Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] в свою користь 4143,84 грн. витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі та 229,40 грн. судового збору. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 07.09.2002 року між Львівським інститутом внутрішніх справ при Національній академії внутрішніх справ МВС України (правонаступником якого є Львівський державний університет внутрішніх справ) та [PERSON] було укладено угоду про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до умов укладеного договору, [PERSON], після закінчення навчання зобов'язався відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років, в інакшому випадку - відшкодувати витрати понесені на його утримання у навчальному закладі. Наказом ГУМВС України у Львівській області № 170 о/с від 07.05.2008 року [PERSON] звільнено з ОВС на підставі п. 64 «є» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», за порушення дисципліни. Проведеним розрахунком встановлено, що сума фактичних витрат понесених на утримання [PERSON] за період з серпня 2002 року по липень 2006 року складає 4143,84 грн., яку просить стягнути в свою користь. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, давши пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що дійсно 07.09.2002 року був зарахований курсантом, рядовим міліції у Львівський інститут внутрішніх справ при Національній академії внутрішніх справ України, про що в цей же день було укладено угоду. (а.с. 3). Вірним є й те, що, відповідно до п.п. 2.5., 3.2., умов укладеної угоди зобов'язався відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років, в інакшому випадку - відшкодувати витрати понесені на його утримання у навчальному закладі. Проте, безкоштовного харчування за нормами курсантського пайка не отримував. Ствердив, що був звільнений з органів внутрішніх справ 07.05.2008 року, а позивач звернувся до суду з позовом лише 02.10.2013 року, відтак строк позовної давності минув. Просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши інші матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 07.09.2002 року між Львівським інститутом внутрішніх справ при Національній академії внутрішніх справ МВС України (правонаступником якого є Львівський державний університет внутрішніх справ) та [PERSON] було укладено угоду про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України. (а.с. 3). Відповідно до п.2.5. умов укладеного договору, [PERSON], у випадку звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого 3-річного терміну за підставами, передбаченими п.3 цієї угоди, - відшкодувати МВС України витрати за період навчання. Так, п.3 п.п. 3.2. укладеної угоди визначено, що підставою для відшкодування МВС України вартості навчання у випадку дострокового розірвання угоди, серед інших, є звільнення з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ. Встановлено, що наказом начальника ГУ МВС України у Львівській області №170 о/с від 07.05.2008 року, на підставі п. 64 «є» «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України», лейтенанта міліції, [PERSON], оперуповноваженого сектору карного розшуку Личаківського районного відділу ЛМУ ГУМВС України у Львівській області звільнено з органів внутрішніх справ, з 08.05.2008 року, за порушення дисципліни. (а.с. 4). З наданої позивачем у підтвердження своїх доводів довідки-розрахунку №52, виданої 28.09.2011 року, судом встановлено, що розмір витрат до утримання, пов'язаних з навчанням у Львівському державному університеті внутрішніх справ [PERSON] за період з серпня 2002 року по липень 2006 року на загальну суму складає 4143,84 грн. (а.с. 5). Суд погоджується і приймає до уваги доводи відповідача про те, що строк позовної давності минув, оскільки угода між сторонами була укладена 07.09.2002 року, та з врахуванням необхідності 3-річного строку служби в органах внутрішніх справ діяла до 01.07.2009 року. Встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 02.10.2013 року, тобто по спливу встановленої ст. 257 ЦК України загальної позовної давності тривалістю у три роки. Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на те, що [PERSON] звільнений зі служби з 08.05.2008 року, у судовому засіданні заявив про застосування строку позовної давності, про що подав письмову заяву (а.с. 19), а позивачем не наведено суду поважних причин щодо пропуску строку позовної давності, відтак на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України, у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed