Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 32000 грн. Зазначає, що 31.07.2020 року між ним та відповідачем укладена угода щодо грошової позики в розмірі 32000 грн., яку відповідач зобов`язаний повернути 16.08.2020 року. У зазначений термін грошові кошти повернені не були. На неодноразові вимоги щодо повернення боргу відповідач не відреагував. Позивач у судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просить справу слухати за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв`язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного Судом встановлено, що відповідно до розписки від 31.07.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 32000 грн. та зобов`язався повернути їх 16.08.2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач обов`язок повернути позику у строк та в порядку, що встановлений договором, належним чином не виконав, суму позики не повернув. Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Пунктом 3 частини 1 статті 208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 26 ЦК України). Позивачем було доведено факт передачі позичальнику коштів, а відповідачем не спростовано даний факт. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст. 12,13 ЦПК України, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Доказів повернення суми боргу матеріали справи не містять. З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в розмірі 32000 грн.підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved