Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки № 58 від 18.02.2008, площею 3,8694 га, кадастровий номер 5323882200:00:030:0035, що знаходиться на території Давидівської сільської ради строком на 10 років. Державна реєстрація договору проведена 28 квітня 2009 року. Строк дії договору з 28.04.2009 до 28.04.2019. У звязку зі смертю батька 20.06.2013 право власності на цю земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] В ході інвентаризації наявних у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Давидівський дар» (далі ТОВ «Давидівський дар») земельних ділянок, діловодом підприємства за допомогою інформації з Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку виявлено, що державним реєстратором реєстраційної служби Чорнухинського районного управління юстиції Полтавської області 11.04.2016 здійснена реєстрація речового права права оренди землі площею 3,8694 га з кадастровим номером 5323882200:00:030:0035 за фермерським господарством «Берегове» (далі ФГ «Берегове»), тоді як договір оренди на цю земельну ділянку укладений між ТОВ «Давидівський дар» та [PERSON], зареєстрований у Пирятинському відділі Полтавської регіональної філії Центру ДЗК 28.04.2009 та є дійсним до 28.04.2019. Вказаний договір за час його дії ніким не оспорював ся, будь-яких спорів з приводу його недійсності не було. Таким чином, позивач прийшов до висновку, що реєстратор в порушення вимог чинного на той час законодавства, яке врегулювало процедуру проведення державної реєстрації договору оренди, належним чином не перевірив, чи має місце вже зареєстроване право оренди на земельну ділянку, внаслідок чого неправомірно здійснив повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї ж самої земельної ділянки. Вказане не є допустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, у звязку з чим вимушений звернутися до суду про захист свого права. Просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 3,8694 га з кадастровим номером 5323882200:00:030:0035, що розташована на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області укладений між Фермерським господарством «Берегове» (ЄДРПОУ 32464591) та [PERSON]; скасувати запис № 14138948 від 11.04.2016 про реєстрацію речового права оренди, яке випливає з договору оренди земельної ділянки площею 3,8694 газ кадастровим номером 5323882200:00:030:0035, укладеного між Фермерським господарством «Берегове» (ЄДРПОУ 32464591) та [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], що розташована на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Представник позивача підтримав позовні вимоги свого довірителя з підстав викладених у позові. Представник відповідача ФГ «Берегове» у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Після встановлення вказаних обставин суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції станом на момент звернення до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Заслухавши доводи представника ТОВ «Давидівський дар», представника відповідача ФГ «Берегове», розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, суд уважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до укладеного договору № 58 від 18 лютого 2008 року [PERSON] передав, а ТОВ «Давидівський дар» прийняв у довгострокове (терміном на 10 років) платне володіння і користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,8694 га, яка розташована на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с. 8-12). Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав та інших прав, які підлягають реєстрації за ним. Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. 28 квітня 2009 року Договір оренди земельної ділянки № 58 від 18 лютого 2008 року було зареєстровано у Пирятинському відділенні Полтавської регіональної філії Центру ДЗК (а.с. 11). У 2013 році [PERSON] помер. Після смерті останнього спадкове майно, що складається, зокрема із земельної ділянки площею 3,8694 розташованої на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, залишилося донці [PERSON] Пунктом 37 договору оренди землі № 58 від 18.02.2008 передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с. 10). Відповідно до частини четвертої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно положень частин першої, п'ятої статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до договору оренди земельної ділянки № б/н від 30 березня 2016 року [PERSON] передала, а ФГ «Берегове» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,8694 га, кадастровий номер 5323882200:00:030:0035, яка знаходиться на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с. 76-80). Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції закону, що діяла на момент реєстрації за ФГ «Берегове» права оренди, зобовязано державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 обовязково запитувати від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформації (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів, тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Проте, всупереч вимогам Закону Договір оренди земельної ділянки № б/н від 30 березня 2016 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 11 квітня 2016 року (а.с. 82). Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на підставі рішення державного реєстратора реєстраційної служби Чорнухинського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 84). Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Таким чином, передача в оренду земельної ділянки у розпорядження ФГ «Берегове» є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, що є втручанням в право позивача на мирне користування майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ця норма повязує право на звернення до суду із захистом прав, свобод чи інтересів саме особи, яка звернулась до суду. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Таким чином, до 01.01.2013 право оренди земельних ділянок виникало з моменту реєстрації територіальними органами земельних ресурсів договорів оренди земельних ділянок та з огляду на приписи ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» таке право оренди на земельні ділянки, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсним. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 ст. 95 Земельного кодексу України передбачається, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. За правилом ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. (ч. 1 ст. 216 ЦК України). За ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відтак, у разі визнання договору оренди недійсним, відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис про його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягає скасуванню. З огляду на викладене, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову в його задоволенні з указаних вище підстав. На підставі викладеного та

Outcome: approved