Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму банківського вкладу, відшкодувати втрачену вигоду, штрафні санкції, судові витрати посилаючись на те, що 12.06.2013 р. між сторонами був укладений Договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» (в доларах США) № 596089/2013, до якого було укладено додатковий договір № 1 про відмову від автоматичної пролонгації Договору зі строком до 12.07.2014 року, проте відповідач не повертає кошти. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, тому суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.06.2013 р. позивач уклав з відповідачем Договір банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» (в доларах США) № 596089/2013 до якого укладено додатковий договір № 1 про відмову від автоматичної пролонгації. 23.07.2014 року позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення суми депозитного вкладу. Станом на день розгляду справи відповідач кошти не повернув. Згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1.1 договору банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» № 596089/2013 предметом договору є розміщення вкладником в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту «Швейцарський «Постійний» в доларах США на строк 13 місяців, з дня укладення договору, з виплатою процентів по закінченні строку дії вкладу. Відповідно до п. 1.1 договору банківського вкладу «Швейцарський «Постійний» № 596089/2013 виплата процентів, нарахованих на вклад за ставкою 9,5 процентів річних. Згідно виписки по особовому рахунку позивачу нараховані відсотки на вклад у розмірі 1197,88 доларів США. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦК України до витрат пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.2.2011 року № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. До матеріалів справи позивачем не надано розрахунку погодинної оплати послуг правової допомоги, відсутні докази сплати рахунків витрат на правову допомогу, пов'язану з розглядом судової справи, тому вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Що стосується витрат на нотаріальні послуги, то вказані витрати не відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, відсутні в переліку витрат, перелічених статтею 79 ЦПК України, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial