Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в подальшому позовні вимоги було збільшено, та за останньою редакцією просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату з урахуванням податків за грудень 2013 року у розмірі 2 958,42 грн.; додаткову вихідну допомогу за колективним договором у сумі 20 648, 52 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку з 11.12.2013 року по 11.06.2014 року в сумі - 13 999, 59 грн.; та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. При цьому посилається на те, що він працював в ДСК «ЧМП» з 2010 р. на різних посадах, зокрема остання посада - сторож ділянки сторожової охорони адміністративно- господарського відділу.11.12.2013 р. він був звільнений з посади на підставі наказу ДСК «ЧМП» від 11.12.2013 р. № 205-Л у зв'язку зі скороченням штату працівників (п.1 ст. 40 КЗпП України). Даний наказ був виданий на підставі наказу ДСК « ЧМП» № 137 від 04.10.2013 року. Вважає, що звільнення відбулося з порушеннями чинного законодавства України, і тому є незаконним. Наказом по ДСК «ЧМП» від 30.06.2011 року № 82 « Про порядок виплати заробітної плати в ДСК «ЧМП» передбачено - в цілях дотримання вимог законодавства про працю України, а також виконання припису № -15-01-071/0227 від 25.06.2011 року територіальною державною інспекцією праці в Одеській області був встановлений наступний порядок виплати заробітної плати- п.п.1.1. розрахунок з працівником роботи, що звільняється, в день звільнення відповідно до ст. 116 КЗпП України . В день звільнення позивачу не виплачено належні йому кошти, а саме заборгованість по заробітній платі за грудень 2013 року, вихідну допомогу згідно ст. 44 КЗпП України, компенсацію відпустки, додаткову вихідну допомогу за колективним договором - двадцятимісячний середній заробіток. Просить суд стягнути з ДСК «ЧМП» моральну шкоду за у розмірі 5 000 грн. Позивач вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що дії відповідача були направлені на приниження його честі, гідності та ділової репутації. Все це призвело до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв'язків, він повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Завдану йому моральну шкоду оцінює у розмірі 5 000 гривень. Вищенаведені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала в частині стягнення заробітної плати з урахуванням податків за грудень 2013 року в сумі 2 958, 42 грн. іншу частину позовних вимог не визнала, вважає їх необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що не зрозуміло як позивач дійшов висновку щодо сплати йому додаткової вихідної допомоги в сумі 20 648, 52 грн., оскільки відповідно до п. 9.4.1. колективного договору виплата додаткової вихідної допомоги складає 12-місячний середній заробіток, даним пунктом зазначено, що при звільненні за скороченням штату, додатково передбачена вихідна допомога в розміру одного середнього заробітку - 1 720,71 грн. З приводу відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку зазначає, що дана сума підлягає виплаті у разі невиплати її з вини власника та зазначає, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.07.2003 року порушено провадження у справі про визнання ДСК « ЧМП» банкрутом, ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.02.2006 року введено процедуру санації ДСК « ЧМП», що триває і досі, таки чином затримка розрахунку виникла не з вини відповідача та не підлягає виплаті. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Судом встановлено, що позивач по справі - [PERSON] працював на посаді сторожа дільниці сторожової охорони адміністративно-господарського відділу. Наказом ДСК « ЧМП» № 205-п від 11.12.2013 року його звільнено, у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Зазначено, виплатити [PERSON] вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати, відповідно до ст. 44 КЗпП України та компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 01.04.2013 року по 11.12.2013 року в кількості 17 календарних днів ( а.с. 9). Відповідност. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, у відповідності до ст. 117 КЗпП України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 11.12.2013 р. по 11.06.2014 р. у розмірі 13 999,59 гривень. Пунктом 9.4.1. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДСК «ЧМП» на 2005-2007 роки, що діє на теперішній час, всім працівникам ДСК «ЧМП» при звільненні передбачено виплату додаткової вихідної допомоги в розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку звільняємого працівника. Виплату проводити в першочерговому порядку. Крім того, як вбачається з наданих суду копій наказів про звільнення та платіжних доручень, при звільненні працівників з ДСК «ЧМП» у 2008 - 2011 р.р. їм було сплачено додаткову вихідну допомогу в розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку, як це передбачено пунктом 9.4.1. Колективного договору. Отже відповідачем, в порушення пункту 9.4.1. Колективного договору, при звільненні позивача не сплачено додаткову вихідну допомогу у розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку, що становить 20 648, 52, тому вказана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не була виплачена компенсація за заробітна плати за грудня 2013 року у розмірі 2 958, 42 грн.,яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, до того ж дана вимога визнана представником відповідача в судовому засіданні. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ст.. 237 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.02.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино- наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди. Отже, в частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів заподіяння йому такої шкоди з боку відповідача. Згідност. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави також слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 376, 07 гривень.

Outcome: partial