Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 01 вересня 2001 року працював у відповідача Одеського національного університету імені І.І. Мечникова на посаді старшого викладача кафедри кримінального права, кримінального процесу та криміналістики економіко-правового факультету. 26 серпня 2014 року відповідачем видано наказ № 2234-18 на підставі якого позивача звільнено з роботина підставі п.2 ст. 36 КЗпП Уекраїни. Позивач вважає вказаний наказ таким що не відповідає трудовому законодавству, та просить суд визнати його неправомірним та скасувати, крім того позивач просить поновити його на посаді старшого викладача кафедри кримінального права, кримінального процесу та криміналістики економіко-правового факультету зі сплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення відповідно до яких, просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 01 вересня 2001 року працював у відповідача Одеського національного університету імені І.І. Мечникова на посаді старшого викладача кафедри кримінального права, кримінального процесу та криміналістики економіко-правового факультету. 26 серпня 2014 року відповідачем видано наказ № 2234-18 на підставі якого позивача звільнено з роботина підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. У п. 2 ст. 36 КЗпП України зазначено, що підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно ч.2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою ст. 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Відповідно до ч.2 ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до пункту 6.6 Положення про порядок наймання і звільнення педагогічних та науково-педагогічних працівників закладів освіти, що є у державній власності, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 05 серпня 1993 року № 293, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 серпня 1993 року за № 104, встановлюється, що строкові трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються укладеними на невизначений строк. Оскільки позивач був прийнятий на роботу відповідачем у 2001 році, та до 2003 року з ним декілька разів переукладено трудовий договір, і це відбулося під час дії Положення про порядок наймання і звільнення педагогічних та науково-педагогічних працівників закладів освіти, що є у державній власності, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 05 серпня 1993 року № 293, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 серпня 1993 року за № 104, то суд вважає що між позивачем та відповідачем виникли безстрокові трудові відносини. А тому відповідач не мав права звільняти позивача з посади за п. 2 ст. 36 КЗпП України. Крім того суд звертає увагу на те, що згідно п.17 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» Правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП ( 322-08 ) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Так, наказ про звільнення позивача видано під час його щорічної відпустки, що є неприпустимим. Таким чином суд приходить до висновку про те, що слід визнати неправомірним та скасувати наказ ректора Одеського національного університету імені І.І. Мечникова від 26 серпня 2014 року № 2234-18 про звільнення [PERSON] з посади старшого викладача кафедри кримінального права, кримінального процесу та криміналістики економіко-правового факультету Одеського національного університету імені І.І. Мечникова. Та поновити [PERSON] на посаді старшого викладача кафедри кримінального права, кримінального процесу та криміналістики економіко-правового факультету Одеського національного університету імені І.І. Мечникова на умовах безстрокового трудового договору з навчальним навантаженням на 1 ставку з оплатою за рахунок бюджетних коштів. А також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Так, згідно довідки відповідача середньоденна заробітна плата позивача складає 183 грн. 13 коп., весь час вимушеного прогулу по день винесення рішення складає 176 робочих дня, таким чином середній заробіток за цей час становить (183,13*176) = 32230 грн. 88 коп., та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на роботі. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача Одеського національного університету імені І.І. Мечникова на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставівикладеного,

Outcome: approved