Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути ТОВ «Авто Просто» грошові кошти в розмірі 8 993 грн.17 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 539, 59 грн., а всього 9 532, 76 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05 лютого 2011 року між ним та відповідачем була укладена угода № 339789 про надання фінансових послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки «ВАЗ» в групах. На виконання угоди він сплатив відповідачу вступний внесок в розмірі 2 151 грн., а також протягом 2011 - 2012 р.р. сплатив внески на загальну суму 15 130, 33 грн. Всього ним було сплачено 17 281, 33 грн., з яких чисті внески складають 8 993, 17 грн. Оскільки автомобіль він так і не отримав, у січні 2012 року відповідно до п.13.1 додатку № 2 до угоди № 339789 повідомив відповідача про відмову від виконання даної угоди і просив повернути сплачені ним чисті внески. Факт розірванню угоди відповідач підтвердив листом від 01.02.2012 року, проте, протягом 2-х років кошти не повертає. На його заяву від 17.12.2013 року про повернення вищевказаних коштів відповідач повідомив, що не може повернути кошти, у зв'язку з їх відсутністю у Фонді для повернення коштів. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що кошти повертаються в порядку черговості, до того, як повернути кошти позивачу відповідач має повернути кошти ще трьом учасникам. Кошти будуть повернуті позивачу в порядку, встановленому угодою. Крім того, вважає, що правові підстави для стягнення 3 % річних також відсутні. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 05 лютого 2011 року між сторонами в даній справі була укладена угода № 339789, в рамках створеної відповідачем в Україні системи продажу автомобілів «АвтоТак», відповідно до якої відповідач взяв на себе зобов'язання надати позивачу систему послуг, спрямованих на придбання автомобіля. Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід'ємними частинами Угоди. На виконання Угоди позивачем згідно квитанції № 81 від 05.02.2011 р. було сплачено вступний внесок в розмірі 2151 грн., крім цього, за період 2011 року позивачем були сплачені внески в сумі 15130, 33 грн., всього ним сплачено на рахунок відповідача 17 281, 33 грн. Відповідно до п.п. 13.1, 13.2 Угоди учасник, який ще не отримав Автомобіль, має право розірвати Угоду за власним бажанням, про що має повідомити АВТО ПРОСТО у письмовій формі. Учасник уповноважує АВТО ПРОСТО щомісяця здійснювати відрахування в розмірі 5% від кожного сплаченого Чистого внеску до Фонду для повернення коштів. Позивач звернувся з заявою у відповідності до положень ст.. 13, п. 13.3 Додатку №2 за Угодою № 39789 до відповідача про повернення чистих внесків. З листа відповідача від 08.01.2014 р., адресованому позивачу, вбачається, що останнього листом від 01.02.2012 р. було повідомлено про розірвання Угоди та роз'яснено, що поверненню підлягають Чисті внески, розраховані у відповідності до положень ст.. 13, п. 13.3 Додатку № 2 до Угоди. Сума коштів, що підлягає поверненню, становить 8 993, 17 грн. Згідно п. 13.4 Угоди із Фонду для повернення коштів АВТО ПРОСТО повертає Чисті внески, дотримуючись певних пріоритетів. Відповідно до п.п. 13.4.2 Угоди в наступну чергу повертаються Чисті внески тим Учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому Учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання Угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома Учасниками, пріоритет надається Учаснику, номер Угоди якого є меншим. У списку угод в групі № 1100, які розірвані раніше за Угоду укладену з позивачем та за якими відповідач має повернути кошти, позивач четвертий, що підтверджується довідкою ТОВ «Авто Просто» від 13.06.2014 р. Відповідно до Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що унормовано ч.1 ст.628 ЦК України. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, як то визначено ч.1 ст.638 ЦК України. За приписами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договору, яким передбачено порядок повернення коштів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed