Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що 16.09.2015 року в м. Кривий Ріг по вул. Мелешкіна, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ-2106», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля -матеріального збитку. Відповідно до постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15.10.2015 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » [PERSON] звернувся до Страховика - ПрАТ «УПСК» з заявою про виплати страхового відшкодування за Полісом №АІ/1214212. Так, на підставі страхового акту №8 від 26.02.2016 року власнику автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 15 998,32 грн., тому виникло право регресної вимоги до відповідача . 05.02.2019 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір №05/02/2019 про відступлення права вимоги відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (ФОП [PERSON] ) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АІ/1214212 від 25.10.2014. Враховуючи вищевикладене, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі та стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у сумі 15 998,32 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн., та втрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Частина 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивача адвокат Самойленко П.М. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про слухання справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України. В порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16.09.2015 року в м. Кривий Ріг, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля -матеріального збитку. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 15.10.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. (а.с.12) Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Частинами 1 та 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - [PERSON] звернувся до Страховика ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АІ/1214212. (а.с.13) Так, на підставі страхового акту №8 від 26.02.2016 власнику автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 15 998 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 32 коп., платіжне доручення №100 від 26.02.2016 (а.с.34, 35 на звороті) 05.02.2019 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] ( далі -ФОП [PERSON] або Новий кредитор) укладено Договір №05/02/2019 про відступлення права вимоги (надалі Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування за Полісом №АІ/1214212 від 25.10.2014 року (а.с.5-8) Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п. 22.1 Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач заявив до стягнення з відповідача 15 998,32 грн. в порядку регресу. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес має місце після припиненні зобов`язання з відшкодування шкоди. Правові відносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації (перехід до страховика, який виплатив страхувальнику компенсацію за завдану шкоду, права вимоги до винної особи. При чому такий перехід права вимоги - заміна кредитора у зобов`язанні відбувається на підставі закону, а не договору) регулюються наступними правовими нормами. Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Підсумовуючи викладене, можна зробити наступні висновки: страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди; у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності. Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України. Зважаючи на викладене, саме положеннями ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», регулюються правовідносини між ПрАТ «УПСК», яке виплатило страхове відшкодування потерпілому [PERSON] на підставі заяви про виплату страхового відшкодування, Полісу № АІ/1214212 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25.10.2014, згідно платіжного доручення № 100 від 26.02.2016 отримало право регресу до відповідача - [PERSON] . Такий же висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15 (№ 910/22731/14). Згідно договору про відступлення права вимоги № 05/02/2019 від 05.02.2019 «Страхова компанія «Українська пожежно-страхова компанія» за вимоги ПрАТ «УПСК» за укладеними Договорами страхування, [PERSON] сплачує ПрАТ «УПСК», за відступлення права вимоги грошові кошти, що дорівнюють ціні договору, серед яких згідно додатку № 1 до вказаного договору є і право вимоги до [PERSON] у розмірі 15 998, 32 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, згідно регресної вимоги фізичної особи-підприємця [PERSON] №10903-24 вбачається, що останній звернувся з такою до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 15 998, 32 грн. (а.с.35). Однак, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] у добровільному порядку затрати по виплаті страхового відшкодування не відшкодував. Таким чином, суд приходить до висновків, що фізична особа-підприємець [PERSON] має всі законні підстави для подання регресного позову до відповідача про стягнення страхового відшкодування. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які позивач поніс за подання відповідної позовної заяви складається з судового збору (768, 40 грн.) та витрат на професійну правничу допомогу ( 1500,00 грн.), що підтверджується квитанціями про сплату судового збору (а.с. 43), квитанцією про сплату послуг адвоката (а.с. 36-39). Відповідно до ст.ст. 133 ,141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768, 40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн.

Outcome: approved