Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: -припинити право власності на частину у спільному майні відповідача - на 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS], який перебуває у спільній частковій власності сторін; -визнатиза позивачем право власності на 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS]; -стягнути з позивача на користь відповідача вартість належних йому 3/8 житлового будинку [ADDRESS] в розмірі 39723 грн. 47 коп.; Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив: -припинити право власності на частину у спільному майні відповідача - на 3/8 частини житлового будинку; -присудити на користь відповідача вартість належних йому 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS] в розмірі 58991 грн. 62 коп. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що житловий будинок [ADDRESS], згідно договору міни від 27.09.1995 року, посвідченого Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області та зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 17.10.1995 року, належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам: [PERSON] (позивач) та [PERSON]. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частки житлового будинку [ADDRESS]. 1/4 частка померлої [PERSON] була успадкована [PERSON] відповідно до закону та [PERSON] по 3/4 частки відповідно до заповіту, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованим в реєстрі за №4-63 і на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №4-66. Після оформлення права на спадщину, частка власності [PERSON] на теперішній час становить 5/8 частини будинку, а частка власності [PERSON] становить 3/8 частини будинку. Позивач вважає, у зв'язку з тим, що частка відповідача не може бути виділена в натурі, житловий будинок є неподільною річчю, а припинення права власності відповідача на належну йому частину будинку не завдасть йому істотної шкоди. На підставі звіту про оцінку ринкової вартості житлового будинку, проведеного 08.05.2015 року Приватним підприємцем [PERSON] позивач визначив, що ринкова вартість спірного будинку складає 157311 грн., в зв'язку з чим ринкова вартість частки відповідача становить 58991,62 грн. Враховуючи вище зазначені обставини позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та представники позивача позов підтримали та просили суд позовні вимоги задовольнити. Пояснили суду, що частка відповідача не може бути виділена в натурі, будинок є неподільною річчю, а припинення права власності відповідача на належну йому частину будинку не завдасть йому ніякої шкоди, так-як у відповідача існує можливість проживати в іншому житлі. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти заявлених вимог зазначили, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач крім 3/8 частин спірного будинку іншого житла не має. А тому вважає твердження позивача щодо забезпеченості відповідача іншим житлом безпідставним та необґрунтованим, крім того, відповідно до оцінки, яку зробив відповідач на день розгляду справи, вартість спірного будинку становить 448213грн., а тому припинення права власності відповідача зі сплатою йому 58991,62грн. завдасть йому значну матеріальну шкоду. Крім того, сума, яку пропонує позивач відповідачу за його частку в будинку, не дасть йому змоги придбати інше житло. За таких обставин, відповідач та його представник стверджують, що припинення права відповідача на частку в житлі за відсутності у нього іншого окремого (самостійного) житла є істотною шкодою для відповідача. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, сторони по справі - [PERSON] та [PERSON], є співвласниками будинку [ADDRESS]. Спірний будинок жилою площею 20,7 кв. м., а загальною 39,6 кв. м., що вбачається з технічного паспорту (а.с. 14-18). Встановлено, що на підставі договору міни від 27.09.1995 року, посвідченого Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області та зареєстрованого Орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 17.10.1995 року, житловий будинок [ADDRESS], належав на праві спільної часткової власності двом співвласникам: [PERSON] (позивач) та [PERSON] (а.с. 6-7). [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частки житлового будинку [ADDRESS]. 1/4 частка померлої [PERSON] була успадкована [PERSON] на підставі закону та [PERSON] по 3/4 частці на підставі заповіту, Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованим в реєстрі за №4-63 і на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №4-66. Після оформлення права на спадщину, частка власності [PERSON] на теперішній час становить 5/8 частини будинку, а частка власності [PERSON] становить 3/8 частини будинку (а.с. 14). Позивач, виходячи з того, що частка відповідача не може бути виділена в натурі, будинок є неподільною річчю, а припинення права власності відповідача на належну йому частину будинку не завдасть йому ніякої шкоди, так як у відповідача існує можливість проживати в іншому житлі, то в порядку ст. 365 ЦПК України, просить позовні вимоги задовольнити та припинити право власності [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER] на 3/8 частини житлового будинку [ADDRESS]. Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України «майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно)». Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. 25.03.2015, 08.06.2016 та 17.06.2015 позивач вніс на депозитний рахунок Вільнянського районного суду Запорізької області 58991,62 грн., вартість частки відповідача у спірному будинкупо даній цивільній справі, що підтверджується квитанціями (а.с. 38, 91, 94), на підставі звіту про оцінку ринкової вартості житлового будинку, проведеного 08.05.2015 року Приватним підприємцем [PERSON] (а.с. 57-89). Отже вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України є додержаними, які в свою чергу є гарантією недопущення порушень прав співвласника, права якого припиняються в порядку ч. 1 цієї статті. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.09.2015 року призначено будівельну експертизуу даній справі для з'ясування чи можливий, з технічної точки зору, розподіл домоволодіння [ADDRESS], в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 5/8 та 3/8 частки. Згідно висновку будівельно - технічноїекспертизи від 10.02.2016 року №2166, розподіл будинку [ADDRESS], в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 5/8 та 3/8 частки неможливо (а.с. 178-184). Частиною 1 ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї і враховуючи роз'яснення вищих судових інстанцій саме обставина щодо відсутності шкоди є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Питання, чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою при розгляді справи № 6-68цс14, який в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до п.4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Позивач просить суд припинити право власності відповідача на належні йому 3/8 частини будинку, посилаючись на наявність підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності відповідача на належні йому частки у спільному майні. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з цим, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, з огляду на наступне. Крим того, суд враховує, що відповідачу належить 3/8 частини спірного будинку, що майже половина, за суму 58991,62 грн., яку позивач вважає за необхідне сплатити відповідачу, не можливо придбати окреме житло. Крім того відповідно до оцінки, яку провів відповідач, вартість спірного будинку значно вища, а саме 448213грн. (а.с. 229-251). До того ж, посилання позивача на те, що у відповідача існує можливість проживати в іншому житлі, суд не приймає до уваги, виходячи з того, що дане посилання є лише власним припущенням позивача, яке не підтверджене жодними доказами, а тому не відповідає вимогам їх належності та допустимості, як це зазначено в ст.ст.57-59 ЦПК України. Суд враховує те, що [PERSON] мешкає на території підстанції 35/10 кв «Солоне» в приміщенні лінійного посту, лінійний пост немає статусу житла і знаходиться у власності ВАТ «Запоріжжяобленерго» (а.с. 100). Також ч. 4 статті 59 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наявних матеріалів справи та поданих сторонами доказів, судом встановлено, що відповідач іншого житла окрім спірного будинку не має. Позивачем також не надано суду доказів на підтвердження того, що спільне володіння і користування спірним будинком між сторонами є неможливим. В свою чергу, позивачем також не надано доказів на підтвердження того, що сторони не можуть домовитися про порядок користування спірним будинком. При розгляді спору судом враховано, що для припинення права власності на частку у майні необхідно дотримуватися принципу пропорційності між переслідуваною метою та позбавленням особи її власності. При цьому особу може бути позбавлено її власності лише на умовах, передбачених законом, виходячи з вимог розумності та справедливості. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що в межах розгляду даної справи та оцінюванні доказів, наданих сторонами у справі, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. До того ж, суд враховує правову позицію Верховного суду України у справі за № 6-37 цс 13, відповідно до якої для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Доводи позивача про те, що припинення права власності на частки у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника - відповідача у справі, оскільки у нього є, начебто, можливість проживати в іншому місці, не може бути достатньою підставою для позбавлення відповідача права власності на 3/8 частини у праві власності спірного будинку. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Виходячи з обставин, наведених вище, суд дійшов висновку про недоведеності обставин, що мають значення для справи, на які посилався позивач, та відсутність правових підстав для припинення права власності відповідача на 3/8 частини у праві спільної власності на спірний будинок, тому в задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі.

Outcome: dismissed