Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Харківського національного університету внутрішній справ заборгованість по оплаті за навчання в сумі 3286,27 грн., а також судовий збір. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 01.03.2012 №90 відповідача з 01.03.2012 прикріплено до кафедри ХНУВС для підготовки аспіранта заочної форми навчання, що працюватиме над дисертацією поза аспірантурою за спеціальністю 12.00.03 - цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право на платній основі. Вартість навчання в аспірантурі за один рік встановлено у розмірі 4383 грн. 02 коп., та затверджено калькуляцією вартості навчання в аспірантурі від 12.01.2012 року. За період навчання з 01.03.2012 по 01.03.2013 відповідачем проведено оплату у сумі 2 192,00 грн. та у сумі 2 192,00 грн. У подальшому оплата за навчання не здійснювалась, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Наказом ХНУВС від 12.12.2013 року №632 відповідача відраховано у зв`язку з несплатою за навчання у зв`язку з положенням про підготовку науково-педагогічних та наукових кадрів у ВНЗ МВС України, затвердженим наказом МВС України від 28.04.2006 року №421. Загальна сума заборгованості на день звільнення відповідача становить 3287,27 грн. Відповідачу направлено Претензію від 15.08.2016 № 7/193 про необхідність здійснення оплати, що підтверджується реєстром на відправку кореспонденції № 180 від 19 серпня 2016 року, однак така оплата проведена не була. Тому вони звернулися до суду з даним позовом. Зазначена справа надійшла з Лозівського міськрайонного суду Харківської області згідно ухвали суду від 04 червня 2019 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2019 року позов Харківського національного університету внутрішніх справ до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за навчання прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 05 серпня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що він дійсно був зарахований 01 березня 2012 року наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ в якості аспіранта за заочну форму навчання за спеціальністю 12.00.03 - цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право на платній основі. Зазначає, що позивач у своєму позові не вказує, що у березні 2012 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ та [PERSON] було укладено договір про підготовку аспіранта заочної форми навчання, оскільки підготовка аспіранта заочної форми навчання за кошти фізичних чи юридичних осіб є платною послугою, що входить до переліку платних послуг, визначених у законодавстві України. У відповідності до п. 1.1 зазначеного договору, університет зобов`язується надавати замовнику послуги з підготовки здобувача наукового ступеня кандидат наук, що працює над дисертацією поза ад`юнктурою, для складання кандидатських іспитів, а замовник зобов`язується виконувати свої обов`язки за цим договором та оплатити послуги за ціною, встановленою договором. Відповідно до п. 2.1.1. договору Університет зобов`язується зарахувати замовника наказом Університету в якості аспіранта строком на чотири роки. При цьому п. 7.1 вказаного договору встановлено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 01.03.2016 року. Згідно п. 2.2.1 договору замовник зобов`язаний своєчасно вносити плату за послуги у розмірах та у строки, що встановлені цим договором. Згідно п. 3.2 договору замовник зобов`язаний оплачувати освітню послугу щосеместрово у сумі 2191 гривня 51 копійка протягом 10 днів з початку кожного семестру. Відповідач зазначає, що через проблеми у пошуках наукового керівника, складнощами з вибору теми дисертації та зростанням зайнятості на основному місці роботи, він вирішив відмовитися від подальшого навчання в аспірантурі. Для розірвання договору співробітники університету порадили йому просто не сплачувати за наступний семестр та запевнили, що його автоматично відрахують та розірвуть договір. Зазначає, що не знав про свій борг за навчання, хоча фактично не навчався вже з лютого 2013 року. На підтвердження укладення договорів про надання освітніх послуг аспірантами (заочна форма навчання) з Університетом відповідач надав копії знеособлених договорів, де відсутні положення щодо продовження строку позовної давності. Зазначає, що в самому договорі не було визначено початку та завершення семестру. Однак позивачем вказано, що оплата надійшла за період 01.03.2012 по 31.03.2013, тобто фактично розрахунковий період починається з 01 березня кожного року. Тобто строк сплати за навчання прямо визначений у договорі, а не є невизначеним, як це вказує у позові позивач, оскільки відповідач повинен був сплатити за наступний семестр у розмірі 2191,51 грн. до 10 березня 2013 року. За таких обставин, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем виникла з 10 березня 2013 року по оплаті за наступний рік, а представник позивача звернувся до суду 17 травня 2019 року, то останнім пропущено строк позовної давності, який становить три роки. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, в поданному відзиві просив слухати справу у його відсутність. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились усі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 01.03.2012 №90 відповідача з 01.03.2012 прикріплено до кафедри ХНУВС для підготовки аспіранта заочної форми навчання, що працюватиме над дисертацією поза аспірантурою за спеціальністю 12.00.03 - цивільне право і цивільний процес; сімейне право; міжнародне приватне право на платній основі З наданої суду калькуляції вартості підготовки одного аспіранта в ХНУВС, який навчається за кошти юридичних або фізичних осіб за заочною формою навчання термін навчання 4 роки, вартість навчання за 1 рік складає 4383,02 грн. Відповідно до ч. 3 ст 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що зобов`язання виникло, тоді як Договір про підготовку аспіранта заочної форми між Харківським національним університетом внутрішніх справ та [PERSON] , суду позивачем не надано. Не зазначено про існування такого договору і в позові. Тобто зазначених обставин позивач не довів, чим не виконав вимог ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З урахуванням викладеного, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Харківського національного університету внутрішніх справ до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті за навчання не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд залишає судові витрати за позивачем.

Outcome: dismissed