Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним в порядку спадкування права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Садова, 12 с. Плющівка Баштанського району Миколаївської області, після смерті [PERSON], померлої 02.03.2003 року. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 02.03.2003 року померла [PERSON], яка була матірю позивача, після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Садова, 12 с. Плющівка Баштанського району Миколаївської області. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Інших спадкоємців після померлого немає. Нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки позивач не надав нотаріусу правовстановлюючих документів про належність будинку на праві власності спадкодавцю. При цьому, згідно з даними погосподарської книги вказаний будинок зареєстрований за померлою [PERSON] Посилаючись на викладене, позивач просила про задоволення позову та визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок та допоміжні будівлі і споруди. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Від відповідача [PERSON] міської ради Баштанського району Миколаївської області надійшов відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що відповідач не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу у відсутність їхнього представника. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обовязки сторін, суд ухвалив про слухання справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про народження [PERSON]; копію свідоцтва про смерть [PERSON]; копію заяви про видач свідоцтва про право на спадщину на імя [PERSON]; копію звіту № 300-17 про визначення оціночної ринкової вартості від 31.10.2017 року; [PERSON] ТОВК [PERSON] міської ради від 04.09.2018 року № 442/20.03-12; копію постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.08.2018 року; копію технічного паспорту на садибний житловий будинок по вул. Садова, 12 с. Плющівка Баштанського району; копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 073775; копію спадкової справи № 448/2003 після смерті [PERSON]П.), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 06.08.2003 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Садова, 1 с. Плющівка Баштанського району Миколаївської області. Позивач [PERSON] (син померлої) є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини на користь позивача. Позивач прийняв спадщину після померлої [PERSON], але нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок, оскільки позивач не надав нотаріусу правовстановлюючих документів про належність будинку на праві власності спадкодавцю. При цьому, відповідно до даних погосподарських книг №№ 1-2 за 1958-2005 роки в с. Плющівка будинок по вул. Садова, 12 числиться за [PERSON] Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 1268; 1269 ч.1; 1270 ч.1 ЦК України, зі змісту яких слідує, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншими особами. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] (син спадкодавця) є спадкоємцем першої черги за законом, і належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON], померлої 06.08.2003 року. При цьому, за даними відповідних погосподарських книг за померлою [PERSON] з 1958 року та на момент її смерті був зареєстрований житловий будинок по вул. Садовій, 12 в с. Плющівка Баштанського району Миколаївської області. В даному випадку погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в УРСР. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Комплекс зазначених обставин є підставою для визнання за позивачем, який відповідно до діючого законодавства прийняв спадщину, як спадкоємцем за законом після [PERSON], права власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи викладене та

Outcome: approved