Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, якою просив: визнати незаконним та скасувати наказ директора Харківського радіотехнічного технікуму № 216-к від 30.06.2017 «Про переведення на іншу посаду», поновити його на посаді завідуючого відділення «Програмування» Харківського радіотехнічного технікуму та скасувати запис №26 у трудовій книжки [PERSON] про переведення на посаду викладача інформатики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 1996 року працює у Харківському радіотехнічному технікуму, а з 29.08.2002 року працює на посаді завідуючого відділенням «Програмування». 30 червня 2017 року директор Харківського радіотехнічного технікуму [PERSON] видав наказ № 216-к про переведення на іншу посаду. У тексті наказу вказав: «Повідомити завідувача відділення [PERSON] про переведення його на посаду викладача інформатики з 01.09.2017 р. на 2017-2018 навчальний рік». Тобто з огляду на текст наказу його лише повідомили про переведення, а не переводять на іншу посаду. Однак з запису у трудовій книжки вбачається, що вказаний наказ є наказом про переведення з посади на посаду. Наказ № 216-к було винесено з порушенням норм чинного законодавства, а саме ст.32 ч.1 КЗпП України, згідно якої переведення на посаду допускається тільки за згодою працівника. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представники відповідача та третьої особи проти позову заперечували, посилалися на те, що переведення [PERSON] на посаду викладача не тягне за собою істотної зміни умов праці та кваліфікації для нього. На обох посадах працівником проводиться педагогічна діяльність, фактично виконується один і той вид роботи, а також знаходиться в рамках укладеного із ним безстрокового трудового договору, тому регламентується п.2 ст.32 КЗпП України. Фактично відбулося переміщення працівника на інше робоче місце, у межах спеціальності, кваліфікації та виду діяльності,обумовленої колективним договором, а тому не потребує згоди працівника. Відповідно до наказу директора ХРТТ № 328 від 31.08.2017 «Про оголошення педагогічного навантаження», [PERSON] отримав своє педагогічне навантаження у вигляді 835,95 годин, засвідчив цей факт своїм підписом та приступив до виконання своїх професійних обов'язків на посаді викладача, фактично висловивши цим згоду на повернення його на посаду викладача. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позовні вимоги позивача, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивача [PERSON] було прийнято на роботу до Харківського радіотехнічного технікуму на підставі наказу директора № 243 від 16 жовтня 1996 року на посаду старшого інженера-програміста. На підставі наказу № 192 від 31.08.1999 його було переведено на посаду перекладача. Наказом директора технікуму № 235 від 29.08.2002 року [PERSON] призначений на посаду завідуючого відділенням «Програмування». В подальшому [PERSON] наказами директора призначався на навчальні роки 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017 на посаду завідуючого відділенням «Програмування». Наказом директора № 216-к від 30.06.2017 р. [PERSON] переведено на посаду викладача інформатики, про що свідчить запис у п.26 трудової книжки на ім'я позивача. Як убачається з тексту наказу №216-к від 30.06.2017 р. «Про переведення на іншу посаду». «Повідомити завідуючого відділення «Програмування» [PERSON] про переведення його на посаду викладача інформатики з 01.09.2017 на 2017-2018 навчальний рік». З текстом наказу позивач був ознайомлений, але відмовився засвідчити особистим підписом факт ознайомлення з наказом. В судовому засіданні пояснив, що цим наказом були порушені його права, оскільки наказ директора виданий без його згоди. Відповідно до ч.1 ст.32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Пункт 31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 містить роз'яснення, що переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведення на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній договором. Таким чином, переведення на іншу роботу передбачає зміну істотних умов трудового договору, тому вимагає згоди працівника. Згоду на переведення на посаду викладача позивач не давав. Запис у трудовій книжки на ім'я позивача саме свідчить не про повідомлення а переведення позивача з посади завідуючого відділенням «Програмування» на посаду викладача інформатики. 10.08.2017 року Головним управлінням Держпраці у Харківській області проводилась перевірка щодо правомірності винесеного наказу №216-к директором Харківського радіотехнічного технікуму [PERSON] про переведення [PERSON] на посаду викладача інформатики. За результатами перевірки управлінням Держпраці було виявлено порушення законодавства України про працю, а саме ч.1 ст.32 КЗпП України та винесено припис № 20-01-4410/1493-1520 від 16 серпня 2017 року про приведення у відповідність ч.1 ст.32 КЗпП України щодо переведення на іншу роботу працівника [PERSON] Строк виконання припису був даний до 16 вересня 2017 року (а.с.62-65). Крім того, з цих підстав, Київським районним судом м.Харкова розглянуто адміністративний матеріал відносно директора технікуму [PERSON] за ч.1 ст.41 КУпАП. Судом було встановлено факт вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП - порушення вимог законодавства про працю та про охорону праці. Постановою суду від 11.10.2017 р. провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що позивача було переведено на посаду викладача із порушенням вимог чинного трудового законодавства України, без врахування і з'ясування всіх обставин., тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.81 ЦПК України у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв'язку з повідомленням ним або членом його сім'ї про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1,ч.6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем, у свою чергу, не надано суду доказів, які б підтверджували, що позивач надав згоду на переведення його на посаду викладача інформатики як зазначено у трудовій крижки.

Outcome: approved