Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить визнати за [PERSON], ІНН [NUMBER], право власності на житловий будинок №174 по вул. Центральна в с.Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що 22 липня 2014 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №174 по вул. Центральна, в с.Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Житловий будинок придбаний [PERSON] на підставі договору дарування від 08 липня 2004 року. З моменту укладання договору купівлі-продажу і до сьогоднішнього дня, позивач та його мати безперервно, мешкали у вказаному будинку, справно та повному обсязі сплачували всі комунальні платежі. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності. Сестра позивача - [PERSON], відмовилась від прийняття спадщини після смерті матері. При оформленні спадщини в Новомосковській державній нотаріальній конторі, позивачу стало відомо, що після укладання договору дарування, [PERSON] не зареєструвала своє право власності на вказаний житловий будинок. На теперішній час, право власності на житловий будинок належить попередньому власнику [PERSON], в звязку з чим державний, нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про на спадщину за заповітом. Позивач до суду не з`явився. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно з якою просив розглянути справу за відсутності представника. Не заперечив проти задоволення позову. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Матеріали справи свідчать, що 08 липня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Красіна, 174, с.Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, у відповідності до якого [PERSON] прийняла в дар від [PERSON] житловий будинок. Договір посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1583. Також, матеріали справи свідчать, що [PERSON]І з 2005 року по 22 липня 2014 року проживала в будинку за адресою: вул. Красіна, 174 в с.Знаменівка разом з [PERSON] та [PERSON] При цьому, за відповіддю приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу [PERSON] договір дарування від 08 липня 2004 року зареєстровано в реєстрі за № 1583. Реєстрація в реєстрі правочинів не проводилась у зв`язку з законодавством України, чинному на час посвідчення. 22 липня 2014 року [PERSON] померла. Після її смерті до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], іншим спадкоємцем [PERSON] 27 серпня 2014 року через консульську установу подано заяву про відмову від спадщини на користь брата [PERSON] Нотаріусом на користь [PERSON] 26 жовтня 2016 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частину спадкового майна, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Красіна, 174, с.Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області позивачу відмовлено в зв`язку з відсутністю доказів реєстрації права власності померлої на нерухоме майно. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч.2 ст.719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до чч.1, 2, 4 ст.182 ЦК України в редакції, чинній на момент укладання договору дарування, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. За ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Абзац 3 частини 2 статті 331 ЦК України визначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до пп.1.3, 2.1, 2.3, 2.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке було чинним на момент переходу права власності, Державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць на підставі відповідних рішень виконавчих органів місцевого самоврядування. Для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи, їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно власник (власники) або належним чином уповноважена ним (ними) особа подає заяву встановленої форми. Під час подання заяви про реєстрацію прав власності фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - документ, що підтверджує повноваження діяти від імені цих осіб, при цьому особа, яка представляє особу - нерезидента України, пред'являє документи, які в разі необхідності легалізовані в установленому чинним законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту набуття спадкодавцем за життя у відповідності до належним чином оформленого правочину права на житловий будинок, фактичне прийняття в дар будинку, проживання в будинку, відсутність доказів реєстрації права власності на спадкове майно за життя, смертю особи, яка може бути заявником по заяві про вчинення державної реєстрації права власності, що об`єктивно унеможливлює станом на час звернення з позовом проведення державної реєстрації переходу права власності, прийняття позивачем спадщини, відсутність факту подання заяви іншими особами, які мають право на спадкування за законом у встановлений ст.1270 ЦК України строк, відсутність доказів на підтвердження відчуження спадкодавцем нерухомого майна на користь третіх осіб до часу відкриття спадщини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved