Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити його на посаді директора ТОВ «ЕКОТЕХНІК УКРАЇНА», з тих підстав, що рішення про його звільнення не приймалось і до цього часу не прийнято, тому що наказ про звільнення не видавався, розрахунок при звільненні не проводився, трудова книжка не видана. На посаду директора призначена інша особа, яка є найманим працівником на товаристві. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, представник уточнила вимоги, просила стягнути су рудню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.10.2014року по 18.11.2015року ( 263 робочі дні) в розмірі 202886,09 грн. Розрахунок проводився з урахуванням середньоденного заробітку 771,43 грн., виходячи з розміру заробітку за два останніх місяці : серпень, вересень 2014р. 16200 грн. щомісячно. Визнати незаконним призначення на посаді нового директора [PERSON], ( попереднього директора [PERSON] було вже звільнено). Представник відповідача [PERSON] вважає позов безпідставним з тих підстав, що позивач звільнений на підставі рішення загальних зборів товариства від 30.10.2014р., та на його посаду призначена інша особа. Подав зустрічний позов, в якому просив стягнути з [PERSON] неправомірно отриману заробітну плату за період з січня 2012р. по день звільнення в сумі 403 592,68 грн. ( а.с.74). Обґрунтував позов тим, що [PERSON] незаконно визначав собі розмір оплати праці та отримував заробітну плату в порушення п.8.4.11 статуту ТОВ ЕКОТЕХНІК УКРАЇНА», відповідно до якого до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства належить визначення умов оплати праці посадових осіб товариства. Представником відповідача даний розрахунок проведений, виходячи з встановленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, тому що він вважає, що, оскільки відсутнє рішення загальних зборів з приводу даного питання, тому директор має отримувати мінімальний розмір заробітної плати. З-тя особа [PERSON], який призначений директором товариства з липня 2015р., пояснив, що працював на товаристві економістом з липня 2012року, також бухгалтером, а на даний час призначений директором також на підставі рішення загальних зборів. Зазначив, що прийомі особових справ співробітників товариства трудової книжки позивача в наявності не було. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні основного та зустрічного позову. Товариство з обмеженою відповідальністю «»ЕКОТЕХНІК УКРАЇНА» створено на підставі рішення загальних зборів учасників товариства від 14.07.2011року, що підтверджується протоколом №1. Учасниками є дві особи : [PERSON] (громадянин Чеської Республіки), частка у статутному капіталі товариства якого 98% ( що дорівнює 98 голосам на загальних зборах) та позивач [PERSON], частка якого складає 2%( а.с.38). Даним рішенням затверджено статут підприємства та призначено директором [PERSON] ТОВ «ЕКОТЕХНІК УКРАЇНА» створено на базі компанії «ЕКОТЕХНІК ПРАГА» як представництво в Україні в м.Києві. Генеральним директором «ЕКОТЕХНІК ПРАГА» являється [PERSON], який уповноважив [PERSON] бути представником в усіх установах та організаціях в м.Києві з питань реєстрації та діяльності компанії «ЕКОТЕХНІК УКРАЇНА», призначив його директором із заробітною платою 1100 євро. ( довіреність, а.с.100). Наказом №-к від 01.08.2011р. [PERSON] взяв на себе обов»язки директора. Відповідно до статуту товариства, п.8.4.4, до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства належить утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства. Виконавчим органом товариства, що здійснює поточне керівництво діяльністю товариства, є директор, який призначається загальними зборами учасників товариства, що визначено п.9.1 статуту ( а.с.41-51) Директором [PERSON] введено в дію штатний розклад, до переліку посад якого увійшла посада директора з посадовим окладом 16200 грн. ( вирахував 1100 євро за курсом НБУ ), що підтверджується наданими копіями наказів №2 від 02.01.2013р., від 02.01.2014р. ( а.с.96,97). Інші накази про затвердження штатного розкладу за повідомленням позивача залишились на робочому місті та були вивезені новим керівництвом, тому надати їх не мав можливості. 30.10.2014р. рішенням загальних зборів було припинено повноваження директора [PERSON], що підтверджується протоколом загальних зборів №8 від 30.10.2014р. ( а.с.62), та призначено на посаду директора [PERSON]. Дані відомості про зміну керівництва 31.10.2014р. внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ( а.с.7). В справі міститься ще один протокол від 30.10.2014р. (копія) про звільнення з посади директора [PERSON] на підставі його заяви за власним бажанням, але оригінал суду не надавався. Тому він не може прийматись судом як належний та допустимий доказ. Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.12.2014р [PERSON] відмовлено в позові про визнання недійсним рішення загальних зборів №8 від 30.10.2014р., яким припинено його повноваження, і як зазначено в рішенні , що навіть присутність особисто позивача на цих зборах, якому належить частка у 2% не могла б істотно вплинути на обговорення питань порядку денного та кардинально змінити результати голосування та, відповідно, прийняття оскаржуваного рішення. (а.с.106-107). Дане рішення залишилось в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.04.2015р. Отже, повноваження позивача як директора згідно рішення загальних зборів припинено, на посаду директора прийнята інша особа. Наказ про звільнення [PERSON] не видавався, про що не заперечував представник відповідача. Разом з тим, вважати, що позивача не звільнено і до теперішнього часу він вважається не звільненим, і перебуває у вимушеному прогулі, підстав немає. Статтею 58 ЗУ «Про господарські товариства» передбачено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Згідно ч.3 ст.99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути у будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. У рішенні Конституційного Суду України від 12.01.2010р. № 1-2/2010 про офіційне тлумачення ч.3 ст.99 ЦК України зазначено, що усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов»язків ( ч.3 ст.99 ЦК) або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень ( абзац 1 ч.2 ст.61 ЗУ «Про акціонерні товариства») за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі ст.46 КЗпПУ. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання ним обов»язків міститься не в приписах Кодексу законів про працю, а у ст.99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права. Як зазначила представник позивача, якби разом з рішенням загальних зборів 30.10.2014р. одночасно після прийняття рішення про припинення його повноважень видали б наказ про звільнення, тоді позивач не звертався б до суду про поновлення на роботі, погодився б зі своїм звільненням. Разом з тим, представник позивача зазначає, що питання про звільнення позивача не розглядалось. І що припинення повноважень виконавчого органу є підставою для його звільнення за п.5 ч.1 ст.41 КЗпПУ та виплатою вихідної допомоги. Норму частини першої статті 41 КЗпПУ було доповнено пунктом 5 (припинення повноважень посадових осіб) на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13.05.2014р. №1255-УІІ. Вказаний Закон набрав чинності 1 червня 2014року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше,як шестимісячний середній заробіток. Втім, питання стягнення вихідної допомоги позивачем не ставиться. Отже, з урахуванням встановлених обставини справи, мало місце звільнення за ч.3 ст.99 ЦК України. Відповідно до статуту товариства «ЕКОТЕХНІКА УКРАЇНА», п.8.4.4, до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства належить утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства. Крім того, зміни до реєстраційних документів товариства щодо зміни керівництва внесені 31.10.2014р. Позивач особисто підписував Акт прийому-передачі документації товариства 04.11.2014р. ( а.с.9), тоді йому і вручили протокол №8 від 30.10.2014р. про його звільнення. Згідно акту прийому-передачі від 04.11.2014р., який підписав позивач, передавалась новому керівництву документація товариства: дозвільна, установчі та щодо оренди приміщення. Інших актів він не підписував. Як вказує позивач, документація, майно та обладнання вивозилось з офісу без опису а офісні приміщення були опечатані і доступу до них не було. З цього приводу про таку безкерованість даного процесу [PERSON] звертався до Голосіївського РУ ГУМВС України в м.Києві з заявою по факту незаконного заволодіння товариством та його майном та грубим порушенням трудового законодавства, ця заява була зареєстрована в журналі єдиного обліку від 07.11.2014р., що підтверджується довідкою о/у ВДСБЕЗ Голосіївського РУ ГУ О.М. Потеруха ( а.с.162,163). Результати розгляду заяви відсутні на даний час. З приводу трудової книжки жодна сторона не довела, що трудова книжка знаходилась в товаристві і яким чином вівся контроль та облік трудових книжок. Посилання представника відповідача на те, що трудова книжка може знаходитись за іншим місцем роботи [PERSON] в ТОВ «ЕКОТЕХНІК-ЯРМОЛИНЦІ», де останній працює за сумісництвом, ґрунтуються на припущеннях. Основним місцем роботи позивача було ТОВ «ЕКОТЕХНІК УКРАЇНА», де він працював з 2011року, а за сумісництвом він став працювати пізніше з 20.07.2012р., що підтверджується протоколом №2 від 20.07.2012р. Позивач не ставить вимог про повернення трудової книжки, та не просить стягнути розрахунок при звільненні згідно ст.116 КЗпПУ, тому що переконаний, що він і досі не вважається звільненим. Тому посилання представника позивача на те, що трудова книжка, яка знаходилась нібито на підприємстві, і її не видали при звільненні, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного, позов [PERSON] задоволенню не підлягає. А відтак призначення іншої особи на посаду директора є законним. В задоволенні зустрічного позову також суд відмовляє, виходячи з наступного. Представник відповідача в своєму зустрічному позові послався на те, що позивач самовільно встановив собі заробітну плату в розмірі 16200,00 грн., незаконно її отримував за рахунок товариства. А тому ці кошти безпідставно набуті і зобов'язаний повернути на підставі ст.ст. 1212, 1215 ЦК України Але ці доводи спростовуються матеріалами справи. Згідно виданої [PERSON] довіреності від 16.04.2011р. (а.с.100) вбачається, що він визначив розмір заробітної плати 1100євро. Тобто [PERSON] сам особисто визначив цей розмір. Весь час , починаючи з 2011року, жодних претензій не пред»являлось, фінансування ТОВ «ЕКОТЕХНІК УКРАЇНА» здійснювалось компанією «ЕКОТЕХНІК ПРАГА», в тому числі й на оплату праці працівників товариства. Отже, [PERSON] не самостійно визначив собі як директору розмір заробітної плати, підстави вважати, що він робив це незаконно, у суда немає. Тому вимоги зустрічного позову не доведені і задоволенню не підлягають. Крім того, представник відповідача [PERSON] не надав суду протоколів загальних зборів від №2 по №7 ( надані лише №1 та №8). А його посилання ,що їх ніколи не існувало, а наступна нумерація протоколів після №1 продовжується з №8, тому що така цифра подобається [PERSON] , жодним чином не підтверджує позицію відповідача, а свідчить про ухилення від надання доказів, і суд ставить під сумнів надану заяву [PERSON] від 27.05.2015р., засвідчена нотаріусом в м.Прага ( а.с. 132-133), в якій він зазначає, що товариство не роглядало та не ухвалювало рішення про визначення розміру зарплатні директору [PERSON], тобто [PERSON] сам собі протирічить . З яких підстав представник відповідача [PERSON] вважає, що [PERSON] необхідно було нараховувати заробітну плату, виходячи із встановленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, пояснити в судовому засіданні не зміг. Крім того, іншим представником відповідача (одночасно позивача за зустрічним позовом) надано заборгованість за буцімто безпідставно нарахованій заробітній платі тільки з кінця 2012року, що в свою чергу свідчить про визнання того розміру за попередній період, починаючи з 2011року, який отримував [PERSON] Тобто доводи вимоги протирічні. Про законність нарахування заробітної плати свідчить довідка з Пенсійного фонду України. В зв»язку з відмовою в задоволенні основних позовних вимог, не підлягають стягненню витрати в сумі 7100 грн.на правову допомогу позивача.

Outcome: dismissed