Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним, [PERSON], право власності на житловий будинок А, загальною площею 58,66 кв.м., з них житлової 38,24 кв.м., що складається з сіней - 1 площею 10,29 кв.м., кухні - 2 площею 10,13 кв.м., кімнати - 3 площею 18,3 кв.м., кімнати - 4 площею 10,19 кв.м., кімнати - 5 площею 9,74 кв.м. і сараю літ. «В» площею 27,2 кв.м., гаража літ. «Б» площею 39,1 кв.м., розташований по вул. Набережній, 92 в с. Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позову вказав, що у 1989 р він придбав житловий будинок, загальною площею 58,66 кв.м., з них житлової 38,24 кв.м., що розташований в с. Сурсько-Литовське Дніпропетровського району та області. Договір купівлі-продажу був посвідчений секретарем виконкому Сурсько-Литовської сільради Дніпропетровського району і був зареєстрований в реєстрі за № 213. Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, будь-якої додаткової реєстрації чинне на той час законодавство не передбачало. У 1991 р ним був побудований гараж, площею 39,1 кв.м. Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» нерухоме майно до 1992 року будівлі не вимагають прийняття їх в експлуатацію та наявність технічного паспорта є документом, що підтверджує право власності. У 2013 році він звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції з метою державної реєстрації свого права власності на придбаний ним житловий будинок і господарські споруди. Однак отримав відмову в державній реєстрації, що тим самим фактично є відмовою у визнанні його права власності на житловий будинок по вул. Набережній, 92 в с. Сурсько-Литовське. Він фактично є власником житлового будинку по вул. Набережній, 92 в с. Сурсько-Литовське, у зв'язку з цими обставинами він звернувся до суду за захистом своїх невизнаних прав та інтересів. Позивач надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, та прийняти рішення у відповідності з діючим законодавством (а.с.40). Представник Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі (а.с.37). Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу укладеного 26 грудня 1989 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з другої сторони, останній придбав житловий будинок № 92 по вул. Набережній в с. Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.7). Договір купівлі-продажу був посвідчений секретарем виконкому Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області і був зареєстрований в реєстрі за № 213. Згідно з вимогами ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), будь-якої додаткової реєстрації права власності чинне на той час законодавство не передбачало. У 1991 році, позивач побудував гараж площею 39,1 кв.м., що підтверджується Технічним паспортом (а.с.8-10). Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» встановлено, що до 1992 року нерухоме майно (будівлі) не вимагають прийняття їх в експлуатацію та наявність технічного паспорта є документом, що підтверджує право власності. Так у 2013 році [PERSON] звернувся до Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції з метою державної реєстрації свого права власності на придбаний ним житловий будинок і господарські споруди. Однак, державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області,своїм рішенням від 22 серпня 2013 року відмовив в державній реєстрації, оскільки подані з заявою документи на дають змоги встановити дійсність укладення правочину, за яким заявник дійсно набув право власності на обєкт нерухомого майна (а.с.5). Через відсутність правовстановлюючих документів на свій об'єкт нерухомості, який придбався за власні кошти, позивач не має можливості в подальшому розпоряджатись власністю на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки право власності позивача на споруди є невизнаним правом, а тому позивач має право на звернення до суду з даними вимогами. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, що розташований по вул. Набережній, 92 в с. Сурсько-Литовське Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved