Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання безвідсоткової позики що складає 7000 грн. - заборгованість за договором та 127983,31 грн. - пені, з підстави невиконання відповідачем свої зобов`язань. Позов обґрунтовує тим, що 25 січня 2017 року між ТОВ «Олександрійська зернова компанія» та [PERSON] був укладений письмовий договір про надання безвідсоткової позики на суму 7 000 грн. на строк до 20 квітня 2017 року, яку останній зобов`язаний був сплачувати згідно з встановленим графіком. На підтвердження укладення зазначеного договору відповідачем було надано розписку про отримання від ТОВ «Олександрійська зернова компанія» грошових коштів в сумі 7000грн. Однак, відповідач не виконує мови договору щодо повернення позики, звернення позивача з зазначеного приводу ігнорує. В зв`язку з порушення відповідачем графіка повернення отриманих сум, зазначених у п. 6.3 даного Договору, позивач просить стягнути з нього пеню з розрахунку 5% від суми неповернених сум позики за кожен день прострочення на загальну суму 127983,31 грн. станом на 11 березня 2018 року, а також сплачений судовий збір в сумі 2024,75грн.. 12.09.2018 року представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву про невизнання позовних вимог з таких підстав. З 26.06.2013р. по 07.06.2017р. відповідач працював водієм у ТОВ «Олександрійська зернова компанія». Дійсно, 25.01.2017р. ним було отримано безвідсоткову позику в сумі 7000 грн. зі строком повернення до 20.04.2017р. Був звільнений 07.06.2017р. Вважає, що якби він заборгував перед позивачем гроші, які взяв у позику, то під час звільнення йому не підписали обхідний лист та акт передання матеріальних цінностей. Зазначає, що В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, звернув увагу, що пеня в договорі зазначена як штафні санкції за невиконання умов договору щодо повернення позики у визначений договором строк. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково в частині стягнення суми позики в розмірі 7000 грн., пояснив, що він дійсно уклав договір позики, отримав кошти, які на даний час не повернув, в частині стягнення пені заперечував, зазначивши, що позика була надана без сплати відсотків. В судовому засіданні представник відповідача позов визнала частково в частині суми позики, що стягнення пені зазначила, що вона є надто більшою, чим сума позики та суд має право її зменшити. Заслухавши вступне слово учасників, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 25 січня 2017 року між ТОВ «Олександрійська зернова компанія» та [PERSON] в письмовій формі було укладено договір про надання безвідсоткової позики (далі - Договір) в розмірі 7000,00 грн. Відповідно до п. 3.1 та п. 3.3 зазначеного Договору, позика надана в готівковому вигляді та в строк до 20.04.2017 року. Відповідачем було отримано від ТОВ «Олександрійська зернова компанія» кошти в сумі 7000грн., що підтверджується розпискою про отримання позики від 25 січня 2017 року та видатковим касовим ордером від 25.01.2017 року.. Згідно п. 5.1., п. 6.3. Договору повернення позики має здійснюватися позичальником щомісячно не пізніше 20 числа кожного місяця, починаючи з лютого 2017 року по квітень 2017 року включно, рівними частинами по 2 333,33 грн. У випадку порушення позичальником графіка повернення отриманих сум, зазначених у п. 5.1 даного Договору, позичальник буде зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 5% від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення. Розмір пені згідно розрахунку позивача складає 127 983,31 грн. станом на 11.03.2018 року. Сторони домовились, що місцем виконання договору є м. Олександрія Кіровоградської області. Пунктом 9.2 Договору встановлено, що даний Договір припиняється при порушенні позичальником графіка повернення чергової частини сум позики. У цьому випадку позикодавець вправі вимагати дострокового повернення всієї неповерненої суми позики шляхом звернення до суду з позовною заявою про примусове стягнення коштів за договором про надання безвідсоткової позики. Згідно до ст.ст. 1046 , 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред`явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми . Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені законом. За приписами норм ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідачем не виконано умови договору про надання безвідсоткової позики від 25.01.2017 року, а саме не повернуто позику позивачу у встановлений договором строк, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки про отримання коштів, яка представником позивача була надана суду та знаходиться в матеріалах справи. Щодо стягнення пені суд зазначає наступне. Позивачем була нарахована пеня на суму заборгованості в розмірі 127983,31 грн., що значно перевищує розмір основного боргу. Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2,3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13, предметом розгляду якої був спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та п. 6.3 договору розмір пені за прострочення виконання грошового зобов`язання визначений у розмірі 5% від вчасно неповернутих сум позики за кожен день прострочення. В той же час, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Отже, згідно вказаних норм закону і висновку ВСУ суд має право зменшити розмір пені (яка є різновидом неустойки) незалежно від наявності клопотання сторони у справі. Як роз`яснено в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за пенею становить 127983,31 грн., що значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір неустойки, нарахований відповідачу відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України підлягає зменшенню з 127983,31 грн. до 3000 грн., враховуючи зазначені вище обставини. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт надання позивачем відповідачу позики у розмірі 7000,00 грн., а також те, що відповідачем порушено умови відповідного договору, доказів належного виконання умов договору відповідачем не надано, твердження позивача відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми позики в розмірі 7000 грн. та пні в сумі 3000 грн. Відповідно до вимог п. 39 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 024,75 грн.

Outcome: partial