Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 205 «ж» по вул. ім. Г.М.Зубенка (колишня Чапаєва) в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області, зазначивши, що з 30 травня 2017 року він є власником вказаного будинку, відповідач був зареєстрований колишнім власником у будинку, однак не проживає з 2007 року в будинку, його речей в будинку не має, в будинок не зявляється, претензій щодо проживання в будинку не предявляє, а тому може бути визнаний таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на будинок № 205 «ж» по вул. ім. Г.М.Зубенка (колишня Чапаєва) в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] від 30 травня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за № 2095 /а.с.7,8/. Вказана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 88423928 від 30 травня 2017 року та копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду /а.с.9-12/. Згідно довідок Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 344, 135 від 13 лютого 2018 року, 01 березня 2018 року відповідно, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (колишня Чапаєва), буд. 205 «ж», однак з 2007 року в будинку не проживає /а.с.13,16/. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з 2007 року та по теперішній час, відповідач [PERSON] в житловому будинку № 205 «ж» по вул. ім. Г.М.Зубенка (колишня Чапаєва) в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області не проживає, його речей та іншого майна в будинку немає, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідач не предявляв, в будинок не зявлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved