Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною та уточненою позовною заявою до відповідача про відшкодування майнової шкоди, в якій зазначає, що 14.06.2017 року [PERSON] керуючи автомобілем Камаз 5511 д/н [NUMBER] по вул. Спортивна в м. Тернівка в районі гаражного кооперативу, скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24.07.2017 року, яка набрала законної сили 03.08.2017 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначає, що згідно з висновком № 046/1/14 експертного автотоварознавчого дослідження ушкоджень його автомобіля, вартість відновлювального ремонту внаслідок заподіяної при ДТП шкоди становить 47867,78 грн. Вартість матеріальної шкоди згідно зазначеної експертизи складає 28340,58 грн. Страховою компанією ПрАТ «СК «УНІКА», в рахунок заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП, яке сталося 14.06.2017 року на вул. Спортивна в м. Тернівка Дніпропетровської області, відшкодовано кошти у сумі 21781,01 грн. (без урахування ПДВ, яке страховою компанією не відшкодовується). Різниця між матеріальною шкодою, яка йому відшкодована страховиком, та вартістю відновлювального ремонту, який складає 47867,78 грн., становить 19527,20 грн. Відповідач не бажає добровільно відшкодувати йому заподіяну шкоду у сумі 19527,20 грн. та витрати на проведення експертного дослідження в сумі 500 грн.. У звязку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти на відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди у сумі 19527,20 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 500 грн. та сплачений судовий збір в сумі 640,00 грн.. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак надав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що уточнені позовні вимоги підтримує повністю, просив розглянути справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 34). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю (а.с. 46). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено, що постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 липня 2017 року, яка набрала законної сили 03.08.2017 року, [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 16). В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Згідно з ст. 5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З матеріалів справи встановлено, що позивачу за його заявою, як постраждалому по страховому випадку, що відбувся 14.06.2017 року в результаті ДТП по вул. Спортивна в м. Тернівка, Дніпропетровської області страховиком ПрАТ «СК «УНІКА» по договору страхування № ОСЦПВ АК/1039955 від 16.02.2017 року виплачено страхове відшкодування в розмірі 21565,36 грн., що підтверджується квитанцією від 15.09.2017 року (а.с. 17-18). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, з огляду на правові позиції пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами від 25.05.1998 року, 24.10.2003 року) вбачається, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Крім того, згідно правових позицій, викладених в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було заподіяно внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обовязку доказування та зобовязує саме відповідача довести, що шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Тобто законодавством встановлена презумпція вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За ст. 1194 ЦК України особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Матеріалами справи встановлено, що 14.06.2017 року внаслідок ДТП автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження (а.с. 16) та згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 046/1/17 від 04.07.2017 року вартість матеріальної шкоди нанесеної володільцю автомобіля станом на 14.06.2017 року складає 28340,58 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] складає 47867,78 грн. (а.с. 9-14). З позовної заяви видно, що сума у розмірі 21781,01 грн, відшкодована позивачу страховиком ПрАТ «СК «УНІКА» без урахування ПДВ. Різниця між матеріальною шкодою, завданою [PERSON], та вартістю відновлювального ремонту, який складає 47867,78 грн. становить 19527,20 грн. (47867,78 грн. - 28340,58 грн.) (а.с. 4). Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов'язані із залученням експертів. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру № 44 від 14.06.2017 року, вартість експертного автотоварознавчого дослідження складає 500 грн. (а.с. 15). На підставі викладеного, суд вважає що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача майнової шкоди та витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 640 грн. на користь позивача.

Outcome: approved