Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт, заборону на відчуження з 1/3 частки квартири [ADDRESS] ( до перейменування згідно розпорядження Полтавської ОДА № 207 від 20.05.2016 року: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , накладений постановою Октябрського відділу Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 22985325 від 15.09.2011 року, реєстраційний номер обтяження 11610102. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.01.1999 року на праві спільної сумісної власності їй та за життя [PERSON] та [PERSON] належить квартира розташована за адресою : [ADDRESS] . Співвласник [PERSON] [INFO] помер у віці 57 років про що їй 07.06.2016 року видано свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] . Співвласниця [PERSON] померла [INFO] . Вона є спадкоємицею [PERSON] за заповітом залишеним ним за життя 19.04.2011 року за реєстровим номером 1517 щодо всього належного померлому майна, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, в тому числі щодо всієї належної померлому частки квартири, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Цей заповіт було посвідчено в цю ж дату приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М. З спадкодавцем вона перебувала у шлюбі до 08.04.2006 року. Після розірвання шлюбу залишилася проживати у приватизованій ними квартирі, в якій проживає по цей час. Вона належним чином прийняла спадщину після смерті свого колишнього чоловіка [PERSON] , подавши до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Шимки О.М. заяву про прийняття спадщини за вище вказаним заповітом, яку було зареєстровано до книги обліку та реєстрації спадкових справ приватного нотаріуса 23.08.2016 року за № 71, копію Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44862738 від 23.08.2016 року спадкової справи № у Спадковому реєстрі 59406498 додаю . До складу спадщини після померлого [PERSON] ввійшла 1/3 частка квартири, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Ці обставини також стверджуються рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11.05.2017 року у справі № 554/1851/17 . Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93000943 від 27.07.2017 року підтверджується що квартира загальною площею 62,1 кв. м., житлова площа 45,2 кв. м., за адресою [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності, в якій розмір належної частки становить 1/3 частку згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 554/1851/17 від 11.05.2017 року, свідоцтва про право власності на житло виданого 08.01.1999 року. | Однак, 26.09.2018 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимка О.М. їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку вказаної квартири , так як постановою Октябрського відділу Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП22985325 від 15.09.2011 року накладено арешт , заборону на відчуження на 1/3 частки квартири [ADDRESS] (до перейменування згідно розпорядження Полтавської ОДА № 207 від 20.05.2016 року : [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Зі змісту цієї постанови вбачається що інші спадкоємці після померлого відсутні, вона єдина спадкоємиця що прийняла спадщину за заповітом , постанова мотивована тим , що видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Проте згідно листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції міста Полтава виконавче провадження 22985325 завершено 03.03.2014 року, дати детальну інформацію по цьому виконавчому провадженню неможливо у зв`язку з його знищенням. Згідно відомостей з Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у складі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 139196477 сформованої приватним нотаріусом продовжує існувати обтяження арешт нерухомого майна 11610102. Цей арешт майна проводився для забезпечення конфіскації майна [PERSON] на користь держави на підставі виконавчого листа виданого за вироком Октябрського районного суду м. Полтави у справі 1-344/10. Таким чином ще за життя [PERSON] було завершено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 1-344/10 від 13.10.2010 року виданого Октябрським районним судом м. Полтава, проте не було знято вжиті державним виконавцем обтяження з 1/3 частки квартири належної на той час спадкодавцю. Представник відповідача відповідач ГУ ДФС у Полтавській області подав відзив згідно якого вказував. що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки вважали себе не належними відповідачами у справі. Представник позивача та позивач у судовому засіданні поданий позов підтримали просили задовольнити з підстав викладених у ньому. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Представник третьої особи Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції міста Полтави в судове засідання не з`явився надійслав заяву з проханням слухати справу у його відсутність Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, заперечення викладені у відзивах відповідачів, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.01.1999 року на праві спільної сумісної власності [PERSON] та за життя [PERSON] та [PERSON] належить квартира розташована за адресою : [ADDRESS] . Співвласник [PERSON] [INFO] помер у віці 57 років про що 07.06.2016 року видано свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] . Співвласниця [PERSON] померла [INFO] . Позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Шимки О.М. з заявою про прийняття спадщини за вище вказаним заповітом, яку було зареєстровано до книги обліку та реєстрації спадкових справ приватного нотаріуса 23.08.2016 року за № 71, копію Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44862738 від 23.08.2016 року спадкової справи № у Спадковому реєстрі 59406498 додаю . До складу спадщини після померлого [PERSON] ввійшла 1/3 частка квартири , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Ці обставини також стверджуються рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11.05.2017 року у справі № 554/1851/17 . Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93000943 від 27.07.2017 року підтверджується що квартира загальною площею 62,1 кв.м., житлова площа 45,2 кв. м., за адресою [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності, в якій розмір належної мені частки становить 1/3 частку згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 554/1851/17 від 11.05.2017 року, свідоцтва про право власності на житло виданого 08.01.1999 року, копію додаю. | 26.09.2018 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимка О.М. позивачу [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку вказаної квартири , так як постановою Октябрського відділу Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП22985325 від 15.09.2011 року накладено арешт , заборону на відчуження на 1/3 частки квартири [ADDRESS] (до перейменування згідно розпорядження Полтавської ОДА № 207 від 20.05.2016 року : [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Зі змісту цієї постанови вбачається що інші спадкоємці після померлого відсутні, вона єдина спадкоємиця що прийняла спадщину за заповітом , постанова мотивована тим , що видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Згідно копії листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції міста Полтава виконавче провадження 22985325 завершено 03.03.2014 року, дати детальну інформацію по цьому виконавчому провадженню неможливо у зв`язку з його знищенням. Згідно відомостей з Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у складі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 139196477 сформованої приватним нотаріусом продовжує існувати обтяження арешт нерухомого майна 11610102. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Виконавчі дії, в тому числі і зняття арешту з майна боржника, проводяться виключно по відкритому виконавчому провадженню та на підставі п. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». У відповідності до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Зважаючи на те, що виконавче провадження щодо завершене, питання про зняття арешту з вищевказаного майна не вирішено держвиконавцем самостійно, продовження арешту майна перешкоджає позивачу у реалізації прав власника. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 41 Конституції Україниніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст.321 ЦК Українивласник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не має змоги, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, враховуючи, що на день постановлення рішення пройшов строк давності щодо виконання додаткового покарання, порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом припинення дії відповідних обтяжень, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки у позовній заяві не ставилося питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що необхідно залишити їх за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved