Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить суд стягнути з відповідача на свою користь 394,50 грн. у відшкодування витрат з оплати днів тимчасової непрацездатності [PERSON], а також судові витрати по справі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зокрема, у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому [PERSON] середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження. Так, як [PERSON] працює в структурному підрозділі Позивача - Інгульська шахта ДП «Схід ГЗК», то внаслідок вчиненого 21.08.2012 р. [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, потерпілий [PERSON], працівник Інгульської шахти ДП «Схід ГЗК» з 21.08.2012 р. по 15.12.2012 р. перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Кіровоградська міська лікарня». На підставі листка непрацездатності позивач нарахував та оплатив [PERSON] перші п'ять днів непрацездатності в розмірі 394,50грн., а тому просить стягнути вказані кошти з відповідача в порядку регресу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте суду надано письмову заяву, де зазначено, що представник позивача просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак повідомлений належним чином про дату і час розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до п. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленим народженням та похованням» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико - соціальною експертною комісією інвалідності. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктами 2, 3 Порядку оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів підприємства, установи, організації, затвердженого постановою КМУ 06.05.2001р. № 439, передбачено, що оплата днів тимчасової непрацездатності застрахованій особі провадиться за основним місцем роботи у формі матеріального забезпечення яке повністю або частково компенсує витрати з заробітної плати за робочі дні; підставою для оплати днів тимчасової працездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності. Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно вимог ст.1187 ч.2 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, що відповідає вимогам ст.61 ч.4 ЦПК України. Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 р. по справі № 405/925/13-к вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда, зміненим ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11.02.2014 р. в резолютивній частині покладених на обвинуваченого обов'язків, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зокрема, у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому [PERSON] середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження (а.с. 8-16). [PERSON] з 21.12.2005 р. працює в структурному підрозділі Позивача - Інгульська шахта ДП «Схід ГЗК», що підтверджується відповідною довідкою від 15.05.2014 року (а.с. 20). Внаслідок вчиненого [PERSON] ДТП потерпілий [PERSON], з 21.08.2012 р. по 15.12.2012 р. перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному закладі «Кіровоградська міська лікарня» (а.с. 7). На підставі листка непрацездатності серії АВР № 515083 зазначеного лікувального закладу позивач нарахував та оплатив [PERSON] перші п'ять днів непрацездатності в розмірі 394,50грн., що підтверджується платіжним дорученням № 41843556 від 08.11.2012 р. та відомістю на перерахування заробітної плати (а.с. 17-19). Зваживши у сукупності наведені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» від імені якого діє Інгульська шахта ДП «СхідГЗК» до [PERSON] про стягнення в порядку регресу оплати днів тимчасової непрацездатності потерпілому від злочину є обґрунтованими та підлягають задоволення, так як сума 394,50 грн. була виплачена потерпілому [PERSON] за дні тимчасової непрацездатності від злочину, заподіяного відповідачем, внаслідок чого працівник тимчасово втратив можливість працювати, а позивач не отримав матеріальних благ, необхідних для задоволення його виробничих потреб. Судові витрати по справі в сумі 234,60 грн. підлягають стягнення із відповідача на користь позивача, що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved