Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати укладений між сторонами шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції 05.02.2016р., актовий запис №10. В обґрунтування позову зазначено, що спільне життя подружжя не склалося, у звязку з чим з 22.07.2017р. сторони фактично припинили шлюбні відносини та з цього часу проживають окремо. Оскільки перебування позивача у шлюбі з відповідачем не відповідає його інтересам він звернувся до суду з даним позовом. В судове засіданні сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Позивач надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність та зазначила, що визнає позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 05.02.2016р. сторони уклали шлюб /а.с.3/. З липня 2017р. сторони фактично припинили сімейні відносини та проживають окремо. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам сторін. На момент розгляду справи судом перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України відсутні. Спільних дітей сторони не мають. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. В добровільному порядку відповідач відмовляється від розірвання шлюбу, а тому позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник із шлюбних відносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). Відповідно до положень ст.13 ЦПК цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною четвертою статті 206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на характер спірних відносин, зміст позовних вимог, враховуючи положення ст.ст.24, 110, 112 СК, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд, зважаючи на вимоги ст.111 СК, вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням сторін, це не відповідатиме їх інтересам і не матиме результату, бо вони дійшли остаточного висновку про неможливість спільного проживання та перебування у шлюбних відносинах. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивачем не заявлено клопотання про відшкодування йому понесених судових витрат за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved