Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] , про стягнення аліментів. В позовні заяві позивач посилається на те, що він є батьком [PERSON] . З 24.09.2014 року позивач є пенсіонером за віком, його пенсія складає 2100 грн.. З 1989 року і до теперішнього часу мешкає в будинку [ADDRESS] , що належить на праві власності його дружині, а власного житла він не має. Догляд за будинком , його утримання та опалення забирає майже всі кошти. Дружина з листопада 2018 року мешкає в м. Полтава, де має власну квартиру та не переймається його проблемами, має намір продати належний їй будинок. Позивач зазначає, що опинився у скрутному становищі, та навіть не маже придбати необхідні для життя речі в повному обсязі, тому вимушений був піти працювати оператором котельні по газу, згідно довідки ПАТ «Племзавод «Степной» 19.01.2021 року, його зарплата складає 5500 грн.. Зазначає, що має проблеми зі здоров`я та низьку хронічних захворювань. В грудні 2019 року був прооперований, посилається на виписку із медичної картки 18.12.2019 року де зазначено, що його працездатність повністю не відновлена та комп`ютерне обстеження 16.12.2013 року, де значиться, що він має захворювання нирок, яке також потребує оперативного лікування. За віком, умовами праці та станом здоров`я йому важко виконувати свої службові обов`язки, тому він має намір покинути роботу. Син не надає йому допомоги, відмовився від участі в його житті, при тому що він ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, забезпечував своєму сину умови для життя, навчання, тощо. Син у шлюбі не перебуває, зобов`язань по виконавчим листам не має, хронічних захворювань або інвалідності не має. Його матеріальне становище дозволяє йому надавати непрацездатному батькові матеріальну допомогу. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь 14/ частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову. У відзиві на позов від 30 березня 2021 року відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що надані позивачем докази свідчать, що позивач не потребує матеріальної допомоги. Зазначає, зо згідно законодавства розмір прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2021 року встановлений у розмірі 1769 грн., з 01 липня 2021 року - 1854 грн., а з 01 грудня 2021 року - 1934 грн.. Згідно платіжних документів позивача отриманий ним дохід в сумі 7100 грн. значно перевищує розмір прожиткового мінімуму , встановленого державою на одну особу для повноцінного проживання, а тому позивач не є такою особою, яка потребує матеріальної допомоги. Відповідач ставить під сумнів, що стан здоров`я позивача на теперішній тяжкий, враховуючи, що висновок комп`ютерної томографії виданий більш ніж 8 років назад, а зазначення в виписці з медичної картки 18.12.2019 року інформації про те, що працездатність позивача після операції повністю не відновлена, свідчить про працездатність позивача на час її видачі. Зауважує, що позивач зареєстрований та проживає в житловому будинку, який належить матері, яка не збирається його продавати. Повідомляє, що він не працює в Німецько-українській шляхобудівній компанії «Автострада» і є тимчасово безробітним. Також він не перебуває у шлюбних відносинах, проте перебуває у фактичних шлюбних відносинах (цивільний шлюб) з [PERSON] , яка на даний час перебуває на 12 тижні вагітності. Рідна мати [PERSON] має хронічне захворювання, є пенсіонером та має ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з чим він надає допомоги матері на лікування та придбання ліків. У разі якщо позивачу буде необхідна його допомога на лікування, до він буде її надавати добровільно, а на сьогоднішній день заперечує, що позивач будучи непрацездатною особою потребує матеріальної допомоги. 05 квітня 2021 року позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що у відзиві відповідач вказав та законодавчо обґрунтував, що позивач не потребує матеріальної допомоги, бо працює. В подальшому, він не має за станом здоров`я та похилим віком, як було вказано у позовній заяві працювати, тому вимушений покинути своє останнє місце роботи, згідно поданої ним заяви про звільнення від 01.04.2021 року. Тому далі обслуговувати та сплачувати за будинок, який йому не належить та на який він фактично витрачає зароблені кошти він не має можливості, лише опалення будинку йому коштує 3500 грн. щомісячно. З вищезазначених обставин він вимушений залишити будинок його колишньої цивільної дружини та переїхати на постійне місце проживання до своєї сестри [PERSON] [INFO]., пенсіонера, в місто Дніпрорудне Запорізької області, яка єдина надає йому матеріальну допомогу у його скрутне матеріальне становище. Зазначає, що син у відзиві зазначив, що позивач не має доказів проблем зі здоров`ям після проведеної операції, проте він просто немає матеріальної можливості звернутися до медичного закладу за новим обстеженням та подальшим лікуванням, бо до теперішнього часу вимушений оплачувати борги за проведену операцію та післяопераційне відновлення, не беручи до увагу необхідність та бажаність санаторного лікування. Зазначає, що весь час спільного проживання із [PERSON] витрачав кошти на виховання та освіту її дітей від першого шлюбу, які на теперішній час не вважають за необхідне допомагати похилому батьку, яких за документами таким не є. Мати відповідача, окрім нього має ще двох інших дітей, які можуть надавати їй матеріальну допомогу, як пенсіонеру та інваліду ІІІ групи. Вважає, що відповідач не надав суду доказів про постановку на облік біржі зайнятості і факт тимчасового безробіття, якщо він дійсно має місце, не є підставою для відмови в задоволенні позову. Просить позов задовольнити. 12 травня 2021 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача, в який зазначає, що надана до суду копія заяви про звільнення не свідчить про припинення трудових відносин та те, що особа звільнилася з роботи, а єдиним належним доказом про звільнення є наказ по підприємству про звільнення, проте позивач не надав цього доказу. Припускає, що якщо позивач звільнився і отримає лише пенсію 2100 грн., то це перевищує розмір прожиткового мінімуму, встановленого державою на одну особу для повноцінного проживання, а тому позивач є такою особою яка потребує матеріальної допомоги. Зауважує, що позивач у відповіді вказав, що станом на сьогодні отримує матеріальну допомогу, яка надається добровільно від його сестри [PERSON] , ці обставини свідчать, що до пенсії позивач маж додаткове джерело отримання коштів. Зазначає, що якщо позивач потребує матеріальної допомоги, він може безоплатно звернутися до медичного закладу для проведення обстеження і призначення йому лікування, проте він цього не зробив, що свідчить про відсутність потреби позивача у наданні йому допомоги. Просить у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Ухвалою від 15.03.2021 року даний позов прийнято та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку ти, що відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO]. [PERSON] , який народився [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 7). Згідно довідки №20 від 21.01.2021 Відділу обслуговування громадян №13 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Запорізькій області, позивач отримує пенсію за віком в розмірі 2100,00 грн. (а.ч.12). Позивач надав до суду довідку про заробітну плату №6 від 19.01.2021 року, яка свідчить що він працює з 23 травня 2009 року оператором котельні по газу ПАТ «Племзавод «Степной» і за період з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року отримав заробітну плату 32966,65 грн. (а.с. 13). Таким чином, на час звернення до суду з позовом джерелом доходу позивача є пенсія за віком та заробітна плата. Інших видів доходів позивач не має. Згідно комп`ютерної томографії черевної порожнини станом на 16.12.2013 р. кт-картина з великою вірогідністю кіст обох нирок (а.с.11). Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого позивач перебував на лікуванні з 09.12.2019 р. по 18.12.2019 р. у КНП №МЛЕ та ШМД» ЗМР з діагнозом гіперплазія передміхурової залози 2 стадії, хронічна затримка сечі.11.12.2019 р. ТУРП (а.с.10). Позивач є непрацездатною особою, згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними громадянами є - особи, які досягай встановленого законом пенсійного віку (65 для чоловіків), а також потребують матеріальної допомоги. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно висновку Верховного Суду про застосування норм права, зробленого у Постанові від 05 вересня 2019 р. у справі № 212/1055/18-ц, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зав`язків (зокрема, усиновлення);2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, не є абсолютним і виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі. При цьому майновий стан повнолітніх дітей повинен враховуватись при визначенні розміру таких аліментів. Позивачем до суду не надано жодного доказу про підтвердження свого стану здоров`я на час звернення з позовом, витрат на лікування, витрат на утримання майна, та інші докази на підтвердження потреби у матеріальній допомозі, а також доходи відповідача та ним не заявлено клопотань про можливе витребування відповідних доказів судом, а тому суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] такими, що не підлягають до задоволення. Судові витрати по справі підлягають стягненню згідно ст.141 ЦПК України . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed