Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання договору дійсним та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що у 28 грудня 1991 року між ним та совхозом ім. Ілліча Вільнянського району Запорізької області укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Даний договір посвідчений секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області та зареєстровано в реєстрі за № 117. Гроші за цей будинок сплачені повністю. З того часу позивач проживає у вказаному будинку, отримав Державний акт на право власності на присадибну земельну ділянку. Однак, зареєструвати право власності на вказаний житловий будинок у Державного реєстратора на теперішній час він не має можливості, у зв'язку з чим змушений звернутися до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов та викладене у ньому підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, через канцелярію суду надав заяву (а.с. 17), у якій просив зазначену справу розглянути за відсутністю представника відповідача, проти задоволення позову не заперечує. При вищевикладених обставинах суд ухвалив проводити розгляд цієї справи за відсутністю представника відповідача по наявних у справі матеріалах та доказах. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 28 грудня 1991 року Совхоз ім. Ілліча продав [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 4-5). У зв'язку з тим, що спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, суд керується Цивільним Кодексом УРСР (1963 року). Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до пп. 2 п. 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19.01.1976 (із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністра юстиції Української РСР № 4/5 від 11.03.1980, № 35/5 від 31.10.1985), яка діяла на момент укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих посвідчують угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном. Пунктом 2 вищевказаної Інструкції нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету, відповідної Ради депутатів трудящих покладено вчинення нотаріальних дій. Таким чином, судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 28 грудня 1991 року було посвідчено у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на момент його укладення, відбулася фактична передача майна позивачу, а друга сторона отримала грошові кошти в сумі 16968 крб. Отже, договір купівлі-продажу є дійсним, а тому додатково ставити питання щодо визнання його дійсним не потрібно. Враховуючи надані суду докази, суд дійшов до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача про визнання за ним права власності на будинок [ADDRESS].

Outcome: partial