Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами і зареєстрований 04.02.2012 року відділом ДРАЦС Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №80, залишити сина на проживання разом з батьком, посилаючись на те, що сторони припинили фактичні шлюбні відносини і подальше сумісне життя, примирення між сторонами не можливе. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.08.2018 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків. 14.09.2018 року позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху надав суду заяву та додаток до неї. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17.09.2018 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, а відповідач визнала позов в частині розірвання шлюбу та заперечувала щодо задоволення позову про визначення місця проживання дитини з батьком. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 04.02.2012 року зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №80. Від шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідач припинили шлюбні стосунки, спільно не проживають. Відносини, які склалися між позивачем та відповідачем привели до взаємного відчуження, згуби любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя позивача та відповідача, як подружжя, і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача. Примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Відповідно до ст. 112 СК України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність до кожного з них, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що сімейне життя сторін не склалося у звязку з відсутністю взаємопорозуміння, що призвело до втрати взаємних почуттів, поваги та любові один до одного, суд вважає можливим розірвати шлюб між ними. Оскільки малолітня дитина проживає разом з матірю, доказів невиконання нею належним чином батьківських обовязків, відсутності у матері самостійного доходу, зловживання нею спиртними напоями або наркотичними засобами, позивачем не надано, а тому підстав для розлучення матері з дитиною та визначення її місця проживання з батьком, не має, що є підставою для часткового задоволення позову.

Outcome: partial