Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - будинком по [ADDRESS] (далі - житловий будинок), обґрунтовуючи вимоги тим, що спірний будинок належить йому на праві особистої приватної власності. У 2008 році відповідач вселився у спірний будинок, як член сім'ї на правах зятя, набув право користування житловим приміщенням, та зареєстрував своє місце проживання, але фактично продовжував постійно проживати з його, позивача, донькою у м. Миколаїв. У 2012 році шлюбні відносини між відповідачем та його донькою були припинені, шлюб розірвано, з того ж часу відповідач жодного разу не з'явився по місцю реєстрації, і теперішнє місце перебування позивачу не відоме. В судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, (оголошення у пресі про виклик до суду - газета «Рідне прибужжя» №8 від 19.02.2015р.) в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність, відкладення розгляду справи не надав. .Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] не заперечила проти задоволення позову.. Таким чином, суд, з врахуванням неявки відповідача належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не повідомлення ним про причини неявки, відсутності заяв про розгляд справи у його відсутність, його відкладення та згоди позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини: · 05.11.1991 року позивач, в період перебування у шлюбі [PERSON], яка визнана третьої особою по справі, на підставі рішення виконкому Доброжанівської сільської ради набув право особистої власності на житловий будинок (свідоцтво реєстровий №116 від 05.11.1991 р.); · 30.10.2008 році відповідач [PERSON] зареєструвався у спірному будинку як член сім'ї позивача, - зять (адресна довідка №631 від 05.02.2015р., показання свідків [PERSON], [PERSON]); · з жовтня 2008р. по червень 2012р. відповідач фактично проживав у м. Миколаїв, на території Доброжанівської сільської ради з'являвся декілька раз, з метою гостювання у батьків дружини (показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], акт обстеження від 12.12.2014р.); · 22.06.2012р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (заочне рішення суду №2/1408/147/2012р. Від 22.06.2012р.); · В період часу після розлучення до звернення позивача до суду, відповідач не з'являється по місцю реєстрації та не проживає у спірному будинку, без поважних причин, відомості про теперішнє його місце перебування відсутні (показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], акт обстеження від 12.12.2014р., акт обстеження складу сім'ї); · 15.01.2015 року Міграційною службою у Врадіївському районі позивачу відмовлено у знятті з реєстрації [PERSON] на підставі ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - можливість зняття з реєстрації лише на підставі особистої заяви особи або рішення суду (відмова №4823/12 від 15.01.2015р.); Суд вважає що між сторонами виник спір та склалися правовідносини з приводу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,зняття з реєстраційного обліку. При прийнятті рішення суд керується: Ст. 16 ЦК України, що особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права або інтересу у визначений цією статтею спосіб. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року», ратифікованою ВР України 17.07.1997р. за №475/97-ВР, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Також суд керується ч. 2 ст. 405 ЦК України, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом та ст. ст. 71, 72 ЖК України. Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІУ від 11.12.2003р. (далі - Закон 1382-ІУ) громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього закону, згідно якої, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (в т. ч. про позбавлення права користування житловим приміщенням). Під час судового розгляду не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про наявність поважних причин неможливості проживання відповідача за вказаною адресою, а тому оцінюючі встановлені в судовому засіданні факти та відповідні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач понад 1 рік, без поважних причин, відсутній по місцю своєї реєстрації. А тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved