Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати договір оренди землі від 30.09.2010 року, стягнути орендну плату в сумі 11655,52 грн. та судові витрати по справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30 вересня 2010 року позивач уклав договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 7424182500:02:000:0325, площею 3,79 га, що розташована на території Дубовогаївської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області з ТОВ «Агрікор Холдинг» терміном на 10 років. Умовами пункту 11 договору було погоджено, що орендна плата вноситься з 01 січня по 31 грудня поточного року. 11 червня 2014 року між позивачем та ТОВ «Агрікор Холдінг» була підписана додаткова угода до договору оренди, якою внесено зміни до пунктів 5, 8, 9, 31. 38. При цьому даною угодою було викладено пункт 8 договору в такій редакції: «Договір укладено на 9 років - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію». Дана угода була зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.06.2014 року. Строк дії 9 років. Але фактично вказаною додатковою угодою зменшено було термін оренди вказаної земельної ділянки з 10 років на 9 років, що має взагалі припинити дію договору 16 березня 2020 року. Крім цього станом на дату подання позову позивач не отримав орендну плату за 2018, 2019 роки. Невиконання відповідачем умов договору оренди й зумовило звернення позивача до суду. 01.06.2020 від відповідача до суду надійшов відзив в якому він зазначає, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та заперечує проти їх задоволення з огляду на наступне: між відповідачем та позивачем дійсно був укладений 30.09.2010 року договір оренди землі за яким у оренду була передана земельна ділянка, яка знаходиться на території Дубовогаївської сільської гади Прилуцького району, площею 3,79 га на умовах, визначених у тексті договору та відповідно до положень чинного законодавства України. В подальшому, 11.06.2014 року між сторонами договору була підписана додаткова угода до договору оренди землі щодо зміни окремих пунктів тексту договору. Відповідач протягом усього періоду існування та дії договору виконував обов`язки належним чином, відповідно до умов договору оренди землі. Твердження позивача про те, що він не отримував орендної плати не відповідають дійсності, оскільки відповідачем кожен рік проводиться своєчасна виплата сум коштів орендної плати у строки та спосіб, які визначені відповідно до умов договору. Відповідач вказує та надає відповідні копії підтверджуючих документів, що орендна плата виплачувалася орендодавцям шляхом поштового переказу через відділення ПАТ «Укрпошта» згідно даних вказаних в реквізитах договору оренди. Однак, переказані суми орендної плати були повернуті поштою на рахунок відповідача у зв`язку із закінчення терміну зберігання, що підтверджується копіями платіжних доручень. Розрахунки сум коштів орендної плати до виплати щороку проводяться підприємством на підставі інформації стосовно вартості земельної частки (паю) станом на 01 січня кожного року. Вказана інформація надається щороку на запит відповідача Міськрайонним управлінням у Прилуцькому районі та м. Прилуках Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Розрахунки суми коштів орендної плати по земельним ділянкам, які розташовані на території Дубовогаївської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області проводяться підприємством від суми вартості земельної частки (паю), яка визначена станом на 01.01.2018 року і становить 120 370,42 грн. Отже, доводи позивача щодо невиконання зобов`язань за договором, які полягають у невиплаті сум коштів орендної плати за 2018 та 2019 роки є безпідставними та необґрунтованими. Відповідач повністю заперечує проти задоволення вимоги про стягнення судових витрат по справі в сумі 7000,00 грн. у зв`язку з тим, що позивач не дотримався вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України і не надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а лише зазначив загальну суму. Крім того, відповідно до ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Вищезазначене підтверджує, що позовні вимоги і доводи позивача, які викладені у позовній заяві є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а зі сторони відповідача відсутні факти невиконання обов`язків. Позивач подав до суду заяву про уточнення позовної вимоги, в зв`язку з тим, що при поданні позову була допущена помилка в позовній вимозі щодо дати укладення договору оренди землі, а саме, вказано «від 30.09.2016 року» замість «від 30.09.2010 року» (а.с.59). Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, проте згідно заяви представник позивача просить суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав заяву згідно якої просить проводити судове засідання без участі представника відповідача, у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 вересня 2010 року позивач та відповідач уклали договір оренди землі, з кадастровим номером 7424182500:02:000:0325, площею 3,79 га, що розташована на території Дубовогаївської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, терміном на 10 років. Державна реєстрація даного договору відбулась 16.03.2011 року Управлінням Держкомзему в Прилуцькому районі Чернігівської області за №7424:18254000809. Умовами пункту 11 договору було погоджено, що орендна плата вноситься з 01 січня по 31 грудня поточного року. Згідно пункту 12 орендна плата вноситься орендарем в грошовій, або в натуральній формі, що оформляється відповідними актами (а.с.10-12). 11 червня 2014 року між позивачем та відповідачем підписана додаткова угода до договору оренди, якою внесено зміни до пунктів 5, 8, 9, 31. 38 (а.с.12). Дана угода зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.06.2014 року (а.с.13-15). Згідно копії витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за №7424182500:02:000:0325 за 19.08.2019 рік номативно-грошова оцінка складала 104 185,25 грн. (а.с.17). Згідно копій платіжних доручень №30 28.01.2019 та №8691 07.02.2020 на рахунок відповідача від Чернігівської дирекції ПАТ «Укрпошта», призначення платежу: «перерахування поштових переказів у зв`язку із закінченням терміну чинності [PERSON] » повернуті грошові кошти в розмірі 5313,89 грн. та 11127,78 грн. відповідно (а.с.34-35). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Закон) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 24 Закону передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до частини першої статті 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до частини першої статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за її користування протягом трьох місяців підряд. Зазначеними нормами матеріального права визначено, що систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, є підставою для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне порушення може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, необхідно виходити з того, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Згідно з якими договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом, або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо виплати орендної плати є самостійною та достатньою підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, і не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди. Про те, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є самостійною підставою для розірвання такого договору, свідчить усталена судова практика Верховного Суду. Зокрема, такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16 та від 12 грудня 2012 року у справі №6-146цс12. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного су від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-1932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те чи виплачена в подальшому заборгованість. Той факт, що відповідач сплатив усю суму заборгованості з орендної плати, не має правового значення для вирішення цього спору. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 532 ЦК України, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за нові місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання. Частиною першою статті 537 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Укладаючи договір оренди позивач та відповідач погодили, що орендна плата вноситься орендарем в грошовій, або в натуральній формі, що оформляється відповідними актами, але відповідач не надав відповідних актів, які б підтверджували сплату ним орендної плати як те визначено в договорі, також, відповідач не скористався іншими встановленими законодавством способами щодо належного виконання ним взятих на себе обов`язків зі сплати орендних платежів. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Щодо вимоги про стягнення орендної плати суд зазначає наступне: пунктом 9 договору оренди землі з урахуванням редакції викладеної в додатковій угоді від 11.06.2014 року сторонами визначено розмір орендної плати на рівні 6% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за один рік користування; згідно розрахунків наведених позивачем до стягнення підлягає орендна плата в розмірі 11655,52 грн.; відповідач у відзиві вказує на те, що суми коштів орендної плати порахований не вірно, але жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на своє твердження суду не надав. Отже, вимоги позивача щодо стягнення орендної плати в розмірі 11655,52 грн. підлягають задоволенню. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 840,80 грн., що документально підтверджено квитанцією. Крім того, у відповідності зі ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст.137 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні висновки викладено в постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду розрахунок понесених витрат по справі, копію ордеру на надання правової допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію акту про надання послуг та копію квитанції від 07.09.2020 на суму 4000 грн., копію акту про надання послуг та копію квитанції від 26.05.2020 на суму 2000 грн., копію довідки про взяття на облік платника податків (а.с.61,63-66). Суд вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. підлягає задоволенню, оскільки вказані витрати пов`язані з розглядом справи, є співмірними із складністю справи, обсягом наданих послуг та заявленими позовними вимогами. Враховуючи вище викладене, позивачем понесено витрати по справі на загальну суму 6840,80 грн.

Outcome: approved