Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

Позивач звернувся д о суду з позовом в якому просить суд визнати право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. В обргунтування покликається на те, що між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон» був укладений Попердній договір № 48 від 10.01.2008 року, згідно з яким сторони зобов'язувалися укласти договір купівлі-продажу квартири № 21, що знаходиться на «третьому» поверсі житлового будинку по проспекту Вольського в с. Оброшино Пустомитівського району, Львівської області. Згідно проектної документації квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 29.70 кв.м, загальна площа квартири - становить 64,30 кв.м. Цим же попереднім договором сторони зобов'язалися в основному договорі зазначити площу квартири згідно технічної документації на квартиру. Пунктом 3 попереднього договору було визначено, що орієнтовна вартість квартири становить 340 950,75 (Триста сорок тисяч дев'ятсот п'ятдесят грн., 75 коп.), що за курсом НБУ на момент укладення цього договору становить 67 515 доларів США. грн. з розрахунку 5\~302,50 грн. за один квадратний метр загальної площі і зазначили те, що вартість квартири в основному договорі буде визначена з розрахунку встановленої цим Попереднім договором вартості одного квадратного метра загальної площі та з врахуванням загальної площі квартири згідно технічної документації на квартиру. Відповідно до попереднього договору позивачкою було сплачено авансовий платіж. Після фактичного вселення в дану квартиру, позивачка виконала взяті на себе зобов'язання по укладенню договору про надання комунальних послуг з відповідними підприємствами і на обслуговування будинку та прибудинкової території і після цього звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою реєстрації права власності на триману у власність квартиру [ADDRESS]. 30 червня 2015 року державний реєстратор прав на нерухоме майно державний реєстратор [PERSON] Реєстраційної служба Пустомитівського районного правління юстиції Львівської області, своїм рішенням про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №22481082 вирішив зупинити розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 19.06.2015 15:04:00 за реєстраційним номером 11953479, яку подала позивачка [PERSON], податковий номер [NUMBER], мотивуючи тим, що на квартиру, що розташована Львівська обл., Пустомитівський р., [ADDRESS], не подані усі необхідні документи. Після отримання рішенням про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у зв'язку з відсутністю у неї документів, які необхідно було надати державному реєстратору, позивачка звернулася до Відповідача з заявою від 15 січня 2015 року в якій просила надати їй необхідні документи для подання їх державному реєстратору, однак заява було проігнорована відповідачем. Таким чином, позивачкою на підставі укладеного попереднього договору була проведена оплата за квартиру в повному обсязі, що підтверджується доказами про внесення коштів, а зі сторони відповідача позивачці була передана квартира [ADDRESS], а тому позивач вважає що між сторонами фактично відбувся правочин купівлі продажу квартири, а тому просить позов задоволити в повному обсязі. 28.02.2017 року провадження у справі відкрито. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, просив суд позов задоволити. У своїх поясненнях додав, що позивачем виконані умови щодо оплати вартості квартири, про що відповідачем надано акт приймання-передачі квартири. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зясувавши думку представника позивача, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених\~ст. 280 ЦПК України\~для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно\~ст. 282 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. З копії попереднього договору між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еталон» № 48 від 10.01.2008 року, вбачається, що сторони зобов'язувалися укласти договір купівлі-продажу квартири № 21, що знаходиться на «третьому» поверсі житлового будинку по проспекту Вольського в с. Оброшино Пустомитівського р-ну Львівської області в термін до 31.03.2008 року. З копії графіку внесення авансового платежу вартість квартири становила 340950,75 грн. 24.04.2009 року було видано технічний паспорт на квартиру [ADDRESS]. З наявних в матеріалах справи представлених позивачем копій квитанції від 13.08.2013 року № 36, квитанції від 17.01.2008 року та 10.04.2008 року, вбачається, що [PERSON] оплатила частину вартості квартири у розмірі 199389,42 грн. 02 грудня 2013 року [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Еталон» підписали акт приймання-передачі квартири [ADDRESS]. 17.06.2011 року [PERSON] уклала договір №11/0617 про надання комунальних послуг абонентам багатоквартирних будинків на квартиру [ADDRESS], що вбачається із наявної в матеріалах справи копії договору. Судом встановлено, що позивач звернулася до держаного реєстратора з метою держаної реєстрації її права власності на спірну квартиру, проте рішення від 30.06.2015 року № 22481082 було зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнятої 19.06.2015 року 15:04:020 за реєстровим номером 11953479, яку подала [PERSON], податковий номер [NUMBER] з тих підстав що не було подано усіх документів необхідних для державної реєстрації речового права. Позивач [PERSON] зверталася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еталон» про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсний, проте згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22.06.2016 року в задоволенні позову їй було відмовлено. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50). Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України і ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~4,\~5 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі за № 6-226цс14 від 02.09.2015 року положення частини другої статті 635 ЦК України містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обовязок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Припинення зобовязання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обовязку в натурі чи виникнення основного договірного зобовязання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно. Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу. Положення ч.2 ст.635 ЦК містять спеціальну норму, якою передбачено перелік правових наслідків порушення попереднього договору. Цією нормою встановлено обовязок сторони, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Положеннями ЦК й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу. За змістом ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Окрім того, судом встановлено, що за умовами попереднього договору, укладеного між позивачем та відповідачем до [PERSON] у випадку укладення основного договору мало перейти право власності на квартиру [ADDRESS], проте як вбачається із технічної документації та інших матеріалів справа, у розпорядженні позивача перебуває квартира [ADDRESS]. Позивач у позовній заяві та представник позивача в усдовму засіданні вказують на повну сплату коштів за попереднім договором за спірну квартиру, проте із долучених матеріалів страви, а саме: копій квитанції від 13.08.2013 року № 36, квитанції від 17.01.2008 року та 10.04.2008 року, вбачається, що [PERSON] оплатила лише частину вартості квартири у розмірі 199389,42 грн. оскільки відповідно до умов Попереднього договору № 48 від 10.0.2008 року та графіку внесення авансового платежу, який є додатком до Попереднього договору № 48 вартість квартири [ADDRESS] становила 340950,75 грн. За таких обставин, очевидним є неможливість визнання за позивачем права власності на квартиру, оскільки обєкт попереднього договору та майна щодо якого він був укладений не відповідає фактичним параметрам, а саме: номеру квартири, яка перебуває у користуванні позивача, окрім того останнім не доведено суду сплати повної вартості квартири відповідно до умов попереднього договору. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги відсутність у законодавстві такого виду способу захисту права, з яким звертається позивач до суду, з підстав що ним наведені у позовній заяві та встановлені судом, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed