Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання припиненим договору поруки. Обґрунтовуючи позов [PERSON] посилається на те, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено строковий договір позики, згідно умов якого [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти, а [PERSON] зобов'язався повернути вказані кошти не пізніше 20.05.2012 року. Крім того, в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо повернення позики, сторони 20.05.2008 року уклали договір поруки, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався перед [PERSON] відповідати за виконання позичальником [PERSON] всіх зобов'язань, що виникають з договору позики від 20.05.2008 року, строк дії договору поруки обумовлений моментом повного виконання зобов'язань за договором позики. Враховуючи те, що позивачальник не звернувся до поручителя з вимогою про викання зобов'язання протягом шести місяців від дня строку настання виконання основного зобов'язання за договором позики, позивач просить визнати договір поруки припиненим, оскільки позичальник втратив право вимоги. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність або клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність [PERSON] проти чого не заперечував представник позивача. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність останнього. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.05.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, згідно умов якого [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти у сумі 380000,00 доларів США, що на день укладення договору за офіційним курсом НБУ складало 1919 000 грн. 00 коп., [PERSON] у свою чергу зобов'язувся повернути вказані кошти не пізніше 20.05.2012 року (а.с.5-6). В забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо повернення позики, 20.05.2008 року сторони уклали договір поруки, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався перед [PERSON] відповідати за виконання позичальником [PERSON] всіх зобов'язань, що виникають з договору позики від 20.05.2008 року (а.с.7-8). Відповідно до п.4. договору позики позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику не пізніше 20.05.2012 року. Враховуючи порушення умов договору позики щодо повернення коштів [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів у сумі 7516383 грн. 22 коп., у зв'язку з чим 08.05.2014 року ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі (а.с.9, 10-13). Згідно з п.5 договору поруки від 20.05.2008 року, строк дії договору поруки сторонами визначений моментом повного виконання зобов'язань за договором позики, тобто строк дії договору поруки сторонами не визначений. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як вбачається з п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. З огляду на наведені приписи чинного цивільного законодавства, умови договору позики, строк виконання основного зобов'язання настав в кінці листопада 2012 року, що є поза межами встановленого ст. 559 ЦК шестимісячного строку для звернення кредитора до поручителя з вимогою про виконання основного зобов'язання, внаслідок чого зазначений договір поруки підлягає визнанню судом припиненим. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання припиненим договору поруки №6-7ZF/06-2006Н/1 від 23.06.2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено.

Outcome: approved