Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір поруки №014/0046/74/44605-2 від 04 вересня 2006 року, укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль, правонаступником якого являється Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, оспорюваний договір поруки він не укладав та не підписував, а підпис на вказаному договорі не його. Представники позивача в судовому засіданні, кожен окремо, позов підтримали, дали пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові та просили також стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні 02.12.2015 року позов заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, згідно яких просив відмовити в задовленні позову та застосувати строки позовної давності. В судове засідання 03.10.2016 року представник відповідача повторно не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд ухвалив слухати справу у відсутності представника відповідача з винесенням рішення на підставі наявних в справі доказів, оскільки такі суд вважає достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Судом встановлено, що 04.09.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та особою, вказаною в договорі як [PERSON], було укладено договір поруки №014/0046/74/44605-2 /а.с.48/, згідно якого ця особа зобов'язалась перед Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» відповідати за порушення зобов'язань [PERSON], які випливають з кредитного договору №014/0046/74/44605 від 04.09.2006р., укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] У відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є свобода договору, що включає добровільне волевиявлення сторони при укладенні договору. Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладненні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.4 ст.202 ЦК України, дво- чи багатостороннім право чином є погоджена дія двох або більше сторін. Як видно з висновку судово-почеркознавчої експертизи №1.1.-165/16 від 30.07.2016 року /а.с.144-147/, підпис від імені [PERSON] у графі: «Поручитель [PERSON]» у договорі поруки №014/0046/74/44605-2 від 04.09.2006 року виконаний не гр.[PERSON], а іншою особою. При цьому, вказаний висновок експерта жодним чином не вступає в суперечність з висновком №1184 від 28.03.2016 року /а.с.80-81/, згідно якого підпис від імені [PERSON], розташований у графі «Поручитель» перед прізвищем «[PERSON]» в примірнику договору поруки №014/0046/74/44605-2 від 04.09.2006 року виконаний [PERSON], оскільки призначена судова експертиза, за результатами якої було складено висновок №1.1.-165/16 від 30.07.2016 року, за своєю суттю є додатковою по відношенню до первинної (висновок №1184 від 28.03.2016 року), оскільки для її проведення були надані додаткові документи зі зразками власного підпису, які не були використані при проведенні первинної експертизи. Даний висновок базується на належних доказах та експертне дослідження проведено з дотриманням вимог діючого законодавства Вказані факти також підтвердила допитана в судовому засіданні судовий експерт [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Як встановлено в судовому засіданні, позивач категорично заперечує факт укладення ним оспорюваного договору поруки та у нього не було жодних намірів на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, згідно оспрюваного договору, а також жодного погодження щодо укладення цього договору з відповідачем не було. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач дізнався про наявність оспорюваного договору поруки лише 21.10.2015 року при ознайомлення з матеріалами справи №462/5583/15-ц за позовом ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, тобто саме з цього дня починає обраховуватися трирічний строк позовної давності у відповідності до ст.261 ЦК України, а відтак такий строк позивачем не пропущено. Таким чином, враховуючи вищенаведене та той факт, що договір має відповідати імперативним приписам цивільного законодавства і сторони відступати від них не можуть, суд приходить до переконання, що оспорюваний договір поруки №014/0046/74/44605-2 від 04.09.2006 року укладений з порушенням вимог цивільного законодавства України, а тому позов слід задоволити. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному цією нормою ЦПК України. Як видно із наданих позивачем квитанцій, ним було сплачено судовий збір в сумі 487,20 грн., 4356,80 грн. за проведення експертизи, а тому вказані витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved