Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» про стягнення нарахованої заробітної плати, невиплаченої при звільненні, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з 08.09.1964 року по 09.12.2013 року він перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», працюючи на даному підприємстві на різних посадах. 09.12.2013 року він був звільнений з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» за власним бажанням, на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України, про що був виданий наказ по підприємству за № 353/к від 09.12.2013 року та зроблено відповідний запис у трудовій книжці. За час роботи на даному підприємстві йому була нарахована, але не сплачена заробітна плата. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогами про видачу довідки про його роботу та довідки з відомостями про нараховану та не виплачену заробітну плату. Позивач звернувся із письмовою заявою до ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» про видачу довідки про його роботу та довідки з відомостями про нараховану та не виплачену заробітну плату. Заява була надіслана рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, він був вимушений надіслати заяву поштою, оскільки на підприємстві відмовились її прийняти. Утім відповідач, не бажаючи сплачувати йому заборгованість по заробітній платі, у порушення вимог закону під різними приводами ці довідки йому не надає, чим свідомо ускладнює процес стягнення. На день складання позовної заяви ніяких відповідей на його адресу не надходило. На даний час позивач має тільки не завірене підписом та печаткою повідомлення власника про розмір заборгованості та повідомлення власника про розміри оплати праці (корінці). Згідно наданої довідки заборгованість відповідача по заробітній платі разом складає 22824 грн. 22 коп. Оскільки на даний час з вини відповідача позивач не має довідки з відомостями про нараховану та не виплачену заробітну плату, у нього не має можливості обчислити розмір своєї середньоденної заробітної платі. Окрім того, протиправними діями відповідача по невиплаті йому заробітної плати та ненаданні на його законні вимоги довідок про роботу та заробітну плату йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 5000 грн.. Безумовно сам факт невиплати позивачу чесно заробленої заробітної плати, а згодом ще й ненадання довідок про роботу та заробітну плату з метою ще більшого затягування даних виплат порушило його законні права та призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, пов'язаних з пошуком іншої роботи та пошуком коштів для його існування за весь цей період. У зв'язку з цим, він почуває себе пригнічено, у нього порушився нормальний сон, погіршився звичайний ритм життя. Упродовж всього періоду пошуку коштів для його існування він перебуває у стані постійного стресу, знайомі помічають його дратівливість і це негативно відбивається на їх взаємовідносинах. Щоб вирішити дане питання він неодноразово звертався до власника підприємства, але всі спроби були марними. Окрім того, позивач зазнав душевних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, оскільки на даний час втратив упевненість в реалізації свого права своєчасне одержання винагороди за працю гарантоване Конституцією України та Законами України. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 22824 грн. 22 коп.; середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки, починаючи з 10.12.2013 року по день фактичного розрахунку, виходячи з розрахунку середньої заробітної плати; 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиплати заробітної плати. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Крім того, позивач пояснив, що за березень, квітень 2013 року він отримав заробітну плату. В грудні 2013 року - в день звільнення, йому було запропоновано звернутися до комісії по трудових спорах про стягнення коштів, але він відмовився, оскільки йому відомо, що кошти, що стягуються за такими рішеннями працівники не отримують. Останній раз з ним було проведено розрахунок 31.10.2014 року - заробітна плата за квітень 2013 року в сумі 1862,58 грн. + 1112,34 грн.. Також позивач в судовому засіданні змінив розмір моральної шкоди до 2000 грн., та просив стягнути з відповідача середній заробіток при звільненні за весь час затримки в розмірі 10000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що згоден з вимогами про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн. та середнього заробітку в сумі 10000 грн. Сума заборгованості по заробітній платі була вже стягнута рішеннями КТС. Також пояснив, що на день звільнення позивач не отримав розрахунок по виплаті заробітної плати. Після 18.03.2013 року ніяких стягнень за рішенням комісії по трудових спорах на користь позивача не було. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно копії трудової книги, виданої на ім'я [PERSON] від 27.07.1959 року, останній з 08.09.1964 року по 09.12.2013 року працював на заводі «Дніпроважпапірмаш ім.. Артема». 09.12.2013 року був звільнений за власним бажанням на підставі ст..38 КЗпП. Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі, у виконавчій службі АНД району на примусовому виконанні знаходиться уся заборгованість [PERSON] по заробітній платі у сумі 22824,22 грн., в тому числі : січень 2013 року - 3128,44 грн.; лютий 2013 року - 1734,97 грн.; квітень 2013 року - 1112,34 грн. та 1862,58 грн.; травень 2013 року - 555,15 грн.; червень 2013 року- 2024,95 грн.; липень 2013 року - 1268,59 грн.; серпень 2013 року - 1579,52 грн. та 733,55 грн.; вересень 2013 року - 2273,67 грн.; жовтень 2013 року - 1155,45 грн.; листопад 2013 року - 2341,44 грн.; грудень 2013 року - 3053,57 грн.. Згідно розрахунку середнього заробітку колишнього співробітника ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім.. Артема» [PERSON], який був звільнений 09.12.2013 року, середньоденна заробітна плата складає 104 грн. 24 коп., середньомісячна заробітна плата складає 2241 грн. 16 коп. Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі, у виконавчій службі АНД району на примусовому виконанні знаходиться уся заборгованість [PERSON] по заробітній платі у сумі 19849,30 грн., в тому числі : січень 2013 року - 3128,44 грн.; лютий 2013 року - 1734,97 грн.; травень 2013 року - 555,15 грн.; червень 2013 року - 2024,95 грн.; липень 2013 року - 1268,59 грн.; серпень 2013 року - 1579,52 грн. та 733,55 грн.; вересень 2013 року - 2273,67 грн.; жовтень 2013 року - 1155,45 грн.; листопад 2013 року - 2341,44 грн.; грудень 2013 року - 3053,57 грн.. З посвідчень на примусове виконання рішень комісії по трудових спорах ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім.. Артема» № 110 від 25.07.2013 року, №120 від 29.07.2013 року, № 133 від 13.09.2013 року, № 143 від 22.10.2013 року, № 152 від 22.10.2013 року, № 160 від 18.03.2014 року, вбачається, що комісією по трудових спорах було прийнято рішення про стягнення з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім..Артема» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі на загальну суму 19849,30 грн. за період за травень, червень, липень, серпень 2013 року. Дані посвідчення знаходяться на виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі ДВС Синельниківського МУЮ, що підтверджується постановами державного виконавця про відкриття виконавчого провадження на підставі вищезазначених посвідчень. Відповідно до платіжної відомості № 831 на виплату заробітної плати за квітень 2013 року та видаткового касового ордеру № 833 від 31.10.2014 року [PERSON] було виплачено заробітну плату в розмірі 1862,58 грн. та 1112,34 грн. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум ( ч.1 ст.116 КЗпП України ). З матеріалів справи вбачається та не заперечувалося сторонами, що позивач був звільнений з підприємства 09.12.2013 року, заборгованість по заробітній платі до цього часу відповідачем не погашена. Крім того, комісією по трудових спорах ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім.. Артема» були винесені посвідчення на примусове виконання рішень комісії по трудових спорах, згідно яких з ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім.. Артема» було стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної платі на загальну суму 19849,30 грн.. Також, відповідно до платіжної відомості № 831 на виплату заробітної плати за квітень 2013 року та видаткового касового ордеру № 833 від 31.10.2014 року [PERSON] отримав заробітну плату за квітень 2013 року на загальну суму 2974,92 грн. У зв'язку з цим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 22824 грн. 22 коп. задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки, починаючи з 10.12.2013 року по день фактичного розрахунку, та моральної шкоди, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки, судом встановлено порушення відповідачем вимог статті 116 КЗпП України в частині несвоєчасного проведення з позивачем остаточного розрахунку при звільнені, відповідно, до відповідача підлягає застосуванню відповідальність, встановлена статтею 117 КЗпП України, а саме ч.2 даної статті передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Отже, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки, починаючи з 10.12.2013 року в розмірі 10000 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, як законно обґрунтованими, документально підтвердженими та визнаними відповідачем. Водночас, ухвалюючи рішення в цій частині, суд бере до уваги роз'яснення Пленуму Верховного Суду України надані в пункті 20 Постанови № 13 від 24.12.1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», де зазначено, що при визначенні відшкодування (середнього заробітку за час затримки розрахунку) необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інші обставини. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки, вина відповідача є доведеною, а затримка у проведенні остаточного розрахунку із заробітної плати негативно вплинуло на нормальний устрій позивача, в силу роз'яснень наведених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» щодо засад розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру моральної шкоди враховуючи строк затримки у виплаті заборгованості та її розмір, суд вважає за можливе вимогу позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн. задовольнити повністю. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково. Крім того, згідно ч.2 ст..88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, п. 8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року « Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial