Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 16.08.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір № АBYСRC16040009 про надання кредиту в розмірі 669.87 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. Станом на 23.09.2015 року має заборгованість в розмірі 15590 грн. 64 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 476 грн. 03 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 20 грн. 49 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 51 грн. 59 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 15042 грн. 53 коп.. Від вказаної суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 2628 грн. 57 коп., яка була задоволена рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 24.04.2014 року. Отже різниця суми заборгованості за кредитним договором складає 12962 грн. 07 коп., а також штрафів при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань передбачених договором: штраф (фіксована частина) - 500 гривень та штраф (процентна складова) - 648 грн. 10 коп.. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, що становить 14110 грн. 17 коп. та витрати понесені по справі в сумі 1218 грн.. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду не з'явилася. Про причини неявки суд не повідомила. Про день, час та місце судового розгляду справи згідно ч.5 ст.74 ЦПК України вважається повідомленим належним чином ( за зареєстрованою адресою проживання відсутній). За згодою позивача проведено розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступного: в судовому засіданні встановлено, що дійсно 16.08.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір № АBYСRC16040009 про надання кредиту в розмірі 669.87 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів. Відповідач не виконав своїх зобов'язань по погашенню як основної суми боргу так і погашенню відсотків, комісій та інших витрат за користування кредитом в передбачений договором строк. Відповідач була ознайомлена з умовами надання кредиту та підтвердила свою згоду підписанням заяви про надання кредиту, але не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом, що є підставою для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом. 24 квітня 2014 року рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області (справа № 468/628/14-ц) стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент Банк» 2628 грн. 57 коп. заборгованості за кредитним договором. Станом на 23.09.2015 року позивачем нараховано заборгованість з урахуванням різниці суми стягнутої на підставі вищезазначеного рішення в сумі 15590 грн. 64 коп., яка складається із 476 грн.03 коп. заборгованості за кредитом; 20,49 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 51,59 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом та 15042 грн. 53 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідачем були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним договором. За встановленого в судовому засіданні та відповідно до долучених до позову письмових доказів, судом встановлено, що позивач вже звертався до суду в 2014 році до відповідача про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором. Рішенням суду від 24 квітня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Акцент Банк» було задоволено з відповідача було стягнуто на користь позивача 2628 грн. 57 коп.. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позову (разом з нарахованими процентами відповідно до ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Відповідно до ст.526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст.ст. 610,611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки, до яких відноситься припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Звернувшись вперше в 2014 році з позовом про стягнення заборгованості, банк таким чином застосував до позичальника положення ст.611 ЦК України. Відповідно до ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 24.04.2014 року з [PERSON] було стягнуто всю заборгованість за кредитом, яка складалась із: заборгованості за кредитом - 476,03 гривень; заборгованості по процентам за користування кредитом - 20,02 гривень; заборгованість по комісії за користування кредитом - 51,59 гривень; пені - 1000 грн., штрафу - 500 грн. ( фіксована частина ), процентної складової штрафу в сумі 580 грн. 93 коп., а не її частину, в тому числі і пеню ( розмір якої було зменшено на підставі ст. 551 ч.3 ЦК України до 1000 грн.) та штрафи станом на 20.02.2014 рік, що свідчить про реалізацію позивачем свого права вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі. Крім того зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання за кредитним договором та штраф, які він продовжував нараховувати після винесення судом рішення. Відповідно до положень п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.265 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається не виконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 529 ЦК України. Згідно положень ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтелекту, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, обов'язок по наданню доказів покладено на сторони. За такого заявлені позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, пені а також штрафів за користування кредитом є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed