Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначив, що 10.09.1988 року зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які на момент розгляду цієї цивільної справи є повнолітніми. З початку 2015 року сімейне життя між позивачем і відповідачем різко погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, Спільне господарство не ведеться з вересня 2015 року. Оскільки примирення між позивачем і відповідачем не можливе, позивач не бачить сенсу у підтриманні шлюбних відносин з відповідачем. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала, позов визнала повністю, просила суд розірвати шлюб. Всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче. Із досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), зареєстрували шлюб 10 вересня 1988 року, про що виконкомом Луганської сільської ради Мар`їнського району Донецької області в Книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 16, видане повторне свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 05.08.2020 року. Як вбачається зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, суд переконаний, що фактичні шлюбні відносини між позивачем і відповідачем припинились ще у вересні 2015 року і іїхне збереження не можливе. Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено що розірвання шлюбу відповідає дісній волі позивача і відповідача і після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також не будуть порушенні права їх дітей, які є повнолітніми на момент розгляду цієї справи. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, позивач та відповідач не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. На підставіст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Питання про відшкодування судових витрат з відповідача позивачем не заявлено. На підставі та

Outcome: approved