Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір №484п/12/2008/840 від 05.06.2008р., укладений між ВАТ КБ «Надра» та позивачем. В обґрунтування позову зазначено, що даний договір укладений з банком не позивачем, а іншою особою, оскільки позивач його не підписував та не бажав його укладення. Відповідач позовні вимоги не визнав. В судовому засіданні позивач пояснив, що його сестра мала борг перед ним в розмірі 20000доларів США. Задля повернення такого боргу вона вирішила отримати кредит в банку, але оскільки їй не давали кредит на таку суму, то вона просила позивача оформити кредитний договір на його ім'я та забрати зазначені кошти, а вона у свою чергу здійснюватиме платежі від імені позичальника. Маючи намір реалізувати таку домовленість він звертався до банку для ознайомлення з умовами кредитування та вони разом з сестрою збирали всі необхідні документи для укладання кредитного договору. Натомість в подальшому вони не дійшли згоди щодо умов вчинення таких дій і він відмовився від підписання кредитного договору. Внаслідок таких обставин вони посварилися з сестрою і припинили спілкування між собою. Про наявність такого кредитного договору він довідався лише 25.09.2015р., коли отримав позов банку про стягнення заборгованості по кредиту. Оскільки кредитний договір ним не підписувався, кредитні кошти він не отримував, то укладений договір не відповідає його волевиявленню, а тому має бути визнаний недійсним. Просив задовольнити його позов. Представники позивача також підтримали позов та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що обставини укладання кредитного договору свідчать про обізнаність позивача та третіх осіб про існування кредитного договору, оскільки всі вони є близькими родичами. Зауважив, що відсутність підпису на кредитному договорі не є підставою для визнання його недійсним, оскільки фактично договір був укладений і його умови виконувались протягом тривалого часу кредитні кошти були отримані позичальником, здійснювались передбачені договором періодичні платежі, укладались договори забезпечення основного зобовязання (порука, іпотека) т.і.. Просив відмовити у позові в повному обсязі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] пояснили, що виступили поручителями по кредитному договору відповідно до домовленості між позивачем та [PERSON], яка є сестрою позивача. Окремо [PERSON] зауважила, що через напружені стосунки з позивачем вони не спілкувалися, але вона вважала, що позивач отримав кредитні кошти і здійснювала погашення кредитної заборгованості, сплату страховки по кредиту, як вони і домовлялися. В подальшому через фінансову ситуацію в країні вона не змогла погашати кредит в передбаченому договором розмірі і банк звернувся до суду. Під час розгляду справи вона і довідалась, що позивач не отримував кредитних коштів. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 05.06.2008р. між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «НАДРА», та [PERSON] був укладений кредитний договір №484п/12/2008-840, відповідно до якого банк надає позичальнику (позивач) кредит в розмірі 20000 доларів США на умовах строкового платного користування кредитними коштами з відсотковою ставкою 15,99% річних строком до 20.05.2023р. /а.с.4-5/. Разом з тим, відповідно до висновку експерта від 10.10.2016р. на даному договорі підписи від імені позивальника виконані не [PERSON], а іншими особами /а.с.33-41/ В забезпечення зобовязань за кредитним договором ВАТ КБ «Надра» 05.06.2008р. було укладено договори поруки з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] /а.с.6-8/ та договір іпотеки №484п/12/2008-840 з [PERSON] та [PERSON] /а.с.82-85/. На виконання зобовязань за кредитним договором 05.06.2008р. з каси банку було видано грошові кошти в сумі 20000 доларів США, що підтверджується заявою про видачу готівки та валютним меморіальним ордером /а.с.57/. Відповідно до змісту заяви на видачу готівки кошти отримав позивач, що підтверджено його підписом, але згідно висновку експерта від 22.05.2017р. зазначений підпис виконаний не позивачем, а іншою особою /а.с.170-174/. В період до 2014-2015 року за умовами кредитного договору [PERSON] (третя особа) здійснювались періодичні платежі на погашення кредитної заборгованості. У звязку з наявністю прострочень виконання грошових зобовязань ПАТ «КБ «НАДРА» у вересні 2015р. звернулось до суду з позовом до [PERSON] та поручителів (треті особи по цій справі) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду від 17.12.2015р. зазначений позов задоволений, проте дане рішення до теперішнього часу не набрало законної сили, оскільки оскаржено в апеляційному порядку, а апеляційний суд зупинив провадження по справі до розгляду даної цивільної справи. За таких обставин, позивач стверджує, що кредитний договір укладений поза його волею, а тому має бути визнаний недійсним. Таким чином між сторонами вбачається спір, що виник із договірних правовідносин, зокрема з приводу порядку укладання договорів, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Відповідно до положень ст.3 ЦК цивільні правовідносини регулюються на засадах свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності. Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною першою статті 1055 ЦК передбачено обовязкову письмову форму до кредитного договору. Отже волевиявлення сторін кредитного договору має бути викладено в письмовій форму шляхом підписання такого договору. Судом встановлено, що оспорюваний позивачем кредитний договір не був ним підписаний, оскільки його умови не відповідали його внутрішній волі і він не погоджував їх. Відсутність підписів позивача на кредитному договорі та заявці про видачу готівки підтверджується висновками почеркознавчих експертиз, які достатньо логічно і обґрунтовано підтверджують ті обставини, що підписи виконані не [PERSON], а іншими особами. Наявність належним чином оформлених договорів із забезпечення кредитного договору не є підтвердженням його дійсності, оскільки такі договори укладались без участі та згоди позивача. До того ж аналіз змісту умов кредитного договору свідчить, що умовою надання кредиту є оформлення договору іпотеки (п.1.5 договору). Беручи до уваги зміст .2 ч.1 ст.1046 ЦК, відповідно до якої договір позики є укладеним з моменту передання грошей позичальнику, то оформлення договору іпотеки є однією з умов укладання кредитного договору і передує його укладанню. Так само і стосовно договорів поруки. Отже оскільки момент укладання забезпечувальних договорів за часом передує укладанню кредитного договору, то їх наявність не є безумовним підтвердженням волевиявлення позичальника на укладання кредитного договору. Не є підтвердженням волевиявлення позивача на укладання договору і наявність платежів по виконання умов такого договору, оскільки доказів здійснення таких платежів саме позивачем суду не надано. Натомість з пояснень третьої особи [PERSON] саме вона здійснювала такі платежі, оскільки вважала себе позичальником за кредитним зобовязанням перед банком. Таким чином, судом встановлено, що 05.06.2008р. між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого з каси ВАТ КБ «Надра» було видано грошові кошти в розмірі 20000 доларів США. Наявність такого договору в письмовій формі, видача коштів, часткове виконання зобовязань позичальника свідчать про те, що сам факт укладання договору відбувся. Отже існування зобовязальних позичкових відносин між сторонами, які обумовлені укладанням кредитного договору №484п/12/2008/840 від 05.06.2008р., є беззаперечним з огляду на принцип правомірності правочинів. Разом з тим, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК). Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК). Отже договір має відповідати волевиявленню його учасників і таке волевиявлення фіксується шляхом погодження його умов. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Частиною третьою статті 203 ЦК передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цих вимог є підставою для визнання правочину недійсним (ч.1 ст.215 ЦК). Під час розгляду справи встановлено, що позивач не погоджував умов кредитного договору №484п/12/2008/840 від 05.06.2008р., не отримував від ВАТ КБ «Надра» грошових коштів за таким договором, не здійснював ніяких дій, які б свідчили про погодження ним таких умов. На виконання вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК відповідачем не надано суду доказів на спростування таких обставин. Отже судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що такий кредитний договір відповідає волевиявленню позивача, а відтак він не може створювати для нього ніяких обовязків. На теперішній час дія оспорюваного позивачем кредитного договору порушує його права та законні інтереси, оскільки підтверджує наявність у ПАТ «КБ «Надра» права вимоги до позивача на підставі правочину, в якому позивач фактично не брав участі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). За таких обставин, враховуючи що права та законні інтереси позивача є порушеними і підлягають захисту, а обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону, то позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Судові витрати по справі складаються із витрат позивача по сплаті судового збору (551,20грн) та витрат з оплати судових експертиз. За клопотанням позивача по справі було проведено дві судові почеркознавчі експертизи. Натомість на підтвердження їх оплати суду надано лише квитанцію від 17.05.2017р. про оплату позивачем другої експертизи на суму 2250,24грн /а.с.164/. Доказів на підтвердження оплати витрат за проведення експертизи на підставі ухвали суду від 28.12.2015р. саме позивачем суду не надано. Таким чином документально підтвердженими є витрати позивача на суму 2801,44грн, які на підставі ст.88 ЦПК підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved