Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини 2 місяці. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами [PERSON], яка проживала в [INFO], померла 07 січня 2017 року. За життя, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 058258, їй належала земельна ділянка площею 5,8245 га, яка розташована на території Красненської сільської ради. Відповідно до заповіту, складеного 05 червня 2012 року вищезазначену земельну ділянку вона заповіла [PERSON] Про наявність заповіту він дізнався у кінці строку, що відведений законом для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але в цей час отримав травму ноги та своєчасно не зміг подати заяву про прийняття спадщини. 17 серпня 2017 року він звернувся з заявою про прийняття спадщини до Кегичівської державної нотаріальної контори, але йому було відмовлено, у звязку з попуском строку встановленого для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду для встановлення додаткового строку. Тому, згідно з п.3 ст.1272 ЦПК України, зараз позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою для встановлення додаткового строку прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] подав письмове заперечення, згідно з яким вважає, що у позивача відсутні поважні причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори для прийняття спадщини. При цьому посилається на положення ч.3 ст.1272 ЦК України, та зазначає, що за змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Зазначає, що аналогічна норма міститься в п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Отже правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВСУ від 26 вересня 2012 року (справа №6-85цс12). ВССУ вказує, що суди визнають поважними причини пропуску строку такі як: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в ЗСУ тощо. Разом з цим, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як: юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадково майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Відповідно до доданої до позову копії довідки з лікарні від 23 серпня 2017 року, без відповідних номерів, [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні з 01 липня 2017 року по 12 липня 2017 року. Навіть, якщо приймати цю копію довідки за достовірну інформацію, то амбулаторне лікування не є перешкодою для звернення до нотаріуса. Тимчасова або постійна непрацездатність, утрудняє, але не робить неможливим пересування. При чому, ймовірне лікування закінчилось 12 липня 2017 року, а відповідно до позовної заяви, до нотаріуса він звернувся лише 17 серпня 2017 року, тобто більше ніж через місяць. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні, підтримав викладені в позовній заяві обставини. Пояснив, що спадкодавець спочатку заповіла належну їй земельну ділянку позивачу, але потім примирившись зі своїм сином, потребувала у позивача віддати їй заповіт, бо вона вирішила все залишити сину [PERSON] Як потім зясувалось, що спадкодавець не скасувала заповіт, про, що він дізнався в кінці строку на прийняття спадщини. Мав намір подати заяву, але отримав травму ноги. Йому було накладено гіпсову повязку, нога набрякла так, що він не міг піднятися з ліжка. Після того як пройшов курс лікування, 17 серпня 2017 року звернувся до нотаріуса, але йому було відмовлено у звязку з пропуском строку встановленого законом для прийняття спадщини. Повідомив, що позивач не є родичем спадкодавця, був її сусідом, доглядав за нею, садив огород, возив у лікарню. Про заповіт позивач дізнався в кінці червня 29 чи 30 червня 2017 року, про це йому повідомили з сільської ради. Просив критично віднестись до показань свідка [PERSON], оскільки саме в нього зараз перебуває в оренді земельна ділянка, щодо якої складено заповіт, а тому він зацікавлений в тому, щоб позивач цю земельну ділянку не успадкував. Позивач самостійно займається обробітком земельних ділянок, а тому в разі спадкування земельної ділянки свідок втратить свій дохід від оренди цієї ділянки. Тому вважає його зацікавленою особою. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні, слово для надання пояснень передав своєму представнику. На запитання, щодо того чи дійсно позивач доглядав за його матірю, відповів, що не сказав би так, було, що попросить хліба їй купить, а огород вона давала позивачу, щоб він собі, для тварини садив. Сам відвідував матір майже кожні дві неділі. Ніяких конфліктів з матірю не було. Крім нього в матері ще є двоє дітей. До нотаріуса звернувся десь за неділю до закінчення строку, йому повідомили, що там є заповіт. Просила поговорити з [PERSON]. Він сказав, що ще не вирішив, що буде робити. Гіпсу в нього не було. Йому відомо, що нотаріус подзвонив до сільської ради, з сільської ради подзвонили до [PERSON], щоб повідомити про заповіт. До цього часу нотаріус свідоцтв про право на спадщину, на інше майно, ще не видала. Представник відповідача [PERSON], у судовому засіданні, пояснив, що відповідач заперечує проти задоволення позову, пославшись на викладені в письмовому запереченні обставини та положення практики застосування законодавства. Наполягав на тому, що поважною причиною пропуску строку для звернення до нотаріуса є тривала хвороба. Проте, згідно з наданих суду документів позивач перебував на амбулаторному лікуванні, діагноз забій стопи, з його слів, рентгенологічне дослідження не проводилось, також зазначено 12 липня 2017 року, після повторного огляду, позивач зняв гіпс самостійно в період лікування. Зазначає, що за витребуваними судом документами позивачу не було прописано постільний режим, не заборонено пересуватися. Тому вважає, що травма не є тривалою хворобою та такою, що не перешкоджала його волевиявленню на прийняття спадщини. Звертає увагу, що до нотаріальної контори позивач звернувся більше, ніж через місяць після закінчення лікування. Також зазначив, що сам позивач не заперечує про його обізнаність про наявність заповіту, і те, що він вважав про можливе скасування заповіту, то це його особиста винна поведінка, яка не може порушувати права інших спадкоємців. Доводи представника позивача щодо зацікавленості свідка [PERSON] в результаті вирішення справи, вважає безпідставними, оскільки свідок був попереджений про кримінальну відповідальність. Звернув увагу на те, що позивач самостійно не бере участі у справі, діє через представника. Таке ж ставлення позивач мав і при зверненні до нотаріальної контори. Позивач мав можливість звернутися до нотаріуса за допомогою пошти, нової пошти, скористатися курєрською доставкою, викликати нотаріуса додому. Вказав на те, що в лікарню [PERSON] зміг потрапити, а до нотаріуса чомусь ні. Ставить під сумнів надані з лікарні документи, неодноразово наголошуючи на відсутність рентгенологічного дослідження. При цьому вважає більш достовірними покази свідка, щодо відсутності у позивача гіпсу. Свідок [PERSON] пояснила, що нею був посвідчений заповіт складений [PERSON] яким вона заповіла належну їй земельну ділянки [PERSON] Заповіт був особисто підписаний [PERSON], наявний напис про те, що вона прочитала заповіт в голос, він відповідає її волі. Про те, чи привозив [PERSON] до нотаріальної контори [PERSON] не знає, на прийом до нотаріуса з питань складання заповіту попередній запис не ведеться. [PERSON] прийшов вже обізнаним про існування заповіту, напевно його про це повідомили та направили до неї з державної нотаріальної контори. Дублікат заповіту йому був виданий 18 серпня 2017 року. Свідок [PERSON] пояснив, що земельна ділянка [PERSON] знаходить у нього в оренді. [PERSON] йому приходиться кумом. Відповідач [PERSON] другом. Неодноразово чув від [PERSON] коли привозив їй продукти, що земля залишається синові. Знав про заповіт на [PERSON] Також знав, що [PERSON] забрала цей заповіт, вона про це йому казала. Бачить [PERSON] майже кожного дня, але гіпсу на ньому не бачив. Чітко сказати, що [PERSON] саме в період з 01 до 07 липня 2017 року був без гіпсу стверджувати не може, але якщо б таке було, то знало б усе село. Про те які були відносини у покійної [PERSON] з [PERSON] та сином [PERSON], достовірно не знає, але вважає до [PERSON] за нею не доглядав, а з сином була в добрих відносинах, бо якщо б щось було не так, то сусіди б вже розповіли. У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: копія паспорта позивача [PERSON] (а.с.4-5), копія свідоцтва про смерть [PERSON], 07 січня 2017 року (а.с.6), копія Державного акту серії ХР №058258 на право власності [PERSON] на земельну ділянку (а.с.7), копія довідки Кегичівської ЦРЛ виданої [PERSON] про те, що він знаходився на амбулаторному лікуванні у травматолога з 01 січня 2017 року до 12 січня 2017 року з діагнозом забій лівої стопи (а.с.8), лист-розяснення з Кегичівської державної нотаріальної контори від 21 серпня 2017 року про те, що [PERSON], відповідно до ст.1272 ЦК України вважається таким, що не прийняв спадщину після померлої 07 січня 2017 року [PERSON] та про можливість його звернення до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.9), копія заповіту складеного [PERSON], згідно з яким вона заповіла [PERSON] належну їй на праві особистої власності земельну ділянку розміром 5,8245 га, визначену Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР №058256 (а.с.10), копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі про видачу дубліката заповіту [PERSON] (а.с.11), копія довідки Красненської сільської ради про те, що померла [PERSON] дійсно на день смерті була зареєстрована та проживала в [INFO] (а.с.13), виписка із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] від 23 серпня 2017 року, згідно з яким дати в амбулаторно-поліклінічному закладі захворювання 01 липня 2017, направлення в стаціонар 12 липня 2017 року, повний діагноз забій лівої стопи. Короткий анамнез та інше скарги на біль в лівій стопі. Зі слів травма 30 червня 2017 року в побуті вдарився об двері. Гіпс імобіл. на 2 тижні. 12 липня 2017 року самостійно зняв гіпс; копія медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], відповідно до якої 01 липня 2017 року лікарем хірургом зроблений запис щодо жалоб на біль в лівій стопі, с.т. набряк лівої стопи, гематома, порушення функції опори і акта ходьби. Зі слів травма 30 червня 2017 року в побуті. Накладено гіпс імобілізації на 2 житні. Запис від 23 серпня 2017 року хірург видана довідка за місцем вимоги з 01 липня 2017 року по 12 липня 2017 року; копія журналу реєстрації нещасних випадків невиробничого характеру Кегичівської ЦРЛ, в якій за №133 наявний запис щодо травмування [PERSON] в побуті 30 червня 2017 року; копія журналу запису рентгенологічних досліджень, згідно з яким запис стосовно [PERSON] в журналі відсутній; та інші документи. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Пункт 1.2. глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, при зверненні спадкоємця у звязку з відкриттям спадщини нотаріус зясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі за № 6-1320цс17 Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. « Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особи додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Розглядаючи питання щодо поважності причини пропуску позивачем строку для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], суд виходить з того, що, згідно з наданих представником позивача пояснень, викладених в позові обставинах, позивач про наявність дійсного заповіту не знав, оскільки сама заповідач йому повідомила про те, що своє майно залишає синові, заповіт в нього забрала, це підтвердив і свідок. Про існування не скасованого ж заповіту на його імя дізнався через представника сільської ради та відповідача, вже після заведення спадкової справи. Сільську раду було повідомлено нотаріусом. Цього факту також не заперечив і сам відповідач. Згідно з листом розяснення нотаріуса наданого [PERSON] спадкова справа була заведена 29 червня 2017 року, тобто за вісім днів до закінчення шестимісячного строку для подання спадкоємцями заяв. Згідно з довідкою, випискою, копією картки амбулаторного хворого [PERSON], 30 червня 2017 року отримав травму ноги, а саме забій лівої стопи, у звязку з чим лікарем діагностовано, набряк, гематому, порушення функції опору та акту ходьби, проведено накладення гіпсу імобілізації на 2 тижні, з 01 липня 2017 року до 12 липня 2017 року. Отже на час спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, що сплинув 07 липня 2017 року позивач [PERSON] знаходився на лікуванні, перебував в гіпсу, мав порушення функції опору та акту ходьби, що розцінюється судом як поважна причина пропуску для прийняття спадщини, оскільки позивач був обмежений в русі. Також судом враховано і те, що позивач не є родичем спадкодавця, про наявність не зміненого заповіту дізнався від представника селищної ради наприкінці строку встановленого законом для прийняття спадщини, вже після заведення спадкової справа, що заведена 29 червня 2017 року, тобто за вісім днів до закінчення строку. Позивач же отримав травму ноги 30 червня 2017 року. Також судом враховано, що позивач проживає в сільській місцевості з нерозвинутою інфраструктурою, тому доводи представника відповідача, щодо можливості позивача скористатися поштою, новою поштою, а саме курєрською доставкою, тощо, суд не може прийняти, враховуючи також, крім того територіальну віддаленість від районного центру, село розташоване на окраїні району. Доводи, щодо ставлення під сумнів наданих до суду медичних документів, в тому числі безпосередньо лікарнею, нічим не підтверджені, є надуманими та необґрунтованими. Представник також неодноразово наголошував на відсутність рентгенологічного дослідження. Проте проведення такого дослідження та взагалі хід обстеження, процедура встановлення діагнозу, лікування визначається та ведеться лікарем. Відсутність такого дослідження не змінює, зафіксованого лікарем факту, що позивач мав порушення акту ходьби та опри. Доводи сторони відповідача щодо того, що позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини через місяць після зняття гіпсу, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують наявність встановленої судом поважної причини вчасного не звернення до нотаріуса. Також суд критично ставиться до показань свідка [PERSON], щодо відсутності у позивача гіпсу, оскільки це спростовано медичними документи, підстав для сумнівів у їх достовірності судом не встановлено. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати в сумі 640 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved