overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивачу на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS]. В квартирі також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Відповідачі з 24 серпня 2012 року не мешкають за вказаною адресою без поважних причин. Місце їх перебування позивачу невідоме. Позивач вимушений сплачувати за них квартирну плату та витрати, пов'язані з комунальними послугами, що ставить його у тяжке матеріальне становище. В зв'язку з тим, що відповідачі в спірній квартирі не мешкають більше року без поважних причин, позивач просить визнати їх такими, що втратили право користування вказаною житловою площею. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу у його відсутність. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, про явку до суду були повідомлені належним чином, тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу заочно в їх відсутність, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права і взаємовідносини сторін. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно Договору дарування р-р № 6767 від 03 серпня 1996 року, посвідченого нотаріусом, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] - позивачу по справі. Згідно акту про не проживання від 21 листопада 2013 р., [PERSON] та [PERSON] в квартирі не проживають з 24 серпня 2012 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі понад одного року не проживають без поважних причин в квартирі [ADDRESS], що є підставою для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В позовній заяві посилається на те, що є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована також [PERSON] , яка фактично у вказаному будинку не проживає понад один рік. Позивач просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідачка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзову на позов не подала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.04.2007 року (а.с.11) [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно акта від 05.08.2020 року про фактичне місце проживання громадян на території [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] зареєстрована в даному будинку, однак не проживає в будинку за адресою [ADDRESS] .. Оскільки в будинку за адресою [ADDRESS] зареєстрована відповідачка, позивач не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. За таким підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають повному задоволенню. Позивач був звільнений від сплати судового збору, тому, відповідно до п.1) ч.2, ч.6 ст.141 ЦПК України, вони підлягають стягненню з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], оскільки вона без поважних причин не проживає в квартирі з 2008 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, погодилася на заочний розгляд справи та просила позовні вимоги задовольнити. Пояснила, що відповідач є її донькою є неблагонадійною, постійно збігала з дому. Де вона проживає з кінця 2008 року, вона не знаю, зв'язку донька з нею не підтримує. В кінці 2009 року вона її находила та закривала в квартирі, намагалася її утримати вдома, але донька покинула квартиру та більше не з'являється. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивача та знаю її доньку [PERSON], відповідача по справі, але з 2010 року її не бачила. Відповідач веде неблагонадійний образ життя. Позивач з дому її не виганяла. Де відповідач проживає, їй невідомо. Допитана у якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача, з відповідачем була знайома з дитинства, коли приходила до свого прадіда та прабабки. З 2010 року перестала бачити відповідачку. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], знаходиться в державному житловому фонді, про що також позивач не заперечувала. (а.с.8). На час розгляду справи в квартирі зареєстрована відповідач, про що свідчить особовий рахунок № [NUMBER] від 10.11.2014 року, яка не проживає за вказаною адресою без поважних причин з 2010 року, про що свідчать показання свідків та пояснення позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки в судовому засіданні не було встановлено, що відповідач була вимушена покинути житло та не встановлені інші поважні причини її не проживання в спірній квартирі, остання втратила право користування даним жилим приміщенням. При таких обставинах позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 15, 30, 71, 72 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою\~ [ADDRESS] . В позовній заяві посилається на те, що є власником житлового будинку за адресою\~ [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована також [PERSON] , яка фактично у вказаній квартирі не проживає з травня 2017 року. Позивач просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідачка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзову на позов не подала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого 09.12.2003 року приватним нотаріусом Благовіщенського районного нотаріального округу Кондратюком В.С. та зареєстрованого Ульяновським МБТІ 28.01.2008 року [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки Грушківської сільської ради Благовіщенського району № 920 від 26.10.2020 року [PERSON] зареєстрована, однак з 2017 року не проживає в будинку за адресою [ADDRESS] . Оскільки за адресою в будинку за адресою [ADDRESS] зареєстрована відповідачка, позивач не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном. Відповідно до ст. ст.\~316,\~317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами\~ст. 71 Житлового кодексу України\~встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. За таким підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають повному задоволенню. Позивач був звільнений від сплати судового збору, тому, відповідно до п.1) ч.2, ч.6 ст.141 ЦПК України, вони підлягають стягненню з відповідачки на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], укладеного між ним та відповідачем 03.03.1999 року за біржовим контрактом № 0303/01 на Універсальній біржі «Сприяння». В заяві вказав, що 03.03.1999 року придбав у відповідача вказане домоволодіння за біржовим контрактом. Нотаріально договір не посвідчувався, але сторони домовились про всі суттєві умови договору та відбулось його повне виконання, відповідач отримав гроші, предав йому ключі від будинку та виїхав з міста у невідомому напряпрямку, а тому засвідчити угоду нотаріально в даний час не представляється можливим. Просив вказаний договір купівлі-продажу визнати дійсним у зв'язку з повним виконанням сторонами всіх його умов. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, якою позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістив суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши справу на підставі наявних у матеріалах доказів, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03.03.1999 року за біржовим контрактом № 0303/01 (договором купівлі-продажу) на Універсальній товарній біржі «Содействие» позивач придбав у відповідача житловий будинок [ADDRESS]. За вказаної адресою відбулося відчуження: літ. А-1 - житловий будинок, літ. А*-1 - житлова прибудова, літ. А2-1 - нежитлова прибудова, І - мощення, літ. Д - басейн, № 1, 2 - огорожа. Нотаріально договір не посвідчувався, але сторони домовились про всі суттєві умови договору та відбулось його повне виконання (а.с.4), одним із підтверджень чого є реєстраційне свідоцтво № 8052 від 04.03.1999 року та технічний паспорт, видані Маріупольським міським бюро технічної інвентаризації, відповідно до якого позивач зареєстрований як власник вказаного домоволодіння (а.с. 6-8). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, який діяв на час укладення договору, при таких умовах договір може бути визнаний дійсним судом. Оскільки сторони після укладення вказаного договору виконали свої обов'язки, тому суд вважає необхідним визнати угоду дійсною. На підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON], [PERSON] та відповідачами, за біржовим контрактом №1910 на Азовській універсальній товарній біржі 19 травня 1998 року. Право власності зареєстровано у МКП «Маріупольське БТІ» 20.05.1998 року. Спірний договір не був посвідчений нотаріально, але сторони домовились про всі суттєві умови договору та відбулось його повне виконання. [INFO] померла його дружина [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщини у вигляді ? частки на вищевказану квартиру, але він не може оформити право власності на квартиру, оскільки не має правовстановлюючих документів. Позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, факт укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON], [PERSON] підтверджують, претензій стосовно укладеної угоди не мають. Судом встановлено, що 19 травня 1998 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], діючої також в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], на Азовській універсальній товарній біржі укладено біржовий контракт №1910, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Нотаріально договір не посвідчувався, але сторони домовились про всі суттєві умови договору та відбулось його повне виконання. 20 травня 1998 року вищевказаний біржовий контракт був зареєстрований в МКП «Маріупольське БТІ» за №35680 та посвідчено, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно зі свідоцтва про смерть [PERSON], померла [INFO], (Серія [NUMBER] видане 24.05.2013 року, актовий запис №945 зареєстрований 24.05.2013 року в Жовтневому відділі державної РАЦС реєстраційної служби Маріупольського МУЮ у Донецькій області). З наданих приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] документів вбачається, що [PERSON] звернувся до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини після померлої дружини [PERSON], але в подальшому відмовився на користь сина [PERSON], оскільки дружина за життя залишила заповіт на користь сина. Позивач не може реалізувати своє право розпорядження належним йому нерухомим майном, оскільки згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції від 07.02.2002 року № 7/5 біржовий контракт не відноситься до право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. При таких умовах договір може бути визнаний дійсним судом. На підставі ч.2 ст.220 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним, вказуючи,що 02 квітня 2001 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було укладено на універсальній товарній біржі РіКо-Альянс у простій письмовій формі та зареєстрований цією ж товарною біржею 02 квітня 2001 року за номером 1-81. Згідно договору купівлі-продажу № 1-81 позивач [PERSON] , сплатив повністю продавцю [PERSON] - 28962 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот шістдесят дві) гривень 00 коп., а продавець передав покупцю ключі від будинку та технічну документацію. Право власності на згаданий вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстроване за [PERSON] , згідно законодавства Баштанським БТІ Миколаївської області 10 квітня 2001 року за реєстровим №3164 в книзі №23.На даний час посвідчити договір не являється можливим, тому необхідно встановити його дійсність в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі-продажу, техпаспорт на будинок) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 02.04.2001 р. між сторонами договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Дійсність укладеного договору підтверджується наданими доказами. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 02.04.2001 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним, вказуючи,що 03.03.1998р. з біржового договору УТВ «Віконт-Т» №1-82 [PERSON] придбав у відповідача житловий будинок [ADDRESS] . Всі істотні умови договору було виконано сторонами повністю, окрім нотаріального посвідчення договору. [INFO] . [PERSON] помер. В липні при зверненні позивача до нотаріуса по питанню оформлення спадкових прав після смерті батька отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на жилий будинок. В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі-продажу №1-82 від 03.03.1998р., техпаспорт на будинок, реєстраційний напис, копію свідоцтва про народження, копію свідоцтва про смерть, копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.07.2019р., копію спадкової справи №30/2019) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 03.03.1998 р. між батьком позивача [PERSON] укладено з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим, оскільки [PERSON] помер та [PERSON] є його спадкоємцем. Дійсність укладеного договору підтверджується наданими доказами. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 03.03.1998 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовною\~заявою про\~визнання договору\~купівлі-продажу\~дійсним,вказуючи,що\~04.09.2001\~р.\~з біржового\~договору УТБ\~«Ріко-Альянс»\~№1-173\~позивач придбав\~у відповідача\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями по\~ [ADDRESS] .\~Всі істотні\~умови договору\~було виконано\~сторонами повністю,\~окрім нотаріального\~посвідчення договору.\~На даний\~момент позивач має намір продати будинок. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений вчасно та належним чином - оголошенням на сайті Баштанського районного суду. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі-продажу №1-173 від 04.09.2001р., техпаспорт на будинок) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 04.09.2001 р. сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Дійсність укладеного договору підтверджується наданими доказами. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 04.09.2001 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved