Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що починаючи з 28 липня 2004 року він зареєстрований та постійно проживає в 1/3 частині житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Дзержинського,10, яку придбав за договором купівлі-продажу від 28 липня 2004 року у [PERSON]. Вказана частина будинку зєднана міжкімнатними дверима з іншою 1/3 частиною будинку, що належала [PERSON], яка померла 31 травня 1994 року, однак належну їй частину будинку в порядку спадкування ніхто не прийняв. Єдиним спадкоємцем за заповітом після її смерті був її рідний син [PERSON], але він проживає на території Російської Федерації і з заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріуса не звертався. Під час переговорів позивача з ним з приводу придбання позивачем і цю 1/3 частину будинку, яка належала його матері, останній дозволив позивачу проживати та на свій розсуд розпоряджатися цією частиною будинку, обіцяв оформити її на себе право власності та подарувати позивачу, однак він втратив право на спадщину. З 28 липня 2004 року і по сьогоднішній день позивач постійно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується вищезазначеною частиною житлового будинку, належної раніше [PERSON], утримує, доглядає її, сплачує комунальні послуги, робить поточні та капітальні ремонти. Загальна площа даної частини складає 25,6 кв.м., житлова площа 12,7 кв.м. Вважає, що оскільки протягом більше ніж десять років він добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується цим нерухомим майном, він має на право нього згідно вимог ч.1 ст.344 ЦК України, у звязку з чим просить суд визнати за ним за набувальною давністю право власності на вищезазначену частину житлового будинку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак завчасно надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона разом з чоловіком [PERSON] володіє 1/3 частиною житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Дзержинського,10. Власником іншою 1/3 частиною будинку є позивач [PERSON], а останньою 1/3 частиною будинку власником була [PERSON], яка померла у 1994 році. З 2004 року позивач дійсно проживаю у вказаному будинку, оскільки 1/3 частину отримав за договором купівлі-продажу, а належну раніше [PERSON] 1/3 частину будинку використовує для проживання, зробив там капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги. У [PERSON] був єдиний син [PERSON], який ніколи в належній їй частині будинку не проживав. З його відома вказаною частиною будинку вже більше десяти років користується позивач. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні дав пояснення, які аналогічні поясненням [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона на протязі девяти років працювала квартальною та добре знає позивача. Він неодноразово звертався до неї за отриманням різних довідок. Крім нього та членів його сімї за адресою: м.Синельникове, вул.Дзержинського,10, до неї ніхто не звертався та не проживав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачем. У 2004 році він придбав 1/3 частину будинку і з того часу постійно в ньому мешкає разом з сімєю. Інша 1/3 частина належить [PERSON], і інша 1/3 частина раніше належала [PERSON], яка померла у 1994 році і після її смерті спадщину ніхто не прийняв, в цій частині будинку ніхто не проживав. Позивач з 2004 року постійно проживає і користується належною йому 1/3 частиною будинку, а також 1/3 частиною, що належала [PERSON] На час його заселення будинок був у занедбалому стані, однак на даний час позивач зробив капільний ремонт. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: копія заповіту від 26 березня 1992 року; копія договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28 липня 2004 року; копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 вересня 2004 року; копія технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок станом на 15 серпня 2013 року; копія свідоцтва про смерть; повідомлення Першої Синельниківської державної нотаріальної контори від 31 серпня 2015 року; інвентаризаційна справа на житловий будинок;повідомлення Синельниківського МБТІ від 02 вересня 2015 року; інші докази. Таким чином, суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, третіх осіб, показання свідків та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно станом на 02 липня 2004 року вбачається, що співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Дзержинського,10, були зазначені [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожному з них належало по 1/3 частини будинку. Копією договору купівлі-продажу нерухомого майна підтверджується факт того, що позивач [PERSON] купив у [PERSON] належну останньому 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Дзержинського,10, і право власності позивача було зареєстровано 23 вересня 2004 року, що доводиться копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Як вбачається з копії заповіту від 26 березня 1992 року [PERSON] за життя заповіла все належне їй майно [PERSON]. У відповідності до ч.1 ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У частині 1 статті 549 ЦК України 1963 року викладений перелік дій, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, такими діями є або подача спадкоємцем державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, або фактичний вступ спадкоємця в управління або володіння спадковим майном. Згідно ч.2 ст.549 ЦК України 1963 року зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Днем вікриття спадщини відповідно до ст.525 ЦК України 1963 року є день смерті спадкодавця. Факт смерті [PERSON], яка сталася 31 травня 1994 року, підтверджується копією свідоцтва про смерть. Згідно повідомлення Першої Синельниківської державної нотаріальної контори від 31 серпня 2015 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що свідчить про відсутність будь-яких заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті останньої і по сьогоднішній день. З показань допитаних у судовому засіданні свідків, а також з Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно станом на 02 липня 2004 року вбачається, що після смерті [PERSON] в належній їй частині будинку її син не проживав, правовстановлюючі документи на належну їй 1/3 частину будинку не переоформлялися, що свідчить про те, що в управління та володіння спадковим майном він не вступив. Отже, належна раніше [PERSON] 1/3 частина вищезазначеного житлового будинку на даний час не має власника, оскільки після смерті останньої спадщину ніхто не прийняв. Факт належності позивачу 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Дзержинського,10, підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28 липня 2004 року, згідно якого позивач [PERSON] купив цю частину будинку у [PERSON], а також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 вересня 2004 року. З пояснень третіх осіб, показань свідків, а також з довідки-характеристики голови квартального комітету Синельниківської міської ради від 08 травня 2015 року вбачається, що позивач [PERSON] з 2004 року зареєстрований та проживає у двох третинах житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Дзержинського,10. При цьому, 1/3 частина будинка належить позивачу, а 1/3 частина раніше належала [PERSON], яка померла у 1994 році. Обидві частини будинку [PERSON] підтримує в належному стані, проводе поточний та капітальний ремонт, земельна ділянка перед будинком завжди прибрана та має охайний вигляд, сміття вивозиться вчасно. У повідомленні Синельниківського МБТІ від 02 вересня 2015 року зазначено, що згідно обстеження від 24 червня 2004 року було встановлено, що дві частини житлового будинку, належні [PERSON] та [PERSON], були обєднані в одну з улаштуванням загального дверного отвору. Із вищезазначеного випливає, що позивач [PERSON] з 2004 року дійсно постійно використовує належну раніше [PERSON] 1/3 частину вказаного житлового будинку для проживання і зазначена частина обєднана спільним входом з 1/3 частиною будинку, яка належить позивачу. Отже, показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, а також письмовими доказами доведений факт володіння та користування позивачем належною раніше [PERSON] 1/3 частиною житлового будинку. У відповідності до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Судом встановлено, що володіння позивачем 1/3 частиною будинку, раніше належною [PERSON], є добросовісним. Так, у п.11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить іншій особі, а також на безхазяйну річ. При цьому, виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Оскільки після смерті [PERSON] спадщину ніхто не прийняв, належна їй 1/3 частина майна є безхазяйною і добросовісно набутою позивачем з 2004 року. Позивач володіє вказаною частиною будинку відкрито, про що засвідчили свідки та інші співвласники житлового будинку, оскільки проживає в ній та здійснює її поточні та капітальні ремонти. Володіння позивачем цією 1/3 частиною будинку є також безперервним, оскільки з 2004 року, тобто вже більше десяти років, позивач постійно проживає у вказаній частині будинку. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: approved