Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернувся\~до\~суду\~з\~позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення часток в спільній частковій власності та визнання права власності, посилаючись на наступне. Позивач вказав, що квартира, розташована в [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності йому та відповідачам по справі, частка кожного із співвласників не визначена. [PERSON] зазначив, що з 2000 року і до теперішнього часу він мешкає постійно разом зі своєю сім'єю в квартирі [ADDRESS], утримує її в належному стані, приймає активну участь в житті ОСББ. Відповідачі в квартирі з цього часу не мешкають та в ній не має їх речей, а частина квартири залишається досі зареєстрованою за відповідачами. Позивач вважає, що право власності на цю частину повинно бути визнано за ним, оскільки більше 10 років починаючи з 2000 року він несе одноособово, як власник, тягар по утриманню нерухомого майна - квартири [ADDRESS], постійно та відкрито користується всією квартирою. Позивач зробив капітальний ремонт, в тому числі з заміною вікон та сантехніки, а відповідачі ніяким чином не утримують квартиру, та взагалі не цікавляться її долею, позивач одноособово сплачує за комунальні послуги. Позивач прохає суд визнати за ним право власності на 2/5 частини вищевказаної квартири в порядку набувальної давності. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, надав судові пояснення, аналогічні, викладеним у позові. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату та місце судового засідання, за згодою інших учасників справи, які не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухав представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Встановлено, що квартира, яка розташована в [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності сторонам по справі, а частка кожного із співвласників не визначена, що також підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 17.09.1993 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до довідки № 1085 від 21.11.2018 року, наданої КП з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунального майна міської Ради народних депутатів від 17.09.1993 року. Згідно зі ст. 357 ЦК України, частки в спільній сумісній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення часток співвласників в спільній сумісній власності- є законними та обгрунтованими. З»ясовано, що з 2000 року і до теперішнього часу позивач мешкає постійно разом зі своєю сім'єю в квартирі [ADDRESS], утримує її в належному стані, приймає активну участь в житті ОСББ. Встановлено, що відповідачі в квартирі з цього часу не мешкають та в ній не має їх речей. В ході судового розгляду встановлено та підтверджено письмовими доказми, що позивач більше 10 років, починаючи з 2000 року несе одноособово, як власник, тягар по утриманню нерухомого майна - квартири [ADDRESS], постійно та відкрито користується всією квартирою, зробив капітальний ремонт, в тому числі із заміною вікон та сантехніки, а відповідачі ніяким чином не утримують квартиру та взагалі не цікавляться її долею, позивач одноособово сплачує за комунальні послуги. Встановлено, що на теперішній час [PERSON] зі своєю сім'єю продовжує проживати у вищевказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, робить в ній поточні та капітальні ремонти, оскільки вважає дану квартиру своєю та іншого житла не має. Відповідно до ч.1 ст.\~344\~ЦК\~України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При цьому п. 8 Прикінцевих та\~перехідних\~положень\~ЦК\~України встановлено, що правила ст.\~344\~ЦК\~України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст.\~344\~ЦК\~України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. На підставі викладеного чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб»єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння\~ повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо.\~ По-третє,\~ володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». В судовому засіданні встановлені, всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем [PERSON] Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved