Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказує, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] (далі - Відповідач) 20.11.2006 року було укладено кредитний договір № SAMDN40000010131198 (далі - Кредитний договір) відповідно до якого позивач зобов'язався надати Відповідачу кредит у розмірі 76862,80 гривень на термін до 19.11.2013 року, а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором. Позивач вказує, що свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, Відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором, в зв'язку з чим станом на 19.03.2015 року заборгованість за кредитним договором складає 363876,02 гривень, яка складається з наступного: 63937,27 гривень - заборгованість за кредитом; 69695,32 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 230243,43 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Дану заборгованість позивач просить стягнути на свою користь. Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі його уповноваженого представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Крім того, позивач звертався з оголошеннями в газети : «Житомирщина» № 56 (20421) від 12.06.2015 року та «Урядовий Кур'єр» № 126 (5500) від 15.07.2015 року, про виклик в судове засідання відповідачки - [PERSON]. Таким чином, відповідач був двічі належним чином повідомлений, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав: Так, 20.11.2006 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № SAMDN40000010131198 відповідно до якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 76862,80 гривень, на строк до 19.11.2013 року, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 0,75 відсотків в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 0,5 відсотки від суми виданого кредиту. Для погашення заборгованості за цим договором, Позичальник зобов'язаний в період з 01 по 20 число кожного місяця вносити на картковий рахунок грошові кошти в сумі 1652,55 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, банк повністю виконав свої зобов'язання за Договором. Однак, відповідач свої зобов'язання в повному обсязі не виконала, в зв'язку з чим станом на 19.03.2015 року виникла заборгованість за кредитним договором яка складає 363876,02 гривень : 63937,27 гривень - заборгованість за кредитом; 69695,32 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 230243,43 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідно до приписів п. п. 6.5 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитним лімітом, відсотками за його користування, за перевикористання платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим Договором, Правилами користування платіжними картами та тарифами Банку. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України виникли цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. п. 9.5 Кредитного Договору, цей договір діє до моменту належного виконання сторонами обов'язків. Враховуючи вищезазначене та той факт, що відповідач вчасно та в повному обсязі не виконав своїх зобов'язань за Кредитним Договором, позовні вимоги у розмірі 63937,27 гривень - заборгованість за кредитом; 69695,32 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України за несвоєчасне виконання зобов'язання, боржнику нараховується пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення платежу. Відповідно до п. 48 Додаткової угоди № 2 від 20.11.2006 року (далі - Додаткової угоди), вказана Додатква угода вступає в силу з моменту її підписання сторонами та діє до моменту закінчення Договору. Згідно приписів п. 32 Додаткової угоди при порушенні Клієнтом будьякого із обовязків передбачених данною угодою, Банк має право нараховувати, а Клієнт зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,1 відсоток від суми теперішньої заборгованості за кредитним лімітом, але не менше 30 гривень за кожний факт виникнення прострочення. Згідно приписів ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Верховний Суд України в постанові від 21 листопада 2006 року у справі № 47/628-05 наголосив на тому, що судам слід надавати оцінку таким обставинам, як ступінь виконання зобов'язання боржником, розмір відсотків стягуваної неустойки порівняно з розміром можливих збитків кредитора, а разом з тим і співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобов'язання. Верховний Суд України також обґрунтовує свою позицію через тлумачення ст. 3 ЦК України, відповідно до якої загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість. В свою чергу, пеня, що заявлена позивачем до стягнення у розмірі 230243,43 гривень у співвідношенні пред'явленого до стягнення основного боргу і наслідки порушення зобов'язання не є співрозмірними. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір пені до 15000,00 гривень, в зв'язку з чим, в даній частині позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, згідно приписів ст. 79 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано платіжне доручення № IHN96B11VS від 26/03/2015 року та платіжне доручення № IHN99B161C від 09.07.2015 року, що підтверджують судові витрати, а саме: розмір судового збору у сумі 3638,76 гривень та витрати пов'язані з публікацією оголошення про виклик відповідача в газеті «Урядовий кур'єр» на суму 420,00 гривень.

Outcome: partial