Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 12.06.2013 року; вказав, що від цього шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що у подружжя різні погляди на життя, вони втратили одне до одного всі почуття та повагу, що призвело до припинення з серпня 2014 року сімейно-шлюбних стосунків. [PERSON] перебуває в сімейних стосунках з іншою жінкою, вважає примирення неможливим та просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, де також підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вказала , що дійсно з серпня 2014 року вони не проживають однією сімєю з позивачем, він зустрів іншу жінку, в строк наданий судом вони не помирилися, але вона вважає, що позивач ще може повернутися до них із сином, просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Із свідоцтва про шлюб, що було видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, вбачається, що сторони 12.06.2013 року зареєстрували шлюб, актовий запис №523 (а.с.4). Сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно ксерокопії паспорту (а.с.6) позивач зареєстрований [INFO], в судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, проживають з серпня 2014 року за різними адресами. Судом, також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній; дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матірю. Згідно ухвали суду від 22.04.2015 року сторонам призначено строк для примирення, проте у встановлений строк примирення між подружжям не досягнуто. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх неповнолітньої дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Посилання відповідача на те, що позивач повинен змінити своє ставлення до їх шлюбу є юридично неспроможними, оскільки спростовуються вищенаведеними обставинами. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved