Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

\~Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати Державну Казначейську службу України сплачувати йому щомісячно відшкодування втраченого заробітку в розмірі 9446 гривен, а також стягнути з відповідача на йогою користь втрачений заробіток за останні три роки в розмірі 149724,75 грн. Зазначає, що 02.05.1986 року він був відряджений з 02.05.1986 року по 13.05.1986 року до м. Чорнобиль Київської області, станція Янов в якості водія топливозаправника. Весь час виконання роботи в зоні відчуження він цілодобово знаходився в другій - третій зоні небезпеки, внаслідок чого отримав значне переопромінювання, що привело до інвалідності III групи, пов`язаної з виконанням робіт по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи. Згідно експертного висновку Харківської експертної міжвідомчої комісії № 564 від 06.10.2010 року всі його хвороби, що привели до інвалідності, пов`язані з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. 29.12.2010 року Харківська обласна МСЕК встановила йому з 29.12.2010 року III групу інвалідності, безстроково, визначила втрату ним 40 % працездатності, пов`язану з виконанням роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З причин відсутності на підприємстві, з якого він був відряджений до зони відчуження, дозволів на роботу в умовах іонізуючого випромінювання, засекречування нормативів оплати праці в надзвичайних умовах радіаційної аварії, ліквідації її наслідків, підвищена оплата його праці не проводилася. Законом Української РСР № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Україна визнала всю відповідальність за завдане йому пошкодження здоров`я, втрату працездатності внаслідок ліквідації ним Чорнобильської катастрофи, та зобов`язалася відшкодувати завдану шкоду. Питання не проведеного перерахунку належної йому підвищеної заробітної плати за роботу в зоні відчуження Чорнобильської катастрофи було врегульовано наданням йому права отримувати пенсію по інвалідності, обчислену з семикратного розміру мінімальної заробітної плати та гарантіями держави, що розміри пенсій для інвалідів, відносно яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, в усіх випадках не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності -10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком. В новій редакції закону від 28.12.2014 року відсутні гарантії держави щодо мінімального розміру пенсії потерпілим від Чорнобильської катастрофи, право встановлювати мінімальний розмір пенсії надано Кабінету Міністрів України. З 01.01.2015 року набрала законної сили постанова Кабінету Міністрів України № 1210, якою понижений мінімальний гарантований розмір пенсії по інвалідності для учасників Ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 5 разів (замість 8 мінімальних пенсій, постановою встановлено розмір 1,6). Відповідно розмір його пенсії по інвалідності був значно знижений відповідачем. Обіцянки внести зміни до законодавства станом на сьогодні не виконані. Суму відшкодування втраченого заробітку визначає стаття 1197 ЦК України. З урахуванням імперативу частини 2 цієї статті розмір належного йому відшкодування становить 40 % від 5 мінімальних заробітних плат. Таким чином, належна йому щомісячна компенсація втраченого заробітку становить 40%х5х4723=9446 гривен. Також позивач вважає, що держава не виконала належним чином обов`язку по компенсації завданої радіацією шкоди його здоров`ю, не компенсувала йому в повному розмірі втрачений заробіток за період з 01.01.2015 року по сьогодні, тому з відповідача належить стягнути: 266304 (сума відшкодування, розрахована з мінімального розміру) 116579,25 (сума, яку сплатила держава в якості всіх пенсій та доплат) = 149724,75 грн. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник відповідача\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~надав заяву\~про розгляд\~справи за\~його відсутності,\~а також\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~просив відмовити\~позивачу у\~задоволенні позовних\~вимог.\~Зазначив,\~що правові\~підстави для\~відшкодування шкоди,\~завданої каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я\~або смертю\~регулюються Конституцією\~України,\~статтями 1195-1208\~ЦК України.\~На позивача\~поширюється дія\~ЗУ «Про\~статус та\~соціальний захист\~громадян,\~що постраждали\~внаслідок Чорнобильської\~катастрофи»,\~Постанова Кабінету\~Міністрів України\~від 23.11.2011р.\~№1210\~«Про підвищення\~рівня соціального\~захисту громадян,\~які постраждали\~внаслідок Чорнобильської\~катастрофи» та\~інші нормативно-правові\~акти.\~Згідно з\~принципом превалювання\~спеціальної норми\~над загальною,\~положення ЗУ\~«Про статус\~та соціальний\~захист громадян,\~що постраждали\~внаслідок Чорнобильської\~катастрофи» є\~спеціальними нормами\~щодо відшкодування\~шкоди потерпілим\~внаслідок аварії\~на ЧАЕС,\~а Цивільний\~кодекс України\~є загальним\~з питань\~відшкодування шкоди\~завданої каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я\~або смертю.\~У п.8.\~ч.1\~ст.21\~ЗУ «Про\~статус та\~соціальний захист\~громадян,\~що постраждали\~внаслідок Чорнобильської\~катастрофи» передбачено,\~що особам,\~які постраждали\~внаслідок Чорнобильської\~катастрофи,\~віднесеним до\~категорії 2,\~надаються гарантовані\~державою компенсації\~та пільги,\~зокрема відшкодування\~у встановленому\~законодавством порядку\~втрачений заробіток,\~який вони\~мали до\~ушкодження здоров`я,\~якщо захворювання\~або каліцтво,\~що виникли\~у зв`язку\~з виконанням\~робіт,\~пов`язаних\~з ліквідацією\~наслідків аварії\~на Чорнобильській\~АЕС,\~призвели до\~стійкої втрати\~професійної працездатності\~(без\~встановлення інвалідності),\~що встановлено\~уповноваженою медичною\~комісією.\~Відповідно до\~листа Міністерства\~праці та\~соціальної політики\~України від\~11.08.2003\~№03-3/5135-018-15,\~до затвердження\~Кабінетом Міністрів\~України механізму\~щодо застосування\~п.8\~ст.21\~Закону №796-ХІІ,\~слід керуватись\~листом Мінпраці\~України та\~Мінчорнобиля України\~від 04.12.1996р.\~№09-4082.\~Таким чином,\~розмір відшкодування\~втраченого заробітку\~особі встановлюється\~відповідно до\~зазначених листів,\~відповідно до\~ступеня втрати\~професійної працездатності\~і середньомісячного\~заробітку,\~який особа\~мала до\~ушкодження здоров`я.\~Вказаним листом\~передбачено,\~що відшкодування\~у встановленому\~законодавством порядку\~втраченого заробітку,\~який визначений\~законом особи\~мали до\~ушкодження здоров`я,\~якщо захворювання\~або каліцтво,\~що виникли\~у зв`язку\~з виконанням\~робіт,\~пов`язаних\~з ліквідацією\~наслідків аварії\~на Чорнобильській\~АЕС,\~призвели до\~стійкої втрати\~професійної працездатності\~(без\~встановлення інвалідності),\~що встановлено\~уповноваженою медичною\~комісією.\~Сума,\~яка визначається\~в процентах\~до середньомісячного\~заробітку постраждалого,\~що відповідає\~ступеню втрати\~професійної працездатності,\~встановленої МСЕК.\~Розмір відшкодування\~втраченого особами\~заробітку встановлюється\~відповідно до\~ступеня втрати\~професійної працездатності\~і середньомісячного\~заробітку,\~який вони\~мали до\~ушкодження здоров`я.\~Середньомісячний заробіток\~визначається за\~12\~або за\~бажанням потерпілого\~за останні\~повні 3\~календарні місяці\~роботи,\~що передували\~даті встановлення\~стійкої втрати\~професійної працездатності\~в зв`язку\~з виконанням\~робіт,\~пов`язаних\~з ліквідацією\~наслідків аварії\~на ЧАЕС.\~У випадку\~підвищення на\~підприємстві,\~в організації,\~установі в\~період,\~за який\~визначається середній\~заробіток,\~тарифних ставок\~(посадових\~окладів)\~середня заробітна\~плата коригується\~на коефіцієнт\~підвищення тарифних\~ставок (посадових\~окладів)\~на час\~встановлення стійкої\~втрати професійної\~працездатності.\~Відповідно до\~ч.1\~ст.67\~Закону №796-ХІІ,\~конкретні розміри\~всіх доплат,\~пенсій і\~компенсацій підвищуються\~Кабінетом Міністрів\~України відповідно\~до зміни\~індексу вартості\~життя і\~зростання мінімальної\~заробітної плати.Відповідач вважає, що до виниклих правовідносин слід застосовувати норми п.8 ст.21 Закону № 796-ХІІ як спеціального, без субсидіарного (додаткового) застосування правила, наведеного в статті 1208 ЦК України, посилається на постанову Верховного Суду України від 25.11.2014 року у справі №21-503а14. Казначейство жодної шкоди позивачеві не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, тому в даному випадку позовні вимоги в частині стягнення шкоди безпосередньо з Казначейства є незаконними та підлягають залишенню без задоволення. В позовній заяві [PERSON] вказує, що з 01.01.2015 року набрала законної сили постанова Кабінету Міністрів України №1210, якою понижений мінімальний гарантований розмір пенсії по інвалідності для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 5 разів (замість 8 мінімальних пенсій, постановою встановлено розмір 1,6). Згідно ст.50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 54 Закону 796-ХІІ пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови порядок призначення та мінімальний розмір пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Згідно пункту 3 ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями КМУ встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог. Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави. Зміни, які набули чинності з 01.01.2015 року, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому підлягають застосуванню. Представник третьої особи Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Так, позивач [PERSON] був відряджений з 02.05.1986 року по 13.05.1986 року на ліквідацію аварії на Чорнобильській АЕС у 30 кілометрову зону відчуження в якості водія топливозаправника. З експертного висновку вбачається, що Харківською міжвідомчою експертною комісією на засіданні № 564 від 06.10.2010 року було розглянуто звернення [PERSON] та встановлено, що захворювання, які він має, пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Згідно довідки МСЕК серії 10 ААА № 612002 [PERSON] безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності з 29.12.2010 року, причина інвалідності - захворювання, пов`язані з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Як вбачається з довідки № 002964 від 29.12.2010 року, [PERSON] встановлено 40% втрати працездатності з 29.12.2010 року безстроково у зв`язку з професійним захворюванням, пов`язаним з аварією на ЧАЕС. Відповідно до довідки від 15.01.2020р. позивач перебуває на обліку у Лозівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію по інвалідності. Позивач вважає за необхідне застосувати правила, наведені в статтях 1195, 1197, 1208 ЦК України у зв`язку із завданим йому каліцтвом . Предметом спору у цій справі, який визначив позивач, є стягнення заробітку, втраченого позивачем внаслідок втрати 80 % професійної працездатності, з відповідача, як особи, яка завдала шкоди каліцтвом, у зв`язку з чим посилання відповідача на наявність публічно-правового спору безпідставні. Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України, за якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. При цьому статті 1195-1208 ЦК України регулюють питання відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і чинність ст. 1195-1208 ЦК України не поширюється на відносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання (зазначені нещасні випадки визначаються відповідно до Переліку обставин, за яких настає страховий випадок державного страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, який є додатком до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві), оскільки такі відносини регулюються Законом «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»\~ Частиною 1 ст. 1195 ЦК України визначено, зокрема, підстави виникнення зобов`язання відшкодування шкоди (такими є наявність шкоди, дії (бездіяльність) осіб, причинний зв`язок між цими діями (бездіяльністю) та шкодою). Як убачається з матеріалів справи, пошкодження здоров`я позивача відбулося при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, тому позивач відноситься до категорії громадян, що постраждали внаслідок ЧАЕС та на нього поширюється дія Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Постанова Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інші нормативно-правові акти. Законом України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ визначені основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення. Положення Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є спеціальними нормами щодо відшкодування шкоди потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС. Держава забезпечує соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у вигляді надання компенсацій та пільг. Правове регулювання захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за своїм завданням та сферою дії є відмінним від правового регулювання цивільно-правових відносин у цілому. Це підтверджується тим, що згідно частини першої статті 1166 ЦК України, яка визначає загальні засади відшкодування шкоди, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В той же час, відповідно до правила, закріпленого в частині першій статті 67 Закону №796-ХІІ, конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У п. 8.ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ передбачено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 2, надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема відшкодування у встановленому законодавством порядку втрачений заробіток, який вони мали до ушкодження здоров`я, якщо захворювання або каліцтво, що виникли у зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призвели до стійкої втрати професійної працездатності (без встановлення інвалідності), що встановлено уповноваженою медичною комісією. Листом Міністерства праці та соціальної політики України від 11.08.2003р. №03-3/5135-018-15 зазначено, що до затвердження Кабінетом Міністрів України механізму щодо застосування п.8 ст.21 Закону №796-ХІІ слід керуватись листом Мінпраці України та Мінчорнобиля України від 04.12.1996 року №09-4082. Так, розмір відшкодування втраченого заробітку особі встановлюється відповідно до листа Міністерства праці України від 04.12.1996р. № 09-4082 та Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 05.12.1996р. №02-163/23, погоджено Федерацією профспілок України та Міністерством юстиції України, відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який особа мала до ушкодження здоров`я. Вказаним листом передбачено, що відшкодування у встановленому законодавством порядку втраченого заробітку, який визначений законом особи мали до ушкодження здоров`я, якщо захворювання або каліцтво, що виникли у зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призвели до стійкої втрати професійної працездатності (без встановлення інвалідності), що встановлено уповноваженою медичною комісією. Сума, яка визначається в процентах до середньомісячного заробітку постраждалого, що відповідає ступеню втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК. Розмір відшкодування втраченого особами заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який вони мали до ушкодження здоров`я. Середньомісячний заробіток визначається за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці роботи, що передували даті встановлення стійкої втрати професійної працездатності в зв`язку з виконанням робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. У випадку підвищення на підприємстві, в організації, установі в період, за який визначається середній заробіток, тарифних ставок (посадових окладів) середня заробітна плата коригується на коефіцієнт підвищення тарифних ставок (посадових окладів) на час встановлення стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна. Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.10. 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказав, що в Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 Конституції України та інші). Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. У разі їх недостатності відповідальність за її зобов`язаннями несе власник відповідного майна (аналогічні положення містяться в Цивільному кодексі України). Згідно з ч.4. Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 р. №936, виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом (у тому числі й відшкодування втраченого заробітку, який вони мали до ушкодження здоров`я), проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад за місцем реєстрації громадян працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам, зокрема, пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших структур, громадянам, що займаються підприємницькою діяльністю без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що займаються підприємницькою діяльністю без утворення юридичної особи. Суд звертає увагу на те, що відповідно до\~ст.\~13\~Закону України\~«Про статус\~і соціальний\~захист громадян,\~які постраждали\~внаслідок Чорнобильської\~катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за: 1) пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 2)трату годувальника, якщо його смерть пов`язана з Чорнобильською катастрофою; 3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім`ї у зв`язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього\~Закону\~та інших актів законодавства України. На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Виходячи з наведеного, всю відповідальність за шкоду, завдану громадянам внаслідок Чорнобильської катастрофи, взяла на себе держава шляхом визначення статусу постраждалих осіб та встановлення пільг, компенсацій і гарантій, передбачених\~Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Аналізуючи вищезазначені правові норми, враховуючи, що позивач відноситься до категорії громадян, що постраждали внаслідок ЧАЕС та на нього поширюється дія спеціального Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи суд доходить висновку про відсутність підстав для субсидіарного (додаткового) застосування правил, наведених в статтях 1195, 1197, 1208 ЦК України. Про неможливість субсидіарного застосування норм ЦК України до спеціального законодавства свідчить також постанова Верховного Суду України від 25.11.2014 року у справі №21-503а14. З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed