Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача у зв'язку з невиконанням грошових зобов'язань за Договором банківського строкового вкладу суму коштів у розмірі 141 199,30 доларів США. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.11.2012 року між ПАТ «Банк «Таврика» та [PERSON] було укладено Договір банківського строкового вкладу «Море відсотків» №МК7874, згідно умов яких позивачем внесено на рахунок банку грошові кошти у сумі 125 000 доларів США, строком зберігання вкладу до 31.03.2013 р., під 11 % річних. Після закінчення дії договору, банк не повернув позивачеві суму депозиту та нарахованих відсотків, що стало підставою звернення останнього із позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.11.2012 р. [PERSON] та ПАТ «Банк «Таврика» уклали Договір банківського строкового вкладу «Море відсотків» № МК7874, за умовами якого відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 125 000 доларів США, строком до 31.01.2013 р. (а.с. 6). За використання коштів, розміщених на Рахунку Вкладника, Банк щомісяця нараховує проценти у валюті вкладу на суму Вкладу з розрахунку 11 % річних (п. 2.1). Факт внесення грошових коштів позивачем на рахунок банку згідно договору підтверджується відповідною квитанцією № 24D_139 від 01.11.2012 р. (а.с. 8). По закінченню строку дії договорів, сума вкладів та нарахованих процентів позивачеві повернута не була. 22.02.2013 р. позивачем було частково повернуто заборгованість у розмірі 199 962,43 грн. за Договором банківського строкового вкладу «Море відсотків» № МК7874 від 01.11.2012 р. та кошти за поточним рахунком у розмірі 34,93 грн. (а.с. 19), що не заперечується сторонами. Згідно виписки з особового рахунку [PERSON] від 19.03.2013 року сума заборгованості по договору № МК7874 складає 101823,66 доларів США та нараховані відсотки в сумі 1 543,39 доларів США (а.с. 20-21). Згідно ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження права клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)». Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув, тому вимоги в частині стягнення банківського вкладу«Море відсотків» №МК7874 в розмірі 101 823,66 доларів США та відсотків згідно договору в сумі 1543,39 доларів США, підлягають задоволенню. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Як встановлено в судовому засіданні, загальний розмір заборгованості за Договором банківського вкладу «Море відсотків» №МК7874 складає 101 823,66 доларів США, розмір процентів за договором банківського вкладу становить 1543,39 доларів США, які Позивач просить стягнути в іноземній валюті з Відповідача. Офіційний курс НБУ станом на день винесення рішення - 18.11.2015 року становить 23,77 грн. за 1 долар США, тобто еквівалент суми 101823,66 доларів США становить 2 420 348,40 грн. (101 823,66 доларів США х 23,77 грн. = 2 420 438,40 грн.), еквівалент суми 1543,39 доларів США становить 36686,38 грн. (1543,39 доларів США х 23,77 грн. = 36 686,38 грн.). Позивачем надано розрахунок процентів за користування кредитом станом на 31.07.2015 року, які він просить стягнути з відповідача. Оскільки строк дії договору «Море відсотків» №МК7874 закінчився 31.01.2013 року, тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування коштами за період з дня, наступного після закінчення строку договору по 31.07.2015 року задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Договору строк повернення банківського вкладу - 31.01.2013 року, отже кількість днів прострочення за період з 01.02.2013 року по 31.07.2015 року складає 912 днів, а тому три проценти річних від суми простроченої заборгованості становить 7632,59 доларів США (сума заборгованості 101 823,66 х 3 х 912 дні / 365 / 100 = 7632,59 доларів США), що еквівалентно на день винесення рішення 181 426,66 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial