Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] втратившими право користування житловим приміщенням квартирою №36 у будинку №127 по вулиці Дніпропетровська дорога в м.Одесі, посилаючись на те, що вона є власником зазначеної квартири, відповідач з дочкою (син та онука) понад рік за даною адресою не проживають, їх особистих речей у квартирі немає, тому просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житлом. У судове засідання представник позивача подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі, розглянувши справу за її відсутності, при цьому погодилася на розгляд справи в заочному порядку у випадку неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був своєчасно повідомлений у встановленому законом порядку за місцем його реєстрації. Третя подала заяву, згідно якої просила суд розглянути справу з урахуванням інтересів малолітньої дитини, розглянувши справу за їх відсутності. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зі згоди представника позивачки, не обмеженої у такому праві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачеві на праві власності (а.с.7). Відповідач [PERSON], [INFO], приходиться сином позивачки та зареєстрований у квартирі з 28.05.1997 року, дочка відповідача [PERSON], [INFO], була зареєстрована за місцем реєстрації батька з 17.09.2013 року (а.с.11). Відповідач як член сімї власника квартири раніше проживав з дочкою у квартирі, однак з 28.09.2014 року, тобто понад рік у квартирі не проживають, їх особистих речей у помешканні немає, та по цей час не зняті з реєстраційного обліку, що підтверджується відповідним актом (а.с.12). На даний час відповідач з дочкою проживають за іншою адресою, реєстрація інших осіб, котрі не проживають у квартирі позивача, перешкоджає йому у здійсненні права власності у повному обсязі, позивач вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, що обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає. Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, при зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. Згідно ст.7 зазначеного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391, 405 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і підлягають задоволенню, оскільки вказана квартира належить позивачці на праві власності на законних підставах, відповідачі не проживають у квартирі понад рік, тому вони втратили право користування зазначеним житлом.

Outcome: approved