Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати Шевченківський районний відділ ДМС в місті Києві зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 25 вересня 2010 року він з відповідачкою перебували в шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] 03.09.2013 року шлюб між ними було розірвано, проте вони продовжують проживати разом в [ADDRESS] Вважає подальше їх спільне проживання неможливим, оскільки стосунки між ними погіршились, постійно виникають сварки, шлюбні відносини між ними припинились задовго до розірвання шлюбу, відповідачка постійно пише до правоохоронних, соціальних органів на нього скарги, відповідачка неодноразово наносила йому легкі тілесні ушкодження. Через її таку поведінку він побоюється знаходитьсь з нею в одній квартирі. У зв'язку з чим звернувся до суду та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповіщала, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Третя особа Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповіщала, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника Відділу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Третя особа - Шевченківський районний відділ ДМС в місті Києві в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника Шевченківського районного відділу ДМС в місті Києві. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] відповідно до договору купівлі продажу квартири від 27.07.2000 року. В судовому засіданні позивач підтвердив той факт, що відповідачка та їх спільна дитина [PERSON] проживає разом з ним у вищевказаній квартирі. Доказів зворотного суду не надано. Між сторонами у справі склались конфлікті відносини, внаслідок чого між ними виникають сварки та бійки, що підтверджується постановами Шевченківського РУ ГУ МВС України про закриття кримінальних проваджень від 24.10.2013 р., 24.12.2013 р., листами служби у справах дітей Шевченківської державної у м. Києві державної адміністрації, з яких вбачається, що малолітній син сторін по справі перебуває на обліку Служби у справах дітей, як такий, що опинився у складних життєвих обставинах. Як на правову підставу в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст. 405 ЦК України. Між тим, статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Проте, як зазначив сам позивач, відповідачка проживає в спірній квартирі, а тому посилання позивача на ст. 405 ЦК України позбавлені юридичного обґрунтування. Статті 317, 319 ЦК України визначають зміст права власності та встановлюють визначальні принципи здійснення даного права, але не являються самостійною правовою підставою для визнання особи такою, що втратила право на проживання. Враховуючи вимоги ст. ст. 11, 27, 31 ЦПК України, лише позивач визначає предмет та підставу позову і суд, зважаючи на принцип диспозитивності цивільного судочинства, не може виходити за межі цих вимог. За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову. У зв'язку з тим, що не підлягає задоволенню вимога про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, не підлягає задоволенню і похідна від неї вимога щодо зняття особи з реєстраційного обліку у спірній квартирі.

Outcome: dismissed