Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 15.12.2014 року [PERSON] позичила у нього кошти в сумі 8166,00 грн., про що написала розписку, в якій зобов`язалася повернути борг до 01.12.2015 року. На день звернення до суду відповідач кошти добровільно не повернула. Згідно з розрахунками позивача станом на 01.11.2017 року сума заборгованості становить : 8166,00 грн.- сума основного боргу, сума боргу з врахуванням індексу інфляції за період з 01.01.2015 року по 01.11.2017 року - 6073,00 грн., 3% річних від простроченої суми - 694,00 грн. та 8962,00 грн. - збитки (упущена вигода). Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 23895,00 грн.. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання двічі не з`явилася. Відповідно до ст.128 ЦПК України про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін,\~ суд, у відповідності до ст.ст.223 ч.4, 280 ч.1 ЦПК України, мав можливість ухвалити рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів . Спірні правовідносини регулюються ст. ст. 509, 525, 526, 530, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 15.12.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики у формі розписки, згідно якого відповідач [PERSON] отримала у борг кошти в сумі 8166,00 грн., та зобов`язалася повернути борг до 01.12.2015 року, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 6). В зазначений у розписці строк відповідач [PERSON] зобов`язання не виконала та борг не повернула, тому є обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 8166, 00 грн.. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми підлягають частковому задоволенню, за період з 01.12.2015 року, коли настало право вимоги про повернення боргу згідно розписки, по 31.10.2017 року. Розрахунок інфляційних: Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період: грудень2015=100.7%*січень 2016=100.9%*лютий 2016=99.6%*березень 2016=101.0%*квітень2016=103.5%*травень2016=100.1%*червень2016=99.8%*липень2016=99.9%*серпень2016=99.7%*вересень2016=101.8%*жовтень2016=102.8%*листопад2016=101.8%*грудень2016=100.9%*січень2017=101.1%*лютий2017=101.0%*березень2017=101.8%*квітень2017=100.9%*травень2017=101.3%*червень2017=101.6%*липень2017=100.2%*серпень2017=99.9%*вересень2017=102.0%*жовтень2017=101.2%=126.20464% Суму інфляції розраховуємо за формулою: (Сума боргу х процент інфляції) сума боргу (8166,00 грн. х 126,20464%) 8166,00 грн. = 2139 грн.87 коп. Розрахунок 3% річних. Станом на 01.12.2015 року борг не сплачений. Кількість прострочених днів виконання зобовязання починаючи з 01.12.2015 року та закінчуючи 01.11.2017 року - 700 календарних днів. 3% річних від простроченої суми становить: (3% x 8166,00 грн. x 700 днів) / 365 дні = 470 грн. Відтак, сума заборгованості відповідача за розпискою від 15.12.2014 року становить: сума основного боргу - 8166,00 грн., три проценти річних від простроченої суми - 470,00 грн., борг з урахуванням індексу інфляції - 2139,87 грн., а всього - 10775,87 грн.. Згідно ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи . Крім того, позивач просить стягнути з відповідача упущену вигоду у розмірі 8962,00 грн. Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було б порушено, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст. 12,81 ЦПК України, покладається на позивача. Тобто позивач повинен довести, що протиправна дія чи бездіяльність, у даному випадку боржника, є причиною, а збитки, які виникли наслідком протиправної поведінки. При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, як би зобов`язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений, обґрунтований, безумовний і реальний доход. Звертаючись до суду з позовом про стягнення збитків, позивач виходив з того, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань, йому завдані збитки у виді упущеної вигоди втрачених через неодержання депозиту від суми 8166,00 грн. (п.2 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Однак позивач не довів в чому полягають завдані йому збитки, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та наслідками у вигляді збитків; не навів даних, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, як би зобов`язання було виконане боржником належним чином. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди в сумі 8962,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження заподіяння йому збитків у вигляді упущеної вигоди. З врахуванням наведенного, суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує на користь позивача борг за договором позики в сумі 8166,00 грн., три проценти річних від простроченої суми - 470,00 грн., борг з урахуванням індексу інфляції - 2139,87 грн., а всього - 10775,87 грн.. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,20 грн. .

Outcome: partial