Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], мотивуючи свої вимоги тією обставиною, що відповідно до укладеного договору № 2004709 від 19.11.2007 р. відповідач отримала кредит у розмірі 11 627 грн. 91 коп. на споживчі мету зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,000001 % річних. Позивач вважає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач умови угоди виконав, однак відповідач свої умови не виконав належним чином, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 23 618 грн. 08 коп. станом на 02.04.2012 р., та складається з 4521 грн. 91 коп. прострочена заборгованості за кредитом, прострочена заборгованість за сплатою комісії 110 грн. 87 коп., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у сумі 508 грн. 91 коп., пеня, нарахована за несвоєчасне погашення кредитів та комісій 17992 грн. 30 коп., інфляційні втрати - 1474 грн. 09 коп., просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 618 грн. коп., а також понесені судові витрати. Представник позивача Чиркін Д.В. надав суду заяву щодо слухання справи в його відсутність. Відповідач до судового засідання не з'явився, про день,час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутність. Судом встановлено, що відповідач 19.11.2007 р. отримав кредит у розмірі 11 627 грн. 91 коп. на поточні потреби, відповідно до п.2.2.1 Кредитного договору позичальник сплачує Банку щомісячну комісію за управлення Кредитом у розмірі 2,6% від суми наданого Кредиту. Згідно із п.3.1 Кредитного договору за користування Кредитом позичальник зобов'язується сплачувати Банку проценти в розмірі 0,000001 % процентів річних. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Відповідно до ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як витікає з наданого розрахунку заборгованості по кредиту від 19.11.2007 р., заборгованість по кредиту , процентам та пені у відповідача стала виникати 20.02.2008 р., останній раз відповідач сплатив проценти по кредиту 23.06.2010 р., з вказаного часу відповідач жодної проплати не проводив, позивач звернувся до суду з позовом 13.12.2013 р., тобто після закінчення строку позовної давнини. Відповідно до ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною давністю. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України. Відповідно до п.7 ч.1 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ст.258 ЦК України позовна давнина строком в 1 рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п.31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, з часу виникнення заборгованості по кредиту, минув строк позовної давнини, у зв'язку з чим суд доходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed