Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 24.10.2013 року [PERSON], відповідач по справі, керуючи автомобілем «Hyundai tucson» реєстраційний номер «АР 0094 ВТ», наближалась до перехрещення проїзних частин по головній дорозі, виїхала на перехрестя та в порушення правил дорожнього руху не надала дорогу її автомобілю «Toyota Land Cruiser Prado ЗНГ» реєстраційний номер «АР 8803 СА» під керуванням [PERSON], в результаті чого сталось зіткнення з її автомобілем, тобто дорожньо-транспортна пригода із постраждалими (водій її автомобіля [PERSON] та пасажир [PERSON] зазнали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості). У звязку з цим органами внутрішніх справ було порушено кримінальне провадження. На цей час набрав законної сили вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.03.2014 р. по справі № 333/10362/13-к, яким відповідача визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а також встановлені усі вищенаведені обставини. Після апеляційного перегляду вирок залишився без змін, а ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30.10.2014 р. виправлено у вироці допущену помилку вірно зазначене по батькові відповідача. В результаті ДТП, скоєного по вині відповідача, йому завдано матеріальні збитки (майнову шкоду) шляхом пошкодження його автомобіля, що підтверджується висновком експертного авто товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку № 193/11 від 13.11.2013 р. Страховою комісією ПрАТ «СК «Арсенал страхування» йому було відшкодовано шкоду лише в розмірі 19756,03 грн., що підтверджується листом ПрАТ «СК Арсенал страхування» за вих.. № 35-14 від 16.01.2014 р. Відповідно невідшкодований розмір завданої йому майнової шкоди становить: 185059,49 19756,03 = 165305,46 грн. Внаслідок своєї протиправної поведінки відповідачка йому заподіяла моральну шкоду, яку він оцінює в 7000 грн. Зазначає, що в його випадку моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку із знищенням чи пошкодженням майна. Він позбавлений можливості повсякденно користуватися належним йому пошкодженим автомобілем. Відповідно тривалий період він не може вести нормальний спосіб життя і до теперішнього часу знаходиться в стані негативних психічно-емоційних переживань. Просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 165305,46 грн. та моральну шкоду 7000 грн. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та вважала, що задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, та необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24.03.2014 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі двохсот п»ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 4250 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами (а.с. 6-8). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.05.2014 року вирок залишено без змін (а.с. 9-11). Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30.10.2014 року виправлено описку у вироку Комунарського районного суду м.Запоріжжя (а.с. 12). Вироком встановлено, що 24.10.2013 року, приблизно о 10 годині 25 хвилин, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], здійснювала рух по проїжджій частині вул. Магара, з боку вул. Оранжерейної у напрямку вул. Радгоспної в м. Запоріжжі. В цей же час, по вул. Радгоспній, з боку вул. Космічної у напрямку вул. Магара, рухався автомобіль [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В салоні вказаного автомобіля знаходилась пасажир [PERSON]. Приблизно о 10 годині 30 хвилин, водій [PERSON], маючи обєктивну спроможність виявити встановлений по ходу руху дорожній знак «Надати дорогу», діючи в порушення п.п. 16.3, 16.11, 33 Правил дорожнього руху України, де сказано: -п.16.3: «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів» - п. 16.11: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху» - розділ 33 дорожній знак 2.1 «Дати дорогу»: «Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що підїжджають до нерегульованого перехрестя по головні дорозі», не переконалася, що виїзд на перехрестя не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надала дорогу автомобілю «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO», який наближався до перехрещення проїзних частин по головній дорозі, та виїхала на перехрестя. В результаті порушення правил безпеки дорожнього руху водієм [PERSON], сталося зіткнення передньої лівої частини кузову керованого нею автомобіля «НYUNDAI TUCSON» с передньою правою частиною кузова автомобіля «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO», під керуванням водія [PERSON]. Після даного зіткнення автомобіль «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO», змінив напрямок руху ліворуч, виїхав за межі дороги та наїхав на електроопору. Згідно висновку судової медичної експертизи № 4081 від 08.11.2013 року, водію автомобіля «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO» [PERSON] в ході дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 3 та 4 пясних кісток лівої кісті без зміщення кісткових відламків, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоровя, більше 21 дня. Згідно висновку судової медичної експертизи № 4403 від 13.11.2013 року, пасажиру автомобіля «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO» [PERSON], в ході дорожньо-транспортної пригоди були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому латерального мищелку лівої великогомілкової кістки, забою лівого колінного суглобу зі скупченням крові в суглобній порожнині з розвитком посттравматичного синовиту, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоровя, більше 21 дня. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 843/13 від 10.12.2013 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «НYUNDAI TUCSON» [PERSON] не відповідають вимогам п.п. 16.3, 16.11, 33 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному звязку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій [PERSON] мала технічну можливість уникнути зіткнення при виконанні вимог вказаних пунктів Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля «ТОYОТА LАND СRUISER PRADO» [PERSON] невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається, вона не мала технічної можливості уникнути зіткнення шляхом зупинки керованого нею автомобіля до місця зіткнення. В результаті ДТП, скоєного з вини відповідача, позивачу завдано матеріальні збитки (майнову шкоду) шляхом пошкодження його автомобіля, що підтверджується висновком експертного авто товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку № 193/11 від 13.11.2013 р. Страховою комісією ПрАТ «СК «Арсенал страхування» йому було відшкодовано шкоду лише в розмірі 19756,03 грн., що підтверджується листом ПрАТ «СК Арсенал страхування» за вих. № 35-14 від 16.01.2014 р. Відповідно невідшкодований розмір завданої йому майнової шкоди становить: 185059,49 19756,03 = 165305,46 грн. Позивачу заподіяло моральну шкоду, яку він оцінює в 7000 грн. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку із пошкодженням майна. Він позбавлений можливості повсякденно користуватися належним йому пошкодженим автомобілем. Відповідно тривалий період він не може вести нормальний спосіб життя і до теперішнього часу знаходиться в стані негативних психічно-емоційних переживань. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як передбачено ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч.1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Виходячи з вищезазначених приписів законодавства, позивач має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ст.1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як зазначено у п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, оскільки відповідно до статті 3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.» Відповідно до ст.6 зазначеного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.3 статті 22 Закону (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Відповідно до пункту 9.3 статті 9 Закону (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних відносин) розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з такого. Як зазначено у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує, що внаслідок ДТП позивач був позбавлений можливості повсякденно користуватися належним йому майном, не може вести нормальний спосіб життя, знаходиться в стані негативних психічно-емоціональних переживань. У звязку із зазначеними обставинами, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 5000,00 гривень. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна особа має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх тверджень або заперечень. Факт моральних втрат позивачем, щодо яких була б доцільною грошова компенсація в розмірі 7000,00 гривень є недоведеною. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору в розмірі 1723,03 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial