Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним права та обовязки забудовника житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: Луганської обл., м. Лисичанськ, вул. Леваневського, буд.5, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 21.03.2017 р. Позивач в судове засідання не зявився, позовні вимоги підтримав, справу просив розглядати за його відсутності, про що надав відповідну письмову заяву. Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, справу просила розглядати за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, про що надала заяву. У судовому засіданні досліджені докази: копія рішення Лисичанського міського суду від 02.07.2013 р.; копія договору про безстрокове користування земельною ділянкою; копія рішення №25 від 20.10.1955 р.; копія акту від 22.10.1955 р.; копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії; копія довідки голови вуличного комітету; копія довідки про причину смерті; копія свідоцтва про одруження; копія технічного паспорту; копія свідоцтва про смерть; копія свідоцтва про народження. Суд, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що батько позивача - [PERSON] за час свого життя, на підставі нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування під індивідуальне житлове будівництво від 25.10.1955 р., укладеного з Виконкомом Верхнянської міської ради №25 від 20.10.1955 р., отримав земельну ділянку загальною площею 600 кв.м. під будівництво житлового будинку з господарськими будівлями. Зазначена земельна ділянка розташована за адресою: м. Верхній (на теперішній час територія міста Лисичанська) по вул. Леваневського №40 (на теперішній час №5). За життя батько позивача здійснив будівництво житлового будинку за зазначеною адресою. 29.09.1983 р. Лисичанським Міжміським Бюро технічної інвентаризації було обстежено результат цього будівництва та складено технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок (інвентаризаційна справа №3285), яка була оформлена на батька позивача. Відповідно до діючого на той час законодавства, житлові будинки підлягали реєстрації, з якою не повязувалось виникнення права власності. Порядок їх реєстрації було визначено Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р. та яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 р. №56 (далі інструкція). Пунктом 9 цієї інструкції було передбачено, що право користування земельними ділянками, на яких розташовані будинки або домоволодіння з обслуговуючими їх будівлями та спорудами, підлягали реєстрації окремо, відповідно до вимог Інструкції МГК УРСР від 23.08.1952 р. Відповідно до вимог ст.ст. 20-23 ЗК УРСР (1970 року), відведення земельної ділянки проводилось шляхом встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі. Таким чином, згідно із ст.ст. 13, 90 ЗК УРСР (1970 року), у звязку з будівництвом житлового будинку №5 по вул. Леваневського м. Лисичанська Луганської обл., на підставі нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування під індивідуальне житлове будівництво від 25.10.1955 р., укладеного з Виконкомом Верхнянської міської ради №25 від 20.10.1955 р. батько позивача отримав земельну ділянку загальною площею 600 кв.м. під будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та яке, відповідно до вищевказаних приписів чинного законодавства не припинялось до його смерті. Після смерті 15.04.2012 р. [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку №5 по вул. Леваневського м. Лисичанська Луганської обл. Мати позивача - [PERSON], померла 21 березня 2017 р., отримала права та обовязки забудовника щодо вищевказаного домоволодіння на підставі рішення Лисичанського міського суду від 02.07.2013 р. 30 вересня 2017 р. позивач подав заяву до приватного нотаріуса [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (спадкова справа №79-2017) щодо майна матері [PERSON], на що того ж дня, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю доказів прийняття спадщини. Позивач проживав разом із матірю [PERSON] з 2001 року. Згідно ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з Листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові „Про судову практику у справах про спадкування вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки, як забудовника входять до складу спадщини. Таким чином, суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими.

Outcome: approved