Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01.10.2010 р. по 01.04.2015 р. в розмірі 88317,10 гривень, з яких: сума заборгованості 52792,49 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 30265,92 гривні, 7% річних в розмірі 5258,69 гривень, а також стягнення судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» здійснювало утримання будинку [ADDRESS] Відповідачі у справі зареєстровані в [ADDRESS] і є співвласниками квартири. В обґрунтування позову, посилаючись на положення ст.ст. 64,66,67 ЖК України, позивач зазначає, що відповідачі, як наймачі квартири, належним чином не виконали свої зобов»язання по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого у них виникла заборгованість за період з 01.10.2010 р. по 01.04.2015 р. в розмірі 52792,49 гривень, яку він просить стягнути в судовому порядку. Крім того, з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення виконання зобов»язань і інфляційні втрати. В ході судового розгляду провадження у справі в частині вимог до [PERSON] було закрито в зв»язку зі смертю відповідача і відсутністю даних про наявність правонаступників. Представник позивача підтримав в судовому засіданні заявлені вимоги і просив їх задовольнити, стягнувши заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі, відповідно до наданого розрахунку, оскільки відповідачі проживають в даній квартирі і повинні нести витрати щодо утримання майна і прибудинкової території відповідно до вимог житлового законодавства. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що позивачем не надано доказів надання послуг, спрямованих на забезпечення умов проживання та перебування відповідачів в жилому приміщенні відповідно до нормативів, норм, стандартів, а розрахунок заборгованості не є доказом надання послуг. Крім того, позивачем до складу споживачів включено [PERSON], яка померла [INFO] р., а тому наданий розрахунок не відображає реальні обсяги наданих послуг та їх вартість. Також представник відповідача звернув увагу суду на пропуск позивачем строків звернення до суду та просив застосувати положення ст. 267 ЦК України щодо наслідків пропуску строків позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись належним чином за місцем реєстрації, в зв»язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутність. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки про склад сім»ї [ADDRESS] перебуває у приватній власності і в ній зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зазначена довідка не містить відомостей щодо власників квартири та їх часток у спільній власності. В силу положень ст.319 ЦК України власність зобов»язує. Згідно з положеннями ст.322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Звертаючись до суду позивач просить стягнути суму заборгованості за послуги з утримання будинку і прибудинкової території солідарно з усіх відповідачів, однак не обґрунтовує наявність у відповідачів солідарного обов»язку з огляду на те, що квартира перебуває у приватній власності і відомості щодо власників квартири відсутня, а тому вимоги позивача не узгоджується з положеннями ст.ст. 322, 360 ЦК України. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найом житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. При зверненні до суду позивач просить стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2010 р. по 01.04.2015 р, посилаючись на те, що зазначені послуги надавались саме Комунальним підприємством. Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених обставин. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував право вимог до відповідачів за надані житлово-комунаьні послуги. Статус підприємства, який міститься в матеріалах справи, не підтверджує зазначених обставин. В порушення вимог ст. 81 ЦПК України суду не надано доказів фактичного надання саме позивачем послуг з утримання будинку і прибудинкової території, хоча відповідачі заперечували зазначені обставини. Долучений до матеріалів справи розрахунок нарахованих до сплати платежів за житлово-комунальні послуги не може підтверджувати факт їх надання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволеня позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв»язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed