Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 19.07.2014р. з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої завдано шкоди автомобілю [NUMBER], власником якого є [PERSON]. МТСБУ здійснило виплату відшкодування завданої [PERSON] шкоди в розмірі 8334,90грн. Крім того, для визначення розміру матеріальних збитків позивачем були понесені витрати з оплати послуг аварійного комісара в розмірі 820грн. Оскільки ДТП сталося з вини відповідача, то позивач вимагає стягнути з відповідача на його користь зазначену суму коштів в розмірі 9154,90грн та 1378грн, в якості відшкодування судових витрат. В судове засідання сторони не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності №164 від 28.12.2015р. надала суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить суд розглянути справу без її участі та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку /а.с.27/. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судовий виклик направлявся відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресату за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції за поштовим повідомленням, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідачів належним чином. Таким чином, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з'явився у судові засідання 29.11.2016р. та 20.12.2016р. без поважних причин. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 19.07.2014р. близько 13год 00хв в біля будинку №242 по вул. Гоголя в м. Черкаси сталося ДТП за участю транспортних засобів ВАЗ 2107, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та Вольксваген, д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. ДТП трапилося з вини [PERSON]. Зазначені обставини підтверджуються постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.08.2014р. /а.с.6/. Легковий автомобіль [NUMBER], належить [PERSON] /а.с.39/. Відповідач на момент вчинення ДТП не мав чинного полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у зв'язку з чим [PERSON] 23.07.2014р. звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП /а.с.33/. Згідно висновку за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 08.08.2014р. №182 розмір збитків заподіяних в результаті пошкодження в ДТП автомобіля [NUMBER], складає 10001,88грн /а.с.44-54/. Наказом МТСБУ від 10.10.2014р. №5140 прийнято рішення про виплату [PERSON] на відшкодування шкоди суму коштів в розмірі 8334,90грн /а.с.9/, які фактично перераховані на користь останнього 21.10.2014р., що підтверджується відповідним платіжним дорученням /а.с.11/. На підставі договору №1013-ЮО/11 від 01.04.2013р. МТСБУ було надано доручення ТОВ «ЕАК «Довіра» №24093 від 30.07.2014р. по здійсненню збору документів та надання потерпілому від ДТП консультацій, вчинення необхідних дій з визначення вартості відновлювального ремонту автомобілю [NUMBER] /а.с.34/. За надані ТОВ «ЕАК «Довіра» послуги позивачем сплачено 820грн /а.с.30, 35-37/. 14.10.2014р. на адресу відповідача позивачем надіслано листа з вимогою сплатити суму коштів в розмірі 9154,90грн, в якості компенсації витрат МТСБУ, повязаних з оплатою відшкодування завданих [PERSON] матеріальної шкоди /а.с.31/. Оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодовує позивачеві понесені ним витрати внаслідок відшкодування збитків завданих відповідачем в ДТП, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином спір між сторонами виник з правовідносин про відшкодування шкоди і регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) і Закону України від 01.07.2004р. №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV). Статтею 21 Закону №1961-IV передбачено гарантії, відповідно до яких забезпечується обовязковість страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. До таких гарантій, зокрема, відноситься заборона експлуатації наземних транспортних засобів без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Згідно ст.39 Закону №1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Відповідно до пп.«а» п.41.1 ст.41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідач на дату ДТП не виконав вимог Закону №1961-IV та не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у зв'язку з чим позивачем відшкодовано завдану внаслідок неправомірних дій відповідача шкоду. Згідно ч.1 ст.1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пп.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону №1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Отже, на підставі зазначених норм закону, враховуючи, що позивачем відшкодовано [PERSON] збитки, завдані внаслідок пошкодження його транспортного засобу діями відповідача, в розмірі 8334,90грн, то позивач набув право вимоги до відповідача. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Судом встановлено, що розмір реальних збитків, завданих діями відповідача, складає 8334,90грн, був відшкодований позивачем, а отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Натомість, положення Закону №1961-IV не передбачають право МТСБУ на відшкодування за рахунок особи, яка є завдавачем шкоди, витрат повязаних із встановленням розміру збитків завданих внаслідок ДТП, а тому вимоги щодо відшкодування оплати послуг аварійного комісара в розмірі 820грн не підлягають задоволенню. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1378грн. З огляду на принцип пропорційності відшкодування судових витрат частині позовних вимог, які підлягають задоволенню, то позивачеві має бути відшкодовано за рахунок відповідача судові витрати в розмірі 1254грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial