Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача узаконити захоплену ним кладову та усі встановлені ним прилади обліку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 2010 року він є законним власником помешкання площею 32,2 м?. Відповідач є власником помешкання площею 21 м? на тому ж поверсі, що й позивач. Кожного місяця йому приходить рахунок за опалення, відповідно до приватизованої площі. Тобто береться вся площа будинку та розділяється між мешканцями в залежності від приватизованих квадратних метрів. У загальному користуванні сторін знаходиться близько 60 м?, які можна розподілити між мешканцями поверху при розподілі на окремі блоки. Однак відповідач самочинно перепланував та зробив ремонтні роботи у приміщеннях загального користування та зайняв одноосібно кладову. Дані перепланування відповідачем ні з ким не узгоджувались та офіційно за ним не закріплені. Більше того, відповідач відмовляється звільнити кухню, а позивач змушений здійснювати оплату за площу, якою не користується. Оскільки відповідач самовільно зайняв всі приміщення загального користування, тому він змушений звернутись до суду і просить зобов'язати відповідача узаконити захоплену ним кладовку, всі встановлені відповідачем приладу обліку, щоб позивачу припинили виставляти рахунки за чужі площі за ненадані йому послуги. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідач в останнє судове засідання не прибув, повідомлявся належно. При проведенні минулого судового засідання проти задоволення позову заперечив, подав письмові заперечення, суть яких зводиться до наступного. Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки такі є необґрунтованими та безпідставними. Зазначив, що жодного перепланування у приміщеннях загального користування він не здійснив. Він приватизував разом з кімнатою приміщення, позначене на поверховому плані під літерою ХІ. У цьому приміщенні замінив старий умивальник на новий, встановив унітаз і душову кабіну, оскільки дана кімната для цього призначена і має відповідні комунікації. Дане приміщення згідно приватизації перебуває у його власності. Жодного іншого приміщення він самовільно не захоплював. Вказав, що протягом 2015-2016 років був відсутній за місцем проживання, так як перебував у зоні АТО. На поверсі, де він мешкає, приміщення кухні перебуває у загальному користуванні як його, так і позивача. Натомість, він цим приміщенням кухні не користується, оскільки там відсутні необхідні комунікації, а позивач використовує дане приміщення в якості туалету. Зазначає, що жодні рахунки за опалення приміщення ХІ позивачу не можуть надсилатись, оскільки центральне опалення у даному приміщенні відсутнє і позивач ніякого відношення до приміщення під літ. ХІ не має. Жодних перешкод у користуванні приміщеннями загального користування, в тому числі приладами обліку він не чинить. Просить врахувати, що позивач в своїй квартирі практично не проживає, позов вважає штучним і просить в задоволенні позову відмовити. В останнє судове засідання відповідач не прибув, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], на 9-му поверсі, яка складається з двох кімнат, житловою площею 32,2 м?, з яких одна кімната площею 22,3 м?, друга кімната площею 9,9 м?. При цьому, згідно примітки до плану квартири в загальному користуванні позивача з іншими мешканцями, у тому числі з відповідачем є приміщення під літерами: ІІ , ІІІ, IV, V, VI, VII, VIII, X. З'ясовано, що відповідачу належить квартира [ADDRESS] на 9-му поверсі, яка складається з двох кімнат, житловою площею 21,8 м?, з яких одна кімната площею 10,7 м?, друга - 11,1 м?. Приміщення II, III, IV, V, VI, VII, X, XI, ХІІ - знаходяться у загальному користуванні відповідача з іншими мешканцями. Аналіз приватизаційних документів, поверхових планів будинку по [ADDRESS] вказує на те, що позивач спільно не користується з відповідачем приміщеннями, позначеними на плані під літерами VІІІ, ХІ, ХІІ. Тим самим, судом встановлено відсутність у позивача правових підстав вимагати усунення порушеного права стосовно користування приміщенням під літерою ХІ, оскільки воно не перебуває у його спільному користуванні з відповідачем. З'ясовано, що будинок [ADDRESS] є колишнім гуртожитком, згідно рішення Львівської міської ради від 29.03.2007 № 721 цей будинок прийнято у власність територіальної громади м. Львова, на час розгляду справи будинок знаходиться на обслуговуванні ЛКП «Житловик-С», яке надає мешканцям будинку послуги по утриманню цього будинку та прибудинкової території. Позивач здійснює оплату за надані йому послуги. При цьому, порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», за змістом якої передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги кореспондує обов'язок виконавця надавати такі послуги відповідної якості, і у випадку відсутності цих послуг, згідно вимог п. п. 6, 8 ч. 1 ст. 20 згаданого вище Закону, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період їх фактичної відсутності, а також на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому КМУ. Порядок оформлення претензій споживачів до виконавців врегульовано ст. 18 Закону. Суд вважає недоведеним посилання позивача, що відповідач вчинив дії, якими порушено його права. При цьому, визначатися з іншим колом осіб учасників судового розгляду позивач відмовився і висловив свою переконаність в тому, що винуватцем у надмірному нарахуванні позивачу комунальних платежів є лише відповідач. Відповідно до вимог ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду, позивач не надав жодних доказів у підтвердження своїх позовних вимог стосовно невірного нарахування комунальних платежів і обмежився висловленням у позовній заяві та у судовому засіданні своїх припущень з даного приводу. Всі долучені позивачем розрахунки носять абстрактний характер і не можуть вказувати на підтвердження позовних вимог. За таких обставин суд вважає ці позовні вимоги позивача голослівними, не доведеними допустимими доказами, а відтак є безпідставними. Крім цього, серед інших позовних вимог позивач просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спільному користуванні приміщенням, позначеним на плані під літерою Х (кухня). Судом у процесі розгляду справи встановлено, і це не заперечується позивачем, що даним приміщенням відповідач фактично не користується, використовує дане приміщення виключно позивач, який у цьому приміщенні, він як особа з інвалідністю, влаштував власну вбиральню, про що свідчать фото, долучені самим позивачем. Таким чином, позивач не довів суду в чому полягають перешкоди, які чинить відповідач щодо спільного користування приміщенням, позначеним на плані під літерою Х (кухня) у будинку по [ADDRESS], яким шляхом він просить їх усунути. Тому суд вважає ці позовні вимоги позивача надуманими і безпідставними. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом і власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права, передбаченим законом або договором. Тим самим, суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, якій не передбачений ні законом, ні договором. Позивач повинен був подбати про обрання саме такого способу захисту своїх прав, який грунтується на законі або договорі. У Постанові Верховного Суду України від 13.07.2004 № 10/732 викладалася Правова позиція, згідно з якою, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способом захисту прав, суд повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача узаконити прилади обліку виходять за межі визначеного способу захисту, оскільки жодним чином не зачіпають прав позивача. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed