Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь борг по кредитному договору б/н від 21.06.2012 року в сумі 51180,21 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги мотивував тим, що 21 червня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким остання отримала кредит у сумі 2200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 20,40 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною кредитною карткою та Тарифами Банку складає між нею та позивачем договір, про що свідчить її підпис у заяві. У відповідності до пунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Договору, відповідачка надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням банку. Відповідно до договору відповідачка повинна була надавати позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, процентах, комісіях та інших витратах згідно умов договору. Однак, [PERSON] свої зобовязання за договором не виконала, у встановлений договором строк обовязкові платежі не вносила і станом на 30.06.2017 року її борг по кредитному договору б/н від 21.06.2012 року становить 51180,21 грн., з них: 2195,94 грн. - заборгованість за кредитом, 41937,69 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 4133,24 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована частина та 2413,34 грн. - процентна складова. Такі дії свідчать про відмову відповідачки від добровільного повернення боргу, в звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача за довіреністю № 7194-К-Н-О від 14.06.2017 року [PERSON] не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив розглянути дану справу в його відсутності, позов задоволити повністю, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду даної справи. Відповідачка позов не визнала, пояснивши, що заяву про надання кредиту від 21.06.2012 року вона дійсно підписувала, однак, кредитної карточки не отримувала і грошима не користувалася. Фактично даним кредитом користувався її знайомий [PERSON], який попросив її підписати дану заяву, пояснивши, що він перебуває в скрутному матеріальному становищі і йому дуже потрібні кошти на лікування. [PERSON][PERSON] вже більш як 2 роки тому помер, то вказані пояснення вона нічим підтвердити не може. Однак, вважає, що позивач пропустив встановлений законом строк на звернення до суду з даним позовом, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено 13.06.2014 року, після чого будь-яких сплат не проводилося. Тому просила застосувати строк позовної давності та з цих підстав в задоволенні позову відмовити, Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити, виходячи з наступного: Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Частиною 1 ст. 264 даного Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 21 червня 2012 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримала кредитну картку «Універсальна», згідно якої отримала кредит у сумі 2200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 20,40 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджується анкетою-заявою [PERSON] про приєдання до Умов та Правил надання банкіських послуг в ПраватБанку від 21.06.2012 року, Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБатку, затверджених Наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 5-30). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.06.2012 року, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] (а.с. 3-4), відповідачка останній платіж на погашення боргу по кредитному договору № б/н від 21.06.2012 року здійснила 13.06.2014 року в сумі 116,76 грн. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що звернувшись в суд з даним позовом у вересні 2017 року позивач пропустив встановлений законом 3-річний строк позовної давності, який не переривався, оскільки перебіг строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі почався з спливом останнього дня місяця дії картки, тобто 21.06.2014 року, останній платіж по кредиту проведено 13.06.2014 року, а позовна заява поступила в суд 06.09.2017 року. Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 24 вересня 2014 року у справі № 6-103цс14), що в силу вимог ч.1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для застосування. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка [PERSON] подала заяву про застосування строку позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позову до неї ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.06.2012 року слід відмовити в звязку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. На підставі викладеного, ст.ст.\~256, 257, 261, 264, 267, 509, 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed