Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11 жовтня 2011 року, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 14\~600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Позивач свої зобов`язання виконав, кредит надав, але в порушення умов кредитного договору відповідач допустив порушення своїх зобов`язань, у зв`язку із чим, станом на 30.05.2014 року має заборгованість перед банком в сумі 20\~859,48 грн., з якої: заборгованість за кредитом 13\~893,84 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 4\~697,01 грн.; заборгованість по комісії 799,13 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 969,50 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 20\~859,48 грн. та судові витрати. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції\~Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. №2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017р. (далі\~ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою від 06 квітня 2016 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. \~ \~ \~ \~ \~Вдповідач та\~його представник\~в судовому\~засіданні позовну\~заяву не\~визнали та\~просили відмовити\~в задоволенні\~позову повністю.\~Суду пояснили,\~що 23\~липня 2013\~рокуіз карткового рахунку відповідача №\~ [NUMBER] шахрайським шляхом за допомогою телефонного зв`язку було здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок №\~ [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] , в режимі «Експрес-переказ» через контакт-центр банку на загальну суму 13\~907,06 грн., тобто незаконне списання коштів з рахунків, про що було повідомлено банківську установу та правоохоронні органи. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день і час проведення слухання справи сповіщалася належним чином, про причини неявки не повідомила, письмових заяв не надходило. Процесуальні дії у справі. 22 травня 2018 року постановлено ухвалу про витребування доказів з АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою від 10 лютого 2015 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] . Ухвалою від 21 грудня 2017 року постановлено витребувати з Приватного акціонерного товариства «Київстар» хто є власником сім картки з номером мобільного зв`язку [NUMBER] ; повідомити дати та період з якого було заблоковано вказаний номер телефону та відновлювався вказаний номер мобільного зв`язку; повідомити місце блокування та відновлення сім картки з номером мобільного зв`язку [NUMBER] . Згідно відповіді телекомунікаційні послуги за вказаним телефонним номером надаються знеособлено (анонімно), на умовах передплаченого зв`язку ПрАТ «Київстар». Визначити особу, у користуванні якої знаходиться вказаний телефонний номер, немає можливості (Т.2, а.с.81). Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, з огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 11 жовтня 2011 року [PERSON] звернувся до установи ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою на отримання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, який йому було встановлено в розмірі 14 600,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (Т.1, а.с.6,7). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складає між ним і банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитором, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно із п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. За п.2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку позичальник зобов`язаний виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів з будь-якого із грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2016 року, звернуто увагу, що не з`ясовані умови договору від 11 жовтня 2013 року, оскільки в матеріалах справи відсутня заява щодо договору від 11 жовтня 2013 року, як і сам договір, а також докази отримання картки 11 жовтня 2013 року. Відтак, судом було встановлено, що у позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк», яка надійшла до суду 04.08.2014 року, в частині дати укладання договору з [PERSON] № б/н є опечатка, та договір укладено саме 11 жовтня 2011 року, що підтверджується матеріалами справи, зокрема на аркушах справи 6,7, Т.1 знаходиться анкета [PERSON] про те, що він ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами від 11 жовтня 2011 року, а також отримав картку 11 жовтня 2011 року. 29.01.2013 року відповідачу була перевипущена платіжна карта та збільшився кредитний ліміт, що не заперечувалося в судовому засіданні сторонами. Станом на 30.05.2014 року на картковому рахунку відповідача утворилась заборгованість в сумі 20\~859,48 грн., з якої: заборгованість за кредитом 13\~893,84 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 4\~697,01 грн.; заборгованість по комісії 799,13 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 969,50 грн. (Т.1,а.с.5). В судовому засіданні відповідач пояснив, що 23 липня 2013 року із його карткового рахунку №\~ [NUMBER] було здійснено переказ грошових коштів на картковий рахунок №\~ [NUMBER] відкритий на ім`я [PERSON] , в режимі «Експрес-переказ» через контакт-центр банку на загальну суму 13\~900,00 грн., який шахрайським шляхом заволодів його коштами. З виписки по особовому рахунку картки №\~ [NUMBER] , на яку було здійснено переказ коштів з картки [PERSON] , вбачається, що того ж дня були зняті грошові кошти на загальну суму 13\~400,00 грн. (Т.1, а.с.62). Як зазначив в судовому засідання відповідач він не здійснював жодних переказів коштів на ім`я [PERSON] . Також, у зв`язку із цим, [PERSON] звертався із відповідною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк», на що отримав відповідь з рекомендацією звернутися до правоохоронних органів (Т1, а.с.69-70). Після звернення відповідача з заявою до банку картку було заблоковано. Крім того, наданий позивачем аудіозапис розмови працівника банку із особою, що здійснювала перерахування грошових коштів із карткового рахунку відповідача, суд не може прийняти як належний, достовірний та допустимий доказ, так як голос не може бути предметом доказування та відповідач в судовому засіданні зазначив, що на аудіо записі не його голос. 25 липня 2013 року внесено відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 190 КК України, згідно заяви [PERSON] ,\~ [INFO] , з приводу незаконного заволодіння грошовими коштами через картку «Приватбанк» (Т.1,а.с.71). Згідно постанови слідчого Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Хомякова С.Ю. від 26.07.2013 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013040690004238 від 25.07.2013 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діях невідомої особи кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (Т.1, а.с.72). Відтак, звернення відповідача з заявою до правоохоронних органів з питання незаконного заволодіння грошовими коштами через картку «Приватбанк» підтверджено матеріалами справи. Відповідно до\~статті 1073 ЦК України\~у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно\~ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи. Відповідно до ст. 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів. Крім того, порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, передбачений Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженим\~Постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 р. № 705, в розділі 6 якого викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками. Так, пунктом 3 розділу VI вказаного Положення передбачено, що банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використання електронного платіжногозасобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжної операції, які не виконувалися користувачем; реєструвати протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів. Зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснення операції з використання електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. В той же час, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент, після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу ( п. 7). Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки, негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції ( п.9). Згідно з умовами договору клієнт зобов`язаний не допускати використання карток будь-якими іншими особами, зберігати у таємниці ПІН-коди, паролі та іншу інформацію, розголошення якої може призвести до фінансових втрат клієнта та банку, у разі втрати картки негайно повідомляти про це контакт-центр банку, не ініціювати проведення операцій із застосуванням карток у разі, якщо це може призвести до порушення недотримання вимог чинного законодавства України. Доказів, які б вказували, що\~кошти були зняті самим відповідачем матеріали справи не містять та не були надані позивачем при розгляді справи у суді. Також відсутні докази про те, що відповідач втрачав свою кредитну картку, надавав її для користування іншим особам або повідомляв комусь ПІН-код, або кодове слово. Ці обставини відповідач заперечує. Так, за змістом правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Згідно з ч. 2\~ст. 614 ЦК України\~відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Проте, в порушення процесуальних норм, позивачем не доведено того факту, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, Банком не надано доказів про відповідні наведеним нормативним актам дії банківської установи в такій ситуації, зокрема, негайно зупинити здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Натомість, відповідач після виявлення факту здійснення несанкціонованого списання грошових коштів з його карткового рахунку невстановленими особами негайно повідомив банк шляхом подачі письмової заяви про ці обставини, а також звернувся до поліції. Оскільки позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив правоохоронні органи про вчинений злочин та позивача про цей факт, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не несе відповідальності за таку платіжну операцію здійснену за допомогою платіжної картки. Враховуючи, що позивачем, відповідно до вимог ст.ст.\~77,78 ЦПК України, суду не надано належних та допустимих доказів передачі або втрати відповідачем інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, і недоведеністю вини відповідача в неналежному використанні банківських платіжних карток, суд вважає, що позовні вимоги позивача є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.141 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв`язку з чим поверненню не підлягають. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного, і

Outcome: dismissed