Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 19 302,50 грн., стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн. Позов обґрунтовує тим, що 14.01.2014 по пр. Ілліча в Калінінському районі м. Донецьк сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chery Amulet», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортним засобом «Subary Legacy», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого останньому була заподіяна матеріальна шкода. 27.02.2014 року постановою Калінінського районного суду міста Донецьк [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що привело до дорожньо-транспортної пригоди. Позивач зазначає, що у встановленому законом порядку він звернувся до відповідача щодо сплати суми страхового випадку оцінену у встановленому законом порядку. 26.12.2014 року [PERSON] отримано листа ПрАТ «УОСК», в якому відповідач відмовив йому у виплаті страхового відшкодування. Вказану відмову позивач вважає безпідставною, з наведених підстав просить стягнути з відповідача суму майнової шкоди. Крім того позивач вказує, що протиправними діями відповідача у відношенні до нього, у вигляді порушення його права, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у його душевних, моральних стражданнях, інших негативних явищах, яких він зазнав у зв'язку із протиправною поведінкою відносно нього. Моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 15000,00 грн. та просить стягнути її з відповідача. В судове засідання позивач не з'явився, в позовній заяві просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача ПрАТ «УОСК» в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, вказував на те, що страхувальник [PERSON] не повідомив відповідача про те, що на момент укладання договору страхування АС № 6705632, між попереднім власником даного автомобіля та СТзДВ «Гарантія» вже існував діючий договір страхування за яким забезпеченим транспортним засобом виступав автомобіль «Chery Amulet», номерний знак [NUMBER]. Вказував, що згідно положень п.п. 20-1.1 - 20-1.2 Закону права та обов'язки страхувальника за вказаним договором перейшли до [PERSON] А тому вважав, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС № 6705632є нікчемним в силу до п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України. Відповідно у ПрАТ «УОСК» як страховика відсутній обов'язок перед позивачем по відшкодуванню шкоди завданої внаслідок ДТП від 14.01.2014 за участю автомобіля «Chery Amulet», номерний знак [NUMBER]. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За твердження позивача 14.01.2014 по пр. Ілліча в Калінінському районі м. Донецьк сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chery Amulet», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортним засобом «Subary Legacy», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого останньому була заподіяна матеріальна шкода. В результаті вказаного ДТП автомобіль «Subary Legacy» номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], зазнав механічних пошкоджень. У відповідності до постанови Калінінського районного суду міста Донецьк від 27.02.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Однак позивач не надав доказів існування такої постанови. Крім того, перевіркою відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень не знайдено зазначеної позивачем постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] 16.09.2013 року між [PERSON] та відповідачем ПрАТ «УОСК» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як визначено ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV, об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно п. 2.1 ст. 2 Закону №1961-IV, відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно з ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Таким чином, необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). З урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування. За твердженням позивача, 30.03.2014 року позивачем відправлено відповідачу лист із вимогою сплатити страхове відшкодування. Листом від 31.10.2014 відповідач ПрАТ «УОСК» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи свою відмову тим, що на дату укладення договору страхування АС №6705632, транспортний засіб «Chery Amulet» номерний знак [NUMBER] вже був застрахований іншою страховою компанією, а отже договір укладений зі страховиком, є нікчемним відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України. Згідно даних з централізованої бази даних МТСБУ, автомобіль «Chery Amulet» був застрахований страхувальником [PERSON] за попереднім номерним знаком у страховика СТзДВ «Гарантія» відповідно до полісу АС №5439151, який був діючий з 22.06.2013 року по 21.06.2014 року. Як вбачається з витягу інформаційної бази ДАІ, транспортний засіб Chery Amulet» номерний знак [NUMBER] було перереєстровано на підставі довідки-рахунку 16.09.2013 року, тобто відбулася зміна власника вказаного транспортного засобу. Згідно ст. 20-1 Закону № 1961-IV, у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу (відчуження, спадкування, правонаступництво) договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. В п. 20-1.2 даної статті вказано, що у разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов'язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. Дана норма за своїм змістом є імперативною та спеціальною щодо спірних відносин. Дострокове припинення договору страхування можливе у разі настання обставин, наведених у статті 997 ЦК та статтях 18-19 Закону № 1961-IV. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України, страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахування викладеного вище, суд приходить до висновку про те, що на час укладення 16.09.2013 між [PERSON], який згодом перереєстрував транспортний засіб на [PERSON], та відповідачем ПрАТ «УОСК» договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС № 6705632, забезпечуваний транспортний засіб (об'єкт страхування) уже був застрахований згідно з договором АС № 5439151 укладеним між [PERSON] та СТзДВ «Гарантія». Таким чином, зважаючи на не виконання [PERSON] як страхувальником обов'язку повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується, договір страхування від 16.09.2013 АС № 6705632 є нікчемним в силу п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. ст. 215, ч. ст. 216 ЦК України, Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Страхувальник позивач не повідомив під час укладання договору страхування з відповідачем, про наявність іншого діючого полісу № АС №5439151 СТзДВ «Гарантія», а матеріали справи не містять доказів визнання полісу № АС № 6705632 дійсним у судовому порядку, що в силу наведених положень законодавства свідчить про нікчемність такого правочину в розумінні згідно ст. 215 ЦК України, і як наслідок неможливість породження ним будь-яких зобов'язань за виключенням тих, що пов'язані з його недійсністю (наприклад, відшкодування збитків, повернення отриманого за недійсним правочином). Підстави для застосування принципу презумпції правомірності правочину згідно положень ст. 204 ЦК України у зв'язку із відсутністю рішення про визнання його недійсним відсутні, оскільки в даному випадку його недійсність прямо встановлена законом. З огляду на зазначені положення закону суд приходить до висновку про те, що хоча ДТП від 14.01.2014 є страховим випадком, однак обов'язку відповідача ПрАТ «УОСК» виплатити страхове відшкодування за договором від 16.09.2013 АС № 6705632 не виникає у зв'язку з нікчемністю вказаного договору. Тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача страхового відшкодування. При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суд виходить з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Зокрема, можливість відшкодування моральної шкоди передбачена у відносинах у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (статті 9, 22 Закону № 1961-IV). Зважаючи на висновок суду про нікчемність договору страхування та правомірність відмови страховиком у виплаті страхового відшкодування підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Крім того, договором страхування не передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди за порушення ним своїх зобов'язань за договором. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed