Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В позовній заяві зазначено, що 22.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №R53113446003B. Умовами вищевказаного договору, передбачено, що банк надає відповідачу кредит у сумі 50 000 грн., зі сплатою відповідачем 15 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 22.07.2016 року. Відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду, в сумі, в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором перед відповідачем виконав, надавши кредит у сумі 50 000 грн.. Але відповідач порушив умови кредитного договору, не виконавши свої зобов'язання перед банком. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог, був здійснений перерахунок заборгованості за Кредитним договором, в результаті якого заборгованість за кредитом складає 73 255 грн. 83 коп.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідачка в судове засідання, повідомлена своєчасно належним чином не з'явилась, причину та обставини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутністю або відкладення судового засідання не надіслала, у зв'язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження. За таких, обставин на підставі ст. 224 ЦПК України суд розглядає справу у відсутність відповідача, оскільки наявних в справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до матеріалів справи 22.07.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №R53113446003B (а.с.11-13). Умовами вищевказаного договору, передбачено, що банк надає відповідачу кредит у сумі 50 000 грн., зі сплатою відповідачем 15 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 22.07.2016 року. Відповідач повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду, в сумі, в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Згідно до п.2 Кредитного договору (а.с.11), підписанням Кредитного договору відповідач підтверджує своє приєднання до Правил споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк» (а.с.22-24) з якими він ознайомився та погодився. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором перед відповідачем виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 50 000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №37298 від 22.07.2013р. (а.с.28). Але відповідач порушив умови кредитного договору, в результаті чого виникла заборгованість. Банком, 04.08.2014 року, до суду була надана заява про уточнення позовних вимог (а.с.47), в якій зазначено, що станом на 24.06.2014р. був здійснений перерахунок заборгованості за Кредитним договором, який складає 73 255 грн. 83 коп., а також наданий розрахунок суми заборгованості (а.с.48,49). 20.02.2014р. банк направив лист-вимогу відповідачці про порушення нею умов кредитного договору (а.с.35), однак відповідачка заборгованість не погасила. Відповідно до п.5.1 Договору у разі прострочення зобов'язань з поверення кредиту та/або сплати відсотків за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, відповідач зобов'язується сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочення. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджуються наданими доказами. У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним при зверненні до суду судові витрати.

Outcome: approved