Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 25.03.2008 року в загальному розмірі 18807,95 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 25.03.2008 року відповідач отримав у позивача кредит у розмірі 1200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним і банком Договір. Крім того, умовами укладеного між ними Договору передбачено сплату відповідачем на користь банку комісії, а також неустойки в разі неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань. Відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, його заборгованість станом на 31.10.2016 року складає 18807,95 грн., з яких: 796,37 грн. - заборгованість за кредитом; 13677,87 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 883,71 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, в позовній заяві, а також в клопотанні просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав спливу строків позовної давності, які він просив застосувати до позовних вимог. Відповідач надав суду письмову заяву про застосування позовної давності. При цьому вказані особи, посилаючись на пропущення позовної давності, не заперечували факт укладення договору та розмір заборгованості, визначений позивачем. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивачем відповідно до заяви позичальника [PERSON] від 25.03.2008 року, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів, які складають Договір про надання банківських послуг, було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1200,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом за базовою процентною ставкою в розмірі 22,80 % на рік, або 1,9 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач прийняв на себе зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів згідно умов Договору. Згідно пункту 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених дійсним договором, більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Умовами п. 5.3. передбачено право банку проводити зміну Тарифів Крім того, Правилами користування платіжною картою, зокрема п. 5.5.1., передбачено, що за несвоєчасне виконання боргових зобовязань сплачуються проценти по підвищеній процентній ставці або додаткова комісія, розмір якої визначається Тарифами. Відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів згідно умов Договору належним чином не виконав, станом на 31.10.2016 року його заборгованість складає 15447,95 грн., з яких: 796,37 грн.\~- заборгованість за кредитом; 13677,87 грн.\~- заборгованість за процентами за користування кредитом; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 723,71 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами.\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 ЦК. Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Частиною першою\~статі 1050 ЦК України\~встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Статтею 549 ЦК України\~передбачено обовязок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобовязання. Відповідно до ч. 1\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2\~ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року по справі № №\~614\~цс\~14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі № 6-116 цс 13, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Як вбачається з наданої позивачем інформації, за вказаним вище Договором відповідачу було видано декілька кредитних карток, остання з яких була відкрита 09.04.2012 року із строком дії до 11/15. З позовом до суду позивач звернувся 16.11.2016 року. Таким чином, позивачем пропущений строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості, яка нараховувалась періодичними платежами та строк сплати якої настав до 16.11.2013 року. Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не доведено наявність поважних причин пропущення позовної давності. Враховуючи наведене та виходячи із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суд стягує заборгованість за кредитом та процентами, що нараховувалась періодичними платежами, в межах строків позовної давності. При цьому, оскільки позивачем не надано суду розрахунків, які б дозволили визначити розмір заборгованості станом саме на 16.11.2016 року, суд, виходячи з наданих позивачем доказів, а саме розрахунку заборгованості, розраховує заборгованість, виходячи із даних станом на 29.11.2013 року. Так, суд стягує з відповідача на користь позивача поточну заборгованість за кредитом в розмірі 437,82 грн. Крім того, суд стягує прострочену заборгованість за кредитом, що утворилась за період з 29.11.2013 року по 31.10.2016 року в сумі 157,33 грн., яка вираховується як різниця між розміром простроченої заборгованості в сумі 201,22 грн., яка існувала станом на 29.11.2013 року, та простроченої заборгованості в розмірі 358,55 грн., які існувала станом на 31.10.2016 року (358,55 грн. 201,22 грн. = 157,33 грн.). Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитом, що стягується згідно даного рішення, складає 595,15 грн. (437,82 грн. + 157,33 грн.). Аналогічно суд стягує заборгованість по процентам, що утворилась за період з 29.11.2013 року по 31.10.2016 року в сумі 13542,49 грн., яка вираховується як різниця між заборгованістю в сумі 135,38 грн., яка існувала станом на 29.11.2013 року, та заборгованістю в сумі 13677,87 грн., яка існувала станом на 31.10.2016 року (13677,87 грн. 135,38 грн. = 13542,49 грн.). Таким чином, загальний розмір заборгованості за кредитом та процентами, що стягується згідно даного рішення та яка утворилась в межах строку позовної давності, складає 14137,64 грн. Крім того, у відповідності до умов договору відповідач зобовязаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Сума 5 % від загального розміру заборгованості дорівнює 706,88 грн. Оскільки в позові позивач просить стягнути фіксовану частину штрафу в сумі 250,00 грн., а не 500,00 грн., яка передбачено умовами договору, суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, стягує штраф (фіксовану частину) в сумі саме 250,00 грн. Заборгованість за кредитом та процентами складає 14137,64 грн. Відповідно, штраф складає 706,88 грн. + 250,00 грн., всього 956,88 грн. Таким чином, суд всього стягує з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 15094,52 грн. (14137,64 грн. + 956.88 грн.). При цьому суд не вбачає підстав для застосування позовної давності до вимог щодо сплати штрафу, оскільки вказана неустойка, виходячи з умов договору, нараховується не щомісячними платежами, а одноразово під час звернення позивача до суду. В задоволенні позовних вимог за період до 29.11.2013 року, суд відмовляє. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з комісії за користування кредитом в розмірі 3200,00 грн., суд відмовляє у вказаних вимогах з наступних підстав. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вказані грошові кошти в розмірі 3200,00 грн. є саме комісією. Виконаний позивачем розрахунок заборгованості, в якому зазначено на наявність заборгованості з комісії в загальному розмірі 3200,00 грн., суд не може визнати належним доказом, що підтверджує обґрунтованість нарахування банком такого платежу. З доводів позовної заяви та наданих позивачем документів, в тому числі тих, що складають договір, судом не встановлено право позивача нараховувати комісію в загальному розмірі 3200,00 грн., конкретні підстави її нарахування та розмір. За таких обставин суд вважає, що всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не доведено, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, наявність у нього підстав для нарахування відповідачу комісії в розмірі 3200,00 грн. Враховуючи наведене, суд відмовляє в позові в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в загальному розмірі 3200,00 грн. Крім того, в разі, якщо вказана заборгованість є заборгованістю за пенею, то у суду відсутні підстави для її стягнення, оскільки стягнуто заборгованість за штрафами, які нараховуються з тих же підстав, що і пеня. Відповідні правові позиції щодо неможливості одночасного стягнення за невиконання договірних зобовязань штрафів та пені викладені в постанові Верховного суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. Відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 1105,92 грн.

Outcome: partial