Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 02 жовтня 2010 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 02.10.2010 зроблено запис за № 2689. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сімейне життя між ними не склалось, оскільки мають різні погляди на шлюб, сім'ю; відповідач нехтував сімейними цінностями, у зв'язку із чим з липня 2012 року проживають окремо. Від шлюбу у них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], яким відповідач не надає матеріальної допомоги. Шлюбні відносини фактично припинились, а тому відсутня необхідність в наданні строку для примирення, який не виправить шлюбних відносин. Переконана, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам як сторін, так і інтересам дітей. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні 23.06.2014 за клопотанням відповідача, сторонам було надано строк на примирення. В судовому засіданні 23.07.2014 позивач пояснила суду, що примирення між нею та відповідачем не відбулося, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу. В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти розірвання шлюбу, оскільки у сторін є малолітні діти в інтересах яких необхідно зберегти сімейні відносини, а тому у позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 02 жовтня 2010 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 02.10.2010 зроблено відповідний актовий запис за № 2689, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02.10.2010 серії [NUMBER], однак міцної сім'ї не створили. Від подружніх відносин у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження. Сторони не підтримують шлюбних відносин, у зв'язку із чим такі фактично припинились. Протягом строку, який був наданий судом для сторін з метою примирення, відповідачем жодних дій щодо примирення не вчинено, а відтак доводи останнього про заперечення позовних вимог з метою збереження сімейних відносин є голослівними, які суд оцінює критично. Разом із тим, відповідно до ст.51 Конституції України, ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Відтак, за аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Враховуючи наведене, суд приходить висновку, що позов про розірвання шлюбу підставний та обґрунтований, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін та негативно впливають на розвиток їх дітей; шлюб між сторонами має формальний характер, родина фактично розпалася і її відновлення неможливо; при обставинах, зазначених позивачкою, в останньої відсутні які-небудь почуття до відповідача, остання наполягає на розірванні шлюбу, на примирення позивачка категорично не згодна, оскільки із відповідачем нічого не об'єднує, а відтак такий необхідно розірвати, а позов задовольнити у повному обсязі. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанціями №ПН1485К від 29.05.2014, наявною у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 243 грн. 60 коп. судового збору, що підлягає стягненню з відповідача. На підставі 51 Конституції України, ст.ст.24, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved