Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив витребувати з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] та повернути її до комунальної власності Житомирської міської ради, а також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов визнав та просив його задовільнити. Відповідач та її представник заперечили проти задоволення позову. Треті особи [PERSON] та [PERSON] також заперечили проти задоволення позову. Представник третьої особи Управління житлового господарства Житомирської міськради підтримала позов. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та встановив наступне. [PERSON] зареєстрована в [INFO] з 29 березня 1971 року. Вказана квартира належить територіальній громаді м.Житомира в особі Житомирської міської ради, оскільки, відповідно до довідки Відділу приватизації державного житлового фонду управління житлового господарства Житомирської міської ради від 20 червня 2014 року [PERSON] не зверталася до відділу з питання приватизації вказаної квартири. Свідоцтво про право власності на цю квартиру відділом не надавалося (а.с. 12). Згідно із ст. 1 ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир (будинків) шляхом передання їм цих квартир (будинків) у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї на підставі рішення відповідного органу приватизації. Таким чином ні [PERSON], ні її син [PERSON] не набули права власності на спірну квартиру. Однак, не дивлячись на це, належна на праві комунальної власності Житомирській міській раді квартира [ADDRESS] була незаконно, поза волею міськради та особи, якій це майно надано у користування - [PERSON]О, відчужена [PERSON] за договором купівлі продажу від 20.03.2010 [PERSON], а 22.06.2010 [PERSON] - відповідачці [PERSON] Відсутність волі позивача та особи, якій це майно надано у користування - [PERSON], стосовно відчуження спірної квартири встановлена рішеннями судів першої та апеляційної інтанцій (а.с. 4-5, 6-8) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с. 39-41), а тому в силу положень ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказується при розгляді цієї справи. Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребування у нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно зі ст. 388 ЦК України добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Оскільки належна на праві комунальної власності Житомирській міській раді квартира [ADDRESS] була незаконно, поза волею міськради та особи, якій це майно надано у користування - [PERSON]О, відчужена відповідачці [PERSON], тому суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved