємству зайво виплачених коштів можливо для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених унаслідок рахункових помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування, при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки; при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації(ст. 136 КЗпП). Відповідно до ч. 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Пунктом 24 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 зазначається, що вирішуючи спори, пов'язані із застосуванням ст. 127 КЗпПУ суди мають враховувати, що: вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати і сум, зайво виплачених унаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого та своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами, якщо роботодавець не має можливості провести вирахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього або минув місячний строк для видання відповідного наказу, або з інших причин. До лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону й інших нормативно-правових актів, у т. ч. колективного договору. Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти й інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування,якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з позовної заяви, лічильна помилка при нарахуванні суддівської винагороди була відсутня, тому відсутні і підстави для її стягнення. Таким чином, нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 КЗпП, ст. 1215 ЦК України. Отже, закон встановлює виключенні із цього правила, це якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату та у разі недобросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України (зокрема), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення коштів з відповідача відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed