Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації посилаючись на те, що [INFO] помер його дід [PERSON] . Після смерті діда відкрилася спадщина, що складається з квартири [ADDRESS] . У визначений строк він (позивач) звернувся до Сьомої київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 02.02.2018 року отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій оскільки право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власником спірної квартири на підставі Договору купівлі-продажу серія А 1289/4458, укладеного 26.07.1995 року, видавник Київська універсальна біржа, реєстраційний № 316652980000. Також у довідці зазначено, власником спірної квартири є [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № 1/5265-5312 від 13.10.1994 року, Товарна біржа Українська біржа Десятинна, реєстраційний № 38876654. У КП БТІ право власності зареєстровано за [PERSON] 18.01.1995 року, за № 313 в книзі д. 162-41. Він (позивач) звернувся до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві та Товарної Біржі «Київська Універсальна Біржа» з проханням надати правовставновлюючі документи на квартиру на ім`я [PERSON] , та отримав відмову. 29.01.2019 року за його заявою була проведена почеркознавча експертиза, за висновком якого підпис на Договорі купівлі-продажу від імені [PERSON] виконано іншою особою. З дня купівлі квартири і до дня смерті його дід в ній проживав. Інформація про іншого власника була внесена 27.12.2012 року. Враховуючи викладене просив визнати договір купівлі-продажу від 26.07.1995 року недійсним, та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] . В судовому засіданні позивач та його представник усі обставини та факти, викладені в позовній заяві, та позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві заперечував щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов до суду не подавав. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника співвідповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в суді 08.06.2018 року. Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2018 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 14.09.2018 року надійшли пояснення від Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві. 18.10.2018 року до суду надійшла копія спадкової справи № 688. 29.10.2018 року за клопотанням сторони позивача постановлено ухвалу про витребування доказів. 28.11.2018 року подано витребувані документи. 25.02.2019 року подано заяву про зміну предмету позову. Ухвалою від 27.02.2019 року Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві було залучено в якості відповідача. 13.03.2019 року від Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшов відзив на позов. Ухвалою від 03.04.2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду. Ухвалою від 10.07.2019 року за заявою сторони позивача провадження в частині позовних вимог про визнання права власності на майно закрито. В суді встановлено, що 13.10.1994 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчено Товарною біржею «Українська біржа Десятинна». Право власності [PERSON] в БТІ м. Києва зареєстровано 18.01.1995 року. [INFO] [PERSON] помер. З матеріалів спадкової справи Сьомої київської державної нотаріальної контори № 688, відкритої після смерті [PERSON] встановлено, що із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] , який є онуком померлого. [PERSON] звернувся згідно ст. 1261 ЦК України, його батько [PERSON] помер [INFO] . Бабуся позивача - [PERSON] померла [INFO] . Крім позивача, заяву про прийняття спадщини 27.09.2007 року подала [PERSON] , однак родинних стосунків з померлим, на вимогу нотаріуса, не надала. 19.12.2017 року [PERSON] подав заяву до нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. 02.02.2018 року державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки право власності на спірну квартиру зареєстровано за іншою особою, а не померлим. У Довідці ЖРЕО № 420 від 01.06.2007 року зазначено, що [PERSON] [PERSON] дійсно був прописаний та мешкав в квартирі [ADDRESS] , з 06.06.1995 року і до дня смерті - [INFO] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка сформована 19.12.2017 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] . Підстава виникнення права власності - Договір купівлі-продажу № А 1289/4458 від 26.07.1995 року, видавник Київська універсальна біржа. З реєстраційної справи № 5793936, наданої на вимогу суду, слідує, що право власності за [PERSON] було зареєстровано на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості від 26.07.1995 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений Київською універсальною біржею. Заява на державну реєстрацію правова власності подана [PERSON] 13.03.2014 року. Додано копію паспорта на ім`я [PERSON] , [INFO] , копію картки фізичної особи - платника податків. Згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 03.03.2014 року № 6589, виданої [PERSON] , квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 13.11.1994 року, інші договори переходу права власності відсутні. 29.01.2019 року Українським центром судових експертиз за зверненням [PERSON] складено Висновок експерта № 1-29/01 за результатами проведення почеркознавчої експертизи, згідно якого підпис від імені [PERSON] у графі «продавець» в Договорі купівлі-продажу нерухомості, укладеному між [PERSON] ( [PERSON] ) та [PERSON] від 26.07.1995 року, виконано не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Відповідно до положень ст. 236 Цивільного кодексу України, моментом недійсності нікчемного правочину є момент його вчинення. Але якщо недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. В суді було встановлено, що Договір купівлі-продажу нерухомості від 26.07.1995 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] не підписувався, що свідчить про незаконне вибуття спірної квартири з власності [PERSON] . Дана обставина дає підстави для визнання Договору купівлі-продажу нерухомості від 26.07.1995 року недійсним, що є підставою і для скасування рішення про право власності на квартиру за [PERSON] . Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.ст. 1261, 1266 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. По даній справі було встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись [PERSON] (онук померлого) та [PERSON] (невідома особа), яка документів на підтвердження стосунків з померлим не надала. Враховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] до суду не з`являвся, та жодних доказів на спростування доводів позивача не надав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved