Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить заборонити [PERSON] користуватися житловим будинком по [ADDRESS] та земельними ділянками з кадастровими номерами: [NUMBER] площею 0,129 га; [NUMBER] площею 0,042 га; [NUMBER] площею 0,042 га; [NUMBER] площею 0,037 га, які розташовані по [ADDRESS], та перебувати на території вказаного домоволодіння. Зобов'язати [PERSON] не перешкоджати позивачу в користуванні житловим будинком по [ADDRESS], та земельними ділянками з кадастровими номерами: [NUMBER] площею 0,129 га; [NUMBER] площею 0,042 га; [NUMBER] площею 0,042 га; [NUMBER] площею 0,037 га, які розташовані по [ADDRESS] та у зведені огорожі на межі вказаних земельних ділянок. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування від 05.07.2013 року він набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,25 га та житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У грудні 2014 року ним було здійснено поділ вищевказаної земельної ділянки площею 0,25 га на чотири земельні ділянки. Факт поділу та належності на даний час позивачу на праві власності 4 зазначених земельних ділянок підтверджується свідоцтвами про право власності: серії [NUMBER] від 04.12.2014 року, серії [NUMBER] від 05.12.2014 року, серії [NUMBER] від 05.12.2014 року та серії [NUMBER] від 05.12.2014 року. Відповідач [PERSON], який зареєстрований в житловому будинку по [ADDRESS], самоуправно зайняв і використовує зазначене вище нерухоме майно, чим грубо порушує майнові права позивача. Отже, відповідач протиправно і без належного дозволу самовільно користується будинком та земельними ділянками, чим чинить перешкоди у володінні та користуванні майном. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно письмової заяви просить справу розглядати без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідачем був наданий відзив на позовну заяву, в якому викладено наступне. Відповідач є хворою літньою людиною віком 81 рік та перебуває на обліку Білгород-Дністровської районної лікарні, у зв'язку із хворобою серця. Будь-яких перешкод у володінні та користуванні нерухомим майном не чинив. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, в порядку заочного розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,129 га, земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,042 га, земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,042 га та земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,037 га, що підтверджується відповідними витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Позивач [PERSON] наголошує на тому, що відповідач [PERSON] безпідставно користується нерухомим майном, що належить [PERSON] на праві приватної власності, тим самим порушує право останнього на вільне володіння та користування майном. Факт користування майном і не заперечує сам відповідач [PERSON] З пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], наявних в матеріалах справи, вбачається, що відповідач [PERSON] мешкає в будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належить позивачу на праві приватної власності. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] також вбачається, що відповідач, проживаючи в спірному будинку, не допускає законного володільця до будинку, що змусило його звернутись до суду із позовом. Крім того з характеристики від 30.01.2018 року, виданої Приморською сільською радою вбачається, що [PERSON] проживає на території Приморської сільської ради за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник майна відповідно до ст.ст. 317, 319, 325, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно з п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Враховуючи вищевикладене, відповідач проживає в спірному домоволодінні, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, суд визнає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Вимога позивача [PERSON] про зобов'язання [PERSON] не перешкоджати в зведенні огорож на межі вказаних земельних ділянок не підлягає задоволенню, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем надано не було. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 1280 грн.

Outcome: partial