Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг за спожиту електроенергію розмірі 4011,20 грн, 3% річних у розмірі 69,23 грн, інфляційні нарахування у розмірі 263,92 грн та судовий збір у розмірі 1921 грн. Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, на позові наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Таким чином, суд вважає, що відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача та у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, повідомленого належним чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між позивачем та відповідачем існують договірні відносини з користування електроенергії, що виникли з поведінки сторін, що засвідчує їх волю до настання відповідних правових наслідків. На ім`я відповідача відкритий особовий рахунок № [NUMBER] , на підставі якого здійснюється постачання електроенергії споживачу, користування електроенергії споживачем та оплата постачальнику вартості використаної електроенергії. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчиняться усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.8 п.2 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМ України №1357 від 26.07.1999 р., самовільне підключення - споживання електричної енергії без укладення з енергопостачальником договору про користування електричною енергією або підключення з порушенням цих Правил. Договір про користування електричної енергії між позивачем та відповідачем не укладений. Згідно з п. 42 ПКЕЕН передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до цих Правил. Однак відповідач не сплачує спожиту електроенергію, в зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість за період з 31.12.2017 по 01.01.2019 у розмірі 4011,20 грн /а.с.4/. Згідно ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачем у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, відповідачу було нараховано 3% річних від простроченої суми у розмірі 69,23 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 263,92 грн за період заборгованості з 15.01.2019 по 12.08.2019. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача борг за спожиту електроенергію у розмірі 4011,20 грн, 3% річних у розмірі 69,23 грн, інфляційні нарахування у розмірі 263,92 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.

Outcome: approved