Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 570\~166,50 грн. заборгованості за договором позики (основного боргу), а також 51\~038,75 грн.. трьох процентів річних, та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.06.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого він передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 179\~520 грн., що за курсом продажу долара США, встановленим міжбанківським валютним ринком України на момент отримання позики становило еквівалент 22\~000 доларів США, як безвідсоткову строкову позику. Фактична передача та отримання цієї суми позики підтверджується умовами вказаного договору, а також розпискою, складеною відповідачем. Позика була надана відповідачу строком на 1 рік та 25 днів до 01.07.2014 року з правом дострокового погашення, проте вказані кошти не були повернуті відповідачем до даного часу, лише у грудні 2016 року 100 доларів США, у звязку із чим просить стягнути з останнього загальну суму заборгованості та 3% річних за період прострочення повернення боргу. Станом на 20.06.2017 року основний борг відповідно до умов договору позики становить 570\~166,50 грн, що складає еквівалент 21\~900 доларів США, та сума нарахованих трьох процентів річних на суму основного боргу станом на 20.06.2017 року становить 51\~038,75 грн. Просить позов задоволити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічно викладеним в позові та просить такий задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що дійсно відповідач [PERSON] позичив зазначені кошти, однак у зв»язку із знеціненням національної валюти та прив»язки суми позики у гривнях до курсу продажу долара США, його низької платоспроможності, відповідач прострочив терміни повернення зазначеної позики. Однак не визнає вимогу щодо стягнення з нього трьох процентів річних у сумі 51\~038,75 грн., просить в такій вимозі відмовити за безпідставністю та у зв»язку із спливом позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 червня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній отримав від позивача кошти в сумі 179 520 грн. (що за курсом продажу долара США, встановленим міжбанківським валютним ринком України на момент отримання позики становило еквівалент 22\~000 доларів США) та взяв на себе зобовязання повернути отримані кошти до 01.07.2014р., про що здійснив відповідний запис у вказаній розписці. Однак, взяті на себе зобовязання відповідач у визначений строк не виконав та отримані кошти не повернув. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобовязується їх повернути позикодавцеві таку ж суму. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження укладання договору позики може бути представлена розписка позичальника. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним згідно із ст.526 ЦК України є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. З огляду на зазначене з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики (розпискою) від 05.06.2013 р. в сумі 570\~166,50 грн., що відповідачем не оспорюється. Крім того, задоволенню підлягають вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних з огляду на наступне. За правилами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно представленого позивачем розрахунку, загальна сума 3% річних, нарахованих за період прострочення з 02.07.2014р. по 20.06.2017р. становить 51\~038,75 грн. Суд не бере до уваги покликання представника відповідача на те, що до вимог позивача про стягнення трьох процентів річних необхідно застосувати позовну давність, оскільки сума основного боргу відповідачем так і не повернута, а у 2016 році останнім було здійснено проплату у розмірі 100 доларів США, що відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Враховуючи те, що відповідачем було прострочено виконання грошових зобовязань перед позивачем, не виконано такі у встановлений строк, та до даного часу сума основного боргу не повернута, з нього підлягає стягненню заборгованість за договором позики (розпискою) з врахуванням 3% річних. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягнення понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 6\~212,06 грн., що підтверджені відповідною квитанцією. На підставі ст.ст.526, 530, 533, 599, 611, 625, 1046-1050 ЦК України та

Outcome: approved