Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений з відповідачем 02 жовтня 2009 року, зареєстрований Сихівським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 158. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 02.10.2009 року. У даному шлюбі [INFO] в них народилася дочка [PERSON] , яка зареєстрована та проживає разом із позивачем, спори щодо місця проживання дитини у сторін відсутні. Однак, сімейне життя у них не склалось. У зв`язку з різними поглядами на життя, які призвели до того, що вони тривалий час, а саме з вересня 2011 проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Сім`я розпалася остаточно, оскільки позивач перебуває у фактичних відносинах з іншим чоловіком, з яким планує у майбутньому зареєструвати шлюб. Відповідач відзиву на позов не надав. Позивач в судове засідання не з`явився, подала до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі. Просить справу розглядати у її відсутності та позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позов визнав повністю та просить такий задоволити. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02.10.2009 вбачається, що 02 жовтня 2009 року Сихівським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 158. Після одруження позивач отримала прізвище [PERSON] . Копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 04.10.2011 підтверджено, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що Сихівським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 212. Як вбачається із позовної заяви та підтверджено заявою відповідача про визнання позову, спір з приводу визначення місця проживання дитини відсутній. Сторони спільно не проживають з вересня 2011 року. Сторони, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому його слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., згідно з квитанції №51 від 11.09 2020 року, банк отримувача Казначейство України, отримувач УКуСихів.рм.Львів, р/р [NUMBER] , МФО 899998, КОД ЄДРПОУ 38007636. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті та подання останнім заяви про вирішення питання щодо судового збору в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 420,40 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 420,40 грн. судового збору. На підставі ст.ст.24, 105, 112 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved