Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання в порядку спадкування права на постійне користування землею. На обґрунтування позовних вимог позивач в заяві зазначив, що 03 липня 1995 року, на підставі рішення 4 сесії 22 скликання Баштанської районної ради народних депутатів від 12 травня 1995 року № 7, його батькові, [PERSON], було надане у постійне користування земельну ділянку площею 38,1 га в межах згідно з планом виготовленої технічної документації та видано Державний акт на право постійного користування землею, серія МК № 216 для розширення селянського (фермерського) господарства. [INFO] року його батько помер. В лютому 2014 року він звернувся в Держземагенства Баштанського району з приводу надання йому права на користування вищевказаною земельною ділянкою. Йому було роз'яснено про можливість оформлення права користування вказаною земельною ділянкою шляхом подання відповідних документів і оформлення у встановленому законом порядку договору оренди вказаною земельною ділянкою. Після подання документів, отримав відповідь від Головного управління Держземагенства у Миколаївської області про відмову у наданні дозволу, а матеріали повернуто для доопрацювання. Фермерське господарство спадкодавця продовжує здійснювати свої права та обов'язки, а він є єдиним спадкоємцем майна цього господарства. Вважає, що ніякий договір довгострокової оренди землі укладати не потрібно, так як це буде зовсім інша форма користування спірною земельною ділянкою, оскільки Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою на ім'я спадкодавця є дійсним. Постановою нотаріуса від 03.10.2014 року йому відмовлено у визнанні за ним в порядку спадкування права на постійне користування земельною ділянкою, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту серії МК №216 від 03.07.1995 року. На підставі викладеного позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право на постійне користування земельною ділянкою у розмірі 38,1 га, що належала спадкодавцю відповідно до Державного акту серії МК №216 від 03.07.1995 року, виданого на підставі рішення 4 сесії 22 скликання Баштанської районної ради народних депутатів від 12.05.1995 року №7. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про їх задоволення. Представник Баштанської РДА до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про день, час,та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та вчасно. Представники Головного управління Держземагенства у Миколаївській області та відділу Держземагенства у Баштанському районі Миколаївської області проти задоволення позову заперечували. Вважають, що право постійного користування, що належала спадкодавцю не може бути визнано за ним в порядку спадкування, оскільки це суперечить ст. 116 ЗК України, щодо підстав набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Вислухав пояснення сторін, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступного: В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідно до свідоцтва про смерть, [INFO] року в с. Новопетрівка Баштанського району Миколаївської області помер [PERSON], про що 23 грудня 2013 року складено відповідний актовий запис № 6. Згдіно статуту фермерського господарства зареєстрованого 12.05.2004 року за № 793, за життя [PERSON] був засновником та головою фермерського господарства «[PERSON]» та згідно Держаного акта серії МК №216, виданого на підставі рішення 4 сесії 22 скликання Баштанської районної ради народних депутатів від 12 травня 1995 року № 7 йому було надано у постійне користування земельну ділянку площею 38.1 га в межах згідно з планом, що розташована на території Кашперо-Миколаївської сільської ради Баштанського району для розширення селянського (фермерського) господарства. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом позивач є спадкоємцем [PERSON] за законом. Згідно протоколу №1 зборів учасників фермерського господарства «Зайченка Михайла Павловича» від 17.10.2013 року було прийнято рішення про припинення повноважень голови фермерського господарства [PERSON] та призначено головою фермерського господарства [PERSON] - позивача. Постановою від 03 жовтня 2014 року позивачу відмовлено у у вчинені нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке складається з земельної ділянки для розширення селянського ( фермерського ) господарства площею 38,1 га на території Кашперо- Миколаївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області , через ненадання правовстановлюючих документів на підтвердження належності вказаного майна спадкодавцю. Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, що мають право на спадкування почергово. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно вимог ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Передача земельної ділянки в постійне користування громадянам ст. 92 ЗК України не передбачена. Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені в ст. 116 ЗК України Відповідно до ст.316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Емфітемвзис це довгострокове, відчужуване та успадковуване речове право на чуже майно, яке полягає у наданні особі права володіння і користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб з метою отримання плодів та доходів від неї з обов'язком ефективно її використовувати відповідно до цільового призначення. Суб'єктами емфітевзису є власник земельної ділянки та особа, яка виявила бажання користуватися останньою для сільськогосподарських потреб (землекористувач, емфітевта). Стороною відносин емфітевзису не може бути особа, якій земельна ділянка надана на умовах постійного користування чи на умовах оренди. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зазначене є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed