overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому, після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з 04.02.2017 р. по момент винесення рішення по справі у розмірі 52042,5 грн., посилаючись на те, що при звільненні розрахунок проведений не був. Позивач у судове засідання не зявився, справу просив розглядати за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, про що надав відповідну письмову заяву. Представник відповідача в судове засідання не зявився, у письмовій заяві уточнені позовні вимоги визнав, не надав заперечень проти обставин, викладених у позові, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив слухати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що з 08 квітня 1985 р. позивач працював у відповідача на посаді підземного гірника на підставі наказу №39к від 10.04.1985 р. Наказом №93к від 04.02.2017 р. був звільнений за ст. 38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію за віком, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис за №32 від 04.02.2017 р. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення, заборгованість по заробітній платі складала 38547,53 грн. Відповідно довідки №72 від 17.03.2017 р. середньоденна заробітна плата за календарний день дорівнює 321,25 грн. Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до виплати складає 52042,5 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.11 ЦПК України позов підлягає задоволенню у межах заявлених позовних вимог у повному обсязі. Суд вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову представником відповідача слід прийняти. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23.04.2013 р. по 23.10.2013 р. в розмірі 38355,68 грн., посилаючись на те, що при звільненні розрахунок проведений не був. Позивач у судове засідання не зявився, просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи, про що надав суду заяву. Представник відповідач у судове засідання не зявився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні досліджені докази: копія трудової книжки; довідка про нараховану, але не виплачену заробітну плату; довідка про заробітну плату за останні два місяця роботи; лист відповідача №44 від 21.10.2015 р.; довідка про середньоденну заробітну плату. Суд, дослідивши докази у справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 20 вересня 2010 р. до 23 квітня 2013 р. працював у відповідача на посаді регулювальника приладів 4 розряду. Наказом № 23-к від 23.04.2013 р. був звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис за №21 від 23.04.2013 р. При звільненні з позивачем в порушення ст.116 КЗпП України не були проведені розрахунки по заробітній платі. Відповідно довідки №55 від 03 листопада 2015 р. середньоденна заробітна плата складає за 64,79 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку складає 38355,68 грн. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 575,34 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 01.11.2016 р. по 21.12.2016 р. у розмірі 10691,98 грн. та вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 18208,37 грн., посилаючись на те, що при звільненні розрахунок проведений не був. Позивач у судове засідання не зявився, справу просив розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, про що надав відповідну письмову заяву. Представник відповідача у судове засідання не зявився, справу просив розглядати за його відсутності, про що надав відповідну письмову заяву. У судовому засіданні досліджені докази: копія трудової книжки; довідка №67 від 04.11.2016 р.; копія судового наказу від 09.11.2016р.; розрахунок; довідка №58 від 20.12.2016 р. Суд, дослідивши докази у справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що з 09 березня 1992 р. позивач працював у відповідача підземним гірником (крипільником). Наказом № 976-к від 31.10.2016 р. був звільнений за ст. 38 КЗпП України, у звязку з переходом на пенсію за віком, з виплатою допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис за №31 від 31.10.2016 р. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не були проведено розрахунок в день звільнення, заборгованість по заробітній платі складала 14139,97 грн. Відповідно довідки №67 від 04.11.2016 р. середньоденна заробітна плата за календарний день дорівнює 248,65 грн. у т.ч. з утриманнями. Таким чином, компенсація за затримку виплати заробітної плати до виплати складає 10691,98 грн. Вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку складає 18208,37 грн. Відповідно до ст.11 ЦПК України позов підлягає задоволенню у межах заявлених позовних вимог у повному обсязі. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551,2 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 29.11.2016 р. по 02.02.2017 р. у розмірі 21174,3 грн., посилаючись на те, що при звільненні розрахунок проведений не був. Позивач у судове засідання не зявився, справу просив розглядати за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, про що надав відповідну письмову заяву. Представник відповідача у судове засідання не зявився, справу просив розглядати за його відсутності, про що надав відповідну письмову заяву. У судовому засіданні досліджені докази: копія трудової книжки; копія довідки роо заробітну плату та інші доходи №784 від 05.09.2016 р.; копія виконавчого листа від 28.11.2016 р.; копія довідки №38 від 26.09.2016 р. Суд, дослідивши докази у справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що з 09 листопада 2011 р. позивач працював у відповідача підземним горно робочим. Наказом № 747-к від 11.08.2016 р. був звільнений за ст. 38 КЗпП України, у звязку з невиконанням законодавства про працю і умов колективного договору, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис за №31 від 11.08.2016 р. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не були проведено розрахунок в день звільнення, заборгованість по заробітній платі складала 21143,8 грн. Відповідно довідки №38 від 26.09.2016 р. середньоденна заробітна плата за календарний день дорівнює 336,1 грн. у т.ч. з утриманнями. Таким чином, компенсація за затримку виплати заробітної плати до виплати складає 21174,3 грн. Відповідно до ст.11 ЦПК України позов підлягає задоволенню у межах заявлених позовних вимог у повному обсязі. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ „Луганське енергетичне обєднання заборгованість за спожиту електроенергію на п/р зі спеціальним режимом використання №260323269060 філія ЛОУ АТ «Ощадбанк», МФО 304665, код 31443937 у розмірі 3329,91 грн. та судовий збір на п/р №26006304703374 у ФЛОУ АТ «Ощадбанк» у м. Сєвєродонецьк, МФО 304665, код 31443937 у розмірі 1378 грн. Представник позивача позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У судовому засіданні досліджені докази: копія ухвали Лисичанського міського суду від 17.08.2016 р.; розрахунок заборгованості; копія загальної картки; копія акту №169500; копія бланку-розпорядження №1583; копія завдання для спец контролю абонентів на 30.01.2015 р. У судовому засіданні встановлено, що позивач з 01.04.2002 р. здійснює постачання електроенергії відповідачці, яка мешкає за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, кв-л. 40 років Перемоги[ADDRESS], яка споживає поставлену їй електроенергію, тобто між сторонами фактично існують договорні відносини. На відповідачку, яка є наймачем цього житлового приміщення відкрито особовий рахунок споживача електричної енергії №721341003. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За відповідачкою у період з 01.01.2015 р. по 20.05.2016 р. виникла заборгованість у розмірі 3329,91 грн. за спожиту електроенергію. Правовідносини між сторонами регулюються ЗУ «Про електроенергетику» №575/97-ВР від 16.10.1997 р. з наступними змінами та доповненнями; «Правилами користування електричною енергією для населення», затверджених постановою КМУ №1357 від 26.07.1999 р. з наступними змінами та доповненнями. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Судовий збір у розмірі 1378 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS], за набувальною давністю, посилаючись на те, що він на протязі більше 10 років продовжує відкрито, безперервно, добросовісно володіти вказаним майном, у зв'язку з чим набув право власності на це майно. Представник позивача у наданій суду письмовій заяві позов підтримав, справу просив розглядати за його відсутності. Представник відповідача у письмовій заяві позов визнав, попереджений про наслідки визнання позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] був побудований [PERSON] та [PERSON] в 1948 році. У [PERSON] та [PERSON] від шлюбу було два сини - [PERSON] та [PERSON] (батько позивача). 17 червня 1963 р. рішенням Лисичанського міського суду спільне майно між [PERSON] та [PERSON] поділено. В результаті поділу майна, житловий будинок [ADDRESS], був поділений в рівних долях, ? частка, що складалася з житлових кімнат 1-3 та 1-4, а другу половину вказаного житлового будинку, що складалася з житлових кімнат 1-1, 1-2, 1-5 та 1-6, сараю та льоху (погреб). 23 травня 1977 р. [PERSON] подарував йому ? частку житлового будинку [ADDRESS] своєму сину [PERSON]. 20 липня 1977 р. [PERSON] подарував свою ? частку житлового будинку своїй матері [PERSON]. Разом з [PERSON] за адресою [ADDRESS], проживав її син [PERSON] та його син - позивач, разом із своєю родиною. [INFO] р. [PERSON] померла, після смерті якої її син [PERSON] фактично прийняв спадщину за законом, однак правовстановлюючі документи на будинок відсутні. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Оскільки позивач більше 10-ти років відкрито і безперервно володіє вказаним нерухомим майном, позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову представником відповідача слід прийняти.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії за період з 01.03.2016 р. по 31.07.2017 р., яка була оформлена в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області, в сумі 61977,95 грн., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 06.07.2017 р. Представник позивача у наданій суду письмовій заяві позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідачка у письмовій заяві позов визнала, попереджена про наслідки визнання позову, справу просила розглядати за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2017 р. помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилось спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії\~за період\~з 01.03.2016\~р.\~по 31.07.2017\~р.,\~яка була\~оформлена в\~Управлінні Пенсійного\~фонду України\~в м.\~Лисичанську Луганської\~області,\~в сумі\~61977,95\~грн. При зверненні до приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було надано постанову про відмову вчинення нотаріальної дії, на підставі пропущеного ним строку для прийняття спадщини, відсутності документального підтвердження місця відкриття спадщини та кола спадкоємців, які мешкають за однією адресою зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові „Про судову практику у справах про спадкування вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Суд вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачкою слід прийняти. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просить визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії за період з 17.03.2016 р. по 31.12.2016 р., яка була оформлена в Бахмутсько-Лиманському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, в сумі 27520,01 грн., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 24.12.2016 р. Представник позивачки у наданій суду письмовій заяві позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідачка у письмовій заяві позов визнала, попереджена про наслідки визнання позову, справу просила розглядати за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 24 грудня 2016 р. померла матір позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді недоотриманої пенсії за період з 17.03.2016 р. по 31.12.2016 р., яка була оформлена в Бахмутсько-Лиманському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, в сумі 27520,01 грн. При зверненні до приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з тим, що неможливо встановити коло спадкоємців які фактично прийняли спадщину та отримати такі дані неможливо, так як органи, які мають право їх видавати, знаходяться у м. Перевальську, тобто на території, яка тимчасово непідконтрольна владі України, та відповідно позивачем пропущений термін подання заяви про прийняття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові „Про судову практику у справах про спадкування вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Суд вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачкою слід прийняти. Судовий збір у розмірі 768,4 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить визнати письмову угоду купівлі-продажу гаражного боксу [ADDRESS] укладену між сторонами 22.09.1998 р. дійсною, визнати право власності на вказаний гаражний бокс. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 22.09.1998 р. позивач придбав у відповідача зазначений гаражний бокс, договір було укладено у формі розписи, нотаріально посвідчений договір не укладався через відмову відповідача. Будівництво вказаного гаражу було дозволено за даними АГК «Борщагівськй-2». Позивач став членом автогаражного кооперативу, повністю сплатив пайовий внесок за гараж, сплачує експлуатаційні внески. При зверненні до БТІ у м. Києва щодо оформлення права власності на споруду, виготовлення технічного паспорту, позивачу було відмовлено, оскільки відповідач не була зареєстрована як власник гаражного боксу. Ухвалою суду від 14.12.2015 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 07.02.2018 р. розпочато підготовче провадження, завершено та призначено справу до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з'явились, подали заяви в яких просили розглянути справу за їх відсутності, представник позивачки позов підтримав, відповідачка позов визнала (ас. 156, 160). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином (ас. 144, 145), а тому суд вважає можливим розглянути справу у відсутність останніх на підставі наявних даних у матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] повністю визнала позовні вимоги [PERSON], що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. На підставі ст. 344 ЦК України, ст.ст. 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

Outcome: approved