Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 75039,87 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 03.02.2010 р. між ним і відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 %, що визначений в Тарифах, що діяли на дату нарахування та викладені на сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що передбачено п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг» з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 31.01.2018 р. у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача, а тому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду. 28.03.2018 року суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 6 ст.\~19\~ЦПК України вирішив її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, 21.05.2018 року відповідач - [PERSON], подала до суду клопотання про призначення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позивачем порушено строк загальної та спеціальної позовної давності щодо стягнення неустойки (пені, штрафу), тому вважає, що суд повинен відмовити в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача загальної суми заборгованості (з урахуванням основного та додаткового зобовязання), застосувавши строк позовної давності. У відзиві на позовну заяву відповідач також зазначив, що вимоги позивача про стягнення комісії є необґрунтованою та нікчемною і тому не підлягає задоволенню в даному судовому процесі в силу ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 України, а також заяву про застосування строку позовної давності в якій просив суд: застосувати строки загальної та спеціальної позовної давності щодо стягнення з відповідача основної суми заборгованості та пені і штрафу за договором кредитування; застосувавши наслідки порушення строків загальної та додаткової позовної давності, відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову. Відповідач також у відзиві на позовну заяву просила суд розглянути дану цивільну справу у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с. 48 - 55). Ухвалою суду від 01.6.2018 року суд призначив розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін) сторін. Представник позивача за довіреністю [PERSON], подала до суду відповідь на відзив в якій зазначила щодо строку позовної давності, що відповідно до пунктів 2.1.1.2.11 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Представник позивача у відповіді на відзиві вказує, що за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Щодо стягнення неустойки представник позивача у відповіді на відзив вказує, що при укладанні договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до ст. 638 ЦК України, і вважає, що таким чином розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку сторони визначили та погодили при укладенні договору. Представник позивача також зазначила, що згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду лише за заявою відповідача. У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що чинне законодавство не містить заборон щодо застосування такого виду правових наслідків у разі порушення зобовязання як неустойка, а сторони досягли згоди і у клали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені та штрафу. Представник позивача у відповіді на відзив поросить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просить проводити розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явилася, судом про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно, причин неявки до суду, які могли б бути визнані судом поважними чи клопотань не подала. Згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н від 03.02.2010 року, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 %, що визначений в Тарифах що діяли на дату нарахування та викладені на сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що передбачено п. 2.1.1.12.6 «Умов та правил надання банківських послуг» з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Як вбачається з листа позивача, що надійшов на адресу суду 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умовами якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Даний кредит надавався на підставі умов та правил надання клієнтам платіжних карток, а також інших банківських послуг, вказаних в заяві і в пам'ятці. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Також відповідач надав згоду, що відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг», у разі порушення нею термінів платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісії. Відповідно до п. 2.1.1.2.11. «Умов та правил надання банківських послуг» картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні картки включно. Згідно листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 14.16.2018 р. № 30.1.0.0/2-20170728/607, [PERSON] (ІПН [NUMBER]) згідно кредитного договору б/н від 03.02.2010 року отримала картки № 4149437410626137, 5168755361450154, 5168755416871685 остання з яких має термін дії до останнього дня 09.2021 року (а.с. 77). В постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14 зазначено наступне: «Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.»

Outcome: partial