Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з останньої аліменти на користь дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною 23 років. Вимоги обґрунтувала тим, що згідно рішення Знам'янського міськрайонного суду від 17.02.2010 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь Знам'янської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі ј частини встановленого для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, тобто до [INFO]. Також, відповідач [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно її дитини [PERSON] згідно рішення Знам'янського міськрайонного суду від 26.08.2004 року. Батько дитини [PERSON] помер [INFO]. Наразі, повнолітній [PERSON], [INFO], навчається у Знам'янській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаі І-ІІІ ступенів, має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, знаходиться на повному державному забезпеченні та потребує матеріальної допомоги, вважає, що відповідач повинен утримувати свого сина [PERSON] до закінчення ним навчання, тому вимушений звернутись до суду з вищевказаним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, зареєстровану за вх.№13050/18 від 26.09.2018р., в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд справу розглянути у її відсутність. Відповідач повторно не з'явилася у судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзив не подано. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що повнолітній [PERSON], [INFO], має статус дитини позбавленої батьківського піклування, знаходиться на повному державному забезпеченні та потребує матеріальної допомоги. Згідно рішення Знам'янського міськрайонного суду від 17.02.2010 року, з [PERSON] стягувались аліменти на користь Знам'янської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі ј частини встановленого для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, тобто до [INFO](а.с.7). Як вбачається з позову поданого директором [PERSON], яка в судове засідання для дачі особистих пояснень, за ухвалою суду не з'явилась, [PERSON], [INFO] навчається в Знам'янській спеціальній загальноосвітній школі - інтернаті І-ІІІ ст. і потребує матеріальної допомоги. Дане також підтверджується путівкою №164 від 29.08.2008 року та довідкою Знам'янської районної державної адмінстрації №16-127/8 від 14.09.2012 року залученими до позову. Батько дитини [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов'язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов'язок) настає за обов'язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Обов'язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, набула чинності для України з 27 вересня 1991 року), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При визначені розміру аліментів, суд враховує, що обов'язок по утриманню дитини, нормами діючого законодавства покладається на обох батьків. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 статті 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до положень ст 76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, а також того, що відповідачем жодних заперечень на позовну заяву не подано, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб дитини, суд вважає за необхідне позовну заяву Знам'янської спеціальної загальноосвітньої Школи-інтернат І-ІІІ ступенів в особі директора Заруцької Н.В.задовольнити, стягнувши з 27.06.2018 року з відповідача аліменти на утримання її сина у розмірі ј частини усіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною 23 років. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь держави в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного, ст.ст.84, 180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial