Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати недійсними та скасувати: рішення [PERSON] міської ради № 15 від 14 липня 2004 року про передачу [PERSON] земельної ділянки; державний акт серії ХМ № 105058 від 05 серпня 2004 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану в м. Полонне, по вул. Толстого, 109 для обслуговування жилого будинку; розподілити житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за вказаною адресою, виділивши для нього в натурі ? його частину, встановити порядок користування згаданою земельною ділянкою, яку розподілити між співвласниками будинку в рівних частинах, а також просив визнати поважними причинами пропущення ним строку позовної давності, який для нього поновити. В обґрунтування позову [PERSON] зазначав, що 26.10.2010 року він за договором дарування набув права власності на ? частину згаданого жилого будинку. Власником іншої ? частини цього домоволодіння являється [PERSON] На протязі декількох років намагався домовитись із відповідачем про добровільний розподіл житла та земельної ділянки, однак цього досягти не вдалось, та при цьому від [PERSON] дізнався, що останнім приватизована вся земельна ділянка, яка призначена для обслуговування жилого будинку, що змусило його звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивачка позов підтримав, просив провести розподіл будинку і земельної ділянки згідно висновку експерта, виділивши для його довірителя 57 % в жилому будинку, та відповідну частину земельної ділянки, погодившись сплатити для відповідача грошову компенсацію за перебільшуючу частку. При обранні саме такого варіанту поділу посилався, зокрема на те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,082 га, що розташована в м. Полонне по вул. Толстого, 109 за цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка межує з спірною земельною ділянкою, а саме з її частиною, котра виділяється співвласнику, який отримує 57 % домоволодіння. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково, пояснила, що вона погоджується на поділ будинку та земельної ділянки, з варіантом який запропонований позивачем, однак останній має для неї сплатити гроші, за проведену до будинку особисто нею добудову веранди, а також за ремонт. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 16.07.2002 року [PERSON] згідно договору дарування набув право власності на весь спірний жилий будинок. Відповідно до рішення Шепетівського міськрайонного суду від 30 червня 2004 року, яке набрало законної сили 19.10.2004 року, вказаний договір дарування житла визнано частково недійсним, та за [PERSON] визнано право власності на ? частину спірного домоволодіння. 26.10.2010 року [PERSON] подарувала вказану частину жилого будинку для позивача. За рішенням [PERSON] міської ради № 15 від 14.07.2004 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку, площею 0,1 га, що розташована в м. Полонне по вул. Толстого, 109, а 05 серпня 2004 року для відповідача видано державний акт серії ХМ № 105058 на право його власності на цю ж земельну ділянку за цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку. Вирішуючи питання законності приватизації [PERSON] спірної земельної ділянки суд виходить із такого. Відповідно до ст. 116 ЗК України, в редакції на час прийняття [PERSON] міською радою рішення про передачу відповідачу у власність земельної ділянки, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається ст.118 ЗК України за положеннями якої в редакції на вказаний період часу, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Як вбачається із матеріалів справи, приватизація [PERSON] спірної земельної ділянки здійснювалась за технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (далі технічна документація із землеустрою), тобто вважалось, що дана земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача. У матеріалах технічної документації із землеустрою міститься довідка виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 7711 від 06.11.2003 року про те, що [PERSON] виділена земельна ділянка в розмірі 0,10 га, розташована в м. Полонне по вул. Толстого, 9 для обслуговування житлового будинку, без зазначення номера та дати прийняття рішення, яким дана земельна ділянка була надана для нього в користування. При цьому в довідці зазначено, що вона видається для предявлення в банк. Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказ Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 N 43 (пункт 1.16.) технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає, зокрема - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Згідно до ст. 120 ЗК України (в редакції, що діяла на час набуття відповідачем права власності на жилий будинок) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка на час приватизації її [PERSON] не перебувала у його законному користуванні, а тому [PERSON] міська рада безпідставно прийняла оскаржуване рішення на підставі технічної документації із землеустрою, та неправомірно видала для відповідача [PERSON] акт про його право власності на земельну ділянку, при цьому не врахувала, що в період процесу приватизації [PERSON] Шепетівський міськрайонний суд вирішував спір щодо правомірності належності спірного житла в цілому для відповідача, та 30.06.2004 року постанови рішення яким визнав за [PERSON] право власності на ? частину будинку. За таких обставин міська рада не повинна була 14.07.2004 року приймати рішення про передачу [PERSON]Є.у власність всієї земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок. За положеннями ст. 120 ЗК України (в редакції що діяла на час набуття позивачем права власності на ? частину жилого будинку) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Отже, [PERSON] у звязку з отриманням у власність за договором дарування від 26.10.2010 року ? частини домоволодіння набув права користування земельною ділянкою, на якій він розміщений. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній власності. При вирішенні питання щодо варіанту розподілу між співвласниками жилого будинку, та встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій він розміщений, суд приймає до уваги позиції сторін, котрі погодились на виділ позивачу 57 % частин будинку, а також враховує доводи представника позивача щодо місця розташування іншої земельної ділянки, яка є у власності [PERSON] У звязку з виділом для позивача 57 % домоволодіння з нього на користь відповідача підлягає стягненню грошова компенсація в сумі 7952 грн. Щодо строку позовної давності, то суд враховує, що позивач лише в 2010 році став співвласником спірного житла, після чого намагався в добровільному порядку провести поділ будинку і земельної ділянки, яка була приватизована відповідачем задовго до набуття [PERSON] права спільної власності на житловий будинок, тому ці обставини суд відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України визнає поважними причинами пропущення позивачем строку позовної давності, та здійснює захист його порушеного права. Згідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь [PERSON] понесені останнім судові витрати, що складаються: судовий збір 365 грн. 40 коп. (243 грн.60 коп. + 121 грн. 80 коп.); 2000 грн. витрат за надання правової допомоги; 4000 грн. за проведення судової експертизи, а всього 6365 грн. 40 коп. Разом з тим, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 7952 грн. вказаної грошової компенсації, а тому суд проводить зарахування взаємних зобовязань сторін, та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] різницю в сумі 1586 грн. 60 коп. ( 7952 грн. 6365 грн. 40 коп.). Крім цього по справі не в повному обсязі сплачено судовий збір. Так, належало сплатити за позовні вимоги: немайнового характеру - визнання недійсними рішення міської ради та державного акту 243 грн.60 коп.; встановлення порядку користування земельною ділянкою - 243 грн.60 коп.; майнового характеру поділ будинку в натурі 606 грн. 57 коп. ( 121 314 грн. вартість всього домоволодіння : 2 = 60657 ? частка кожного співвланиска), а всього 1093 грн.77 коп. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь держави несплачений судовий збір по справі в сумі 728 грн. 37 коп. ( 1093,77 грн. 364,40 грн. сплачений позивачем судовий збір)

Outcome: approved