Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на підставі договору дарування від 01 липня 2003 року належить на праві власності будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. 02.03.2004 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON], після чого вона зареєструвалася за вказаною адресою та стала мешкати в його будинку. [INFO] у них народився син - [PERSON]. В липні 2011 року вони з відповідачкою посварилися, вона зібрала свої речі та добровільно виселилася з його будинку, пішла жити до іншого чоловіка. Син залишився проживати разом з позивачем. Рішенням суду від 30 квітня 2013 року шлюб було розірвано. Перешкод щодо її проживання в будинку позивача ніхто не чинив. Позивачем як власником було запропоновано відповідачці знятися з реєстрації, але вона відмовилася. Відповідачка перебуває в фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, мешкає за іншою адресою. В зв»язку з цим позивач просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування будинком, оскільки відповідачка не проживає за даною адресою добровільно без поважних причин більше року, чим порушує його право власності. В судове засідання позивач не з»явився, надав письмову заяву, в якій на заявлених позовних вимогах наполягав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, справу розглянути за участю його представника - [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, на їхньому задоволенні в повному обсязі наполягала. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, була належним чином повідомлена судом про дату та місце розгляду справи, надала письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що власником будинку [ADDRESS], є позивач - [PERSON] , про що свідчить договір дарування будинку від 01 липня 2003 року, посвідчений державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 2-581 ( а.с. 6-7). З домової книги зареєстрованих громадян вбачається, що відповідачка за вказаною адресою зареєстрована з 10.08.2004, але не мешкає за даною адресою з липня 2011 року, що встановлено з довідки квартальної. Згідно ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ст. 156 ЖК України , право членів сім»ї власника будинку щодо користування будинком, є похідним від права власника будинку на користування зазначеною жилою площею. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім»ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З матеріалів справи встановлено, що відповідачка [PERSON] ніколи не була власницею будинку [ADDRESS], зареєстрована за даною адресою за згодою як дружина власника будинку, тобто як член сім»ї власника. На даний момент вона є колишнім членом сім»ї власника, оскільки шлюб між ними рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 30.04.2013 року розірвано . Крім того, відповідачка [PERSON] в письмовій заяві не заперечувала цей факт, більше року не проживає в даному будинку, що підтверджується довідкою квартальної від 16.07.2014 року. Доказів щодо залишення помешкання позивача не з власної волі відповідачка суду не надала. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачка [PERSON] є колишнім членом сім»ї власника, тривалий час не проживає в даному будинку , перешкод щодо проживання за даною адресою на протязі останнього року їй ніхто не чинив, вона мешкає за іншою адресою - [ADDRESS], отже відповідачка без поважної причини не проживає тривалий час за даною адресою - будинок [ADDRESS], а значить, не має права проживати та бути зареєстрованою в квартирі без дозволу власника, а власник не бажає, щоб відповідачка там проживала та була зареєстрована. На підставі ст.ст. 316, 391, 405 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved