Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0072га за адресою: [ADDRESS] з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом знесення паркану. Мотивуючи позов, зазначив, що в ході перевірки дотримання вимог земельного законодавства, проведеної Управлінням контролю за використанням та охороною земель Держсільгоспінспекції в Житомирській області встановлено, що [PERSON] на земельній ділянці із земель житлової та громадської забудови за адресою: [ADDRESS] встановила паркан, огородила прибудинкову територію, внаслідок чого зайняла частину земельної ділянки площею 0,0072га. В судове засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно акту Державної інспекції сільського господарства у Житомирській області перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 23.07.2012р. №05019 вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. При обстеженні земельної ділянки по пров. 1-му Корольова, 4 встановлено, що [PERSON] встановивши паркан, огородила прибудинкову територію вказаного будинку, внаслідок чого зайняла земельну ділянку площею 72 кв.м. із земель житлової та громадської забудови. Будь-які документи на вказану земельну ділянку передбачені ст.126 ЗК України у гр. [PERSON] відсутні. Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу даної земельної ділянки у власність, або надання у користування у гр. [PERSON] відсутні. [PERSON] 23.07.2012р. видано припис №05007 про усунення порушення вимог земельного законодавства, а саме, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Також, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення від 23.07.2012р. №05006 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 05.09.2012р. Державною інспекцією сільського господарства у Житомирській області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №05043, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] вимоги припису №05007 від 23.07.2012р. не виконала, самовільно зайнята земельна ділянка по [ADDRESS] - не звільнена. [PERSON] видано припис від 05.09.2012р. №05028 про виконання припису №05007 від 23.07.2012р. та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.188-5 КУпАП. Відповідач не надала суду правовстановлюючих документів на земельну ділянку [ADDRESS]. Згідно вимог ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи України набувають право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади, або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності або постійного користування землею засвідчується державним актом. Приписами ст. 152 ЗК України встановлено такий спосіб захисту прав на земельні ділянки як відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат та мають бути приведені у придатний для використання стан за рахунок осіб, які їх самовільно зайняли. Оскільки, відповідач не набула у встановленому порядку права власності або права користування земельною ділянкою по [ADDRESS] і будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку у [PERSON] відсутні, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави стягується з відповідачів судовий збір.

Outcome: approved