Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , (актовий запис про народження від 21.10.200 № 136, складений відділом реєстрації актів громадянського стану Карлівського районного управління юстиції Полтавської області); стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх її доходів (заробітка) до досягнення дитиною віку повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідної вікової категорії. Зазначає, що батьки [PERSON] з дитиною не спілкуються, її життям, здоров`ям та розвитком не цікавляться, матеріально не утримують, мати дитини зловживає алкогольними напоями. Крім того, позивач просить звільнити Службу у справах дітей як представника органу опіки та піклування райдержадміністрації від сплати судового збору, відповідно до п.14 ст.3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р., оскільки Служба діє з метою захисту прав та інтересів дитини [PERSON] . Судові витрати покласти на відповідачів. У судове засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідачів. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживали в громадянському шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . 22.09.2005 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 03.11.2015 року шлюб між ними було розірвано. Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 19.11.2019 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . У 2017 році [PERSON] не тривалий період проживала з співмешканцем та донькою [PERSON] у с. Лелюхівка Новосанжарського району у найнятій квартирі. [PERSON] навчалася у 8 класі Лелюхівської ЗОШ І-ІІ ст. За час навчання дівчина мала проблеми у школі, конфлікти з однокласниками, пропуски занять. Матір неодноразово викликали до школи. На даний час [PERSON] зареєстрована у смт. Краснопавлівка Лозівського району Харківської області, фактично проживає у смт. Нові Санжари Новосанжарського району Полтавської області у найманому будинку разом з співмешканцем. Має тимчасові заробітки, зловживає алкоголем. Навесні 2019 року [PERSON] залишила доньку [PERSON] в с.Миронівка Лозівського району Харківської області у своєї матері [PERSON] , яка проживає без реєстрації, власного житла та постійних доходів не має, зловживає спиртними напоями. За час проживання дівчинки з бабусею, [PERSON] до дитини не приїжджала, матеріально не утримувала, спілкувалася телефоном, обіцяючи дитині і працівникам служби у справах дітей Краснопавлівської селищної ради та Краснопавлівського ліцею приїхати та забрати доньку. У зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків, [PERSON] не приступила своєчасно до навчання, бо не мала речей і шкільного приладдя. Крім того, умови, в яких проживала дитина, були незадовільними. У вересні 2019 року [PERSON] зверталась до служби у справах дітей Новосанжарської РДА щодо перевірки житлово-побутових умов та надання їй дозволу на проживання неповнолітньої доньки з нею. [PERSON] з`явилася у нетверезому стані, поводила себе неадекватно, не могла чітко сформулювати мету свого візиту. Враховуючи відсутність постійного місця проживання та постійного доходу, дозвіл на проживання неповнолітньої [PERSON] з матір`ю в смт. Нові Санжари служба у справах дітей Новосанжарської РДА не надала. Наказом служби у справах дітей від 30.09.2019 року [PERSON] було влаштовано на тимчасове перебування до сім`ї громадян, де вона проживає дотепер. За весь час мати до дівчинки чи до органів опіки так і не з`явилася. Відповідач [PERSON] зареєстрований у с. Попівка Карлівського району Полтавської області. З дитиною він не спілкується, її життям, здоров`ям та розвитком не цікавиться, матеріально не утримує. За даними Попівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, за час проживання в с.Попівка відповідач зарекомендував себе з позитивної сторони. Постійного місця роботи не має, власного житла не має, працює по найму. Протягом 2019 року [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності Карлівським ВП ГУНП в Полтавській області: 04.03.2019р. за ст. 127 ч. 1 КУпАП, 04.03.2019р. за ст. 177 КУпАП, 19.03.2019 за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, 28.05.2019р. за ст. 127 ч. 1 КУпАП, 19.06.2019р. за ст. 173-2 ч. 2 КУпАП, 19.06.2019р. за ст. 127 ч. 1 КУпАП, 19.06.2019р. за ст. 173-2 ч. 2 КУпАП. Карлівським районним судом Полтавської області з [PERSON] стягнено аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини його доходу. Станом на 01.10.2019 року заборгованість зі сплати аліментів складає 72863,16 грн. Сім`я [PERSON] перебуває на обліку Лозівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, але у зв`язку з тим, що вона фактично не проживає за місцем реєстрації, взяти її під соціальний супровід немає можливості. З висновку служби у справах дітей Лозівської районної державної адміністрації Харківської області від 28.11.2019р. вбачається, що питання позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON] було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Лозівської райдержадміністрації 27.11.2019 року. На засідання комісії батьки дитини не з`явилися, про дату, місце та час їх було повідомлено офіційно листами. Цим самим [PERSON] і [PERSON] виявили байдужість до подальшої долі дитини. Членам комісії прийнято одноголосне рішення про доцільність позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують харчуванням, медичним доглядом, з дитиною не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Суду не надано жодного доказу, який би спростовував заявлені вимоги, а оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, диспозитивності та рівності сторін, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх доньки [PERSON] . Згідно частин 2, 3 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст.ст. 182-183 СК України розмір аліментів, які стягуються на утримання дитини, встановлюється судом з урахуванням: стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, виходячи з обов`язку батьків утримувати дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд вважає, що є підстави для стягнення з [PERSON] та призначення аліментів в заявленому розмірі з дати пред`явлення позову згідно вимог ч. 1 ст. 191 СК України. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі по 1921 грн. з кожного за вимогу про позбавлення батьківських прав, а також з відповідача [PERSON] судовий збір на користь держави в розмірі 1921 грн. за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved