Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в якій вказує, що вона починаючи з 22.03.1984 року зареєстрована та постійно проживає в житловому будинку [ADDRESS], який був збудований її дідом [PERSON] у 1972 році, а належні до нього будівлі та споруди: літня кухня літ. Б - в 1983 році, сарай літ. В - в 1982 році, сарай літ. Ж добудовано в 1986 році. Право власності на житловий будинок літ. А підтверджується договором дарування половини домоволодіння від 16.09.1950р., відповідно до якого батько діда [PERSON] подарував частку будинку синові [PERSON], а іншу половину цього будинковолодіння дід успадкував після смерті свого батька. [INFO] дід позивача [PERSON] помер та спадщину фактично прийняла його дружина - [PERSON]. За час життя [PERSON], нею в 1992 році було добудовано розпочатий її чоловіком другий житловий будинок літ. З, загальною площею 183,80 кв.м. Однак, зареєструвати право власності на нього остання не встигла, оскільки померла [INFO] На день смерті [PERSON] з нею були зареєстровані та проживали позивачка та її діти. За життя [PERSON] склала заповіт від 26.04.1993р., в якому зазначила, що все її майно, в тому числі будинок із господарськими будівлями та спорудами, розміщеними за [ADDRESS], після смерті заповідає [PERSON] З метою прийняти належну їй спадщину, позивач звернулась до приватного нотаріуса Скінтей Ю.І., яка спадкову справу зареєструвала, проте видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів на житловий будинок. У зв'язку із викладеним, за відсутності можливості іншого врегулювання даного спору, позивач просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок літ. А, загальною площею 44,50 кв.м., житловою площею 21,10 кв.м.; житловий будинок літ. З, загальною площею 183,80 кв.м., житловою площею 68,20 кв.м.; літню кухню літ. Б, загальною площею 34,30 кв.м., сарай літ. В, сарай літ. Ж, криницю № 1, огорожу № 2, вигрібну яму літ. І. В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився проте надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на будинковолодіння [ADDRESS] згідно рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 29/2 від 09.02.1993 року) зареєстровано за [PERSON] в таких частинах: - 1/2 частини будинковолодіння згідно договору дарування від 16.09.1950 року, - 1/2 частини будинковолодіння згідно свідоцтва про право на спадщину від 12.08.1965 року за № 2036, що підтверджується копіями вказаних договору та свідоцтва, а також довідкою ЧКОБТІ № 03 від 05.01.2015 року. (а.с.8-10) Встановлено також і той факт, що [PERSON] 04.09.1927 року зареєстрував шлюб із [PERSON], [INFO], актовий запис № 25 від 04.09.1927 року, про що свідчить архівна довідка № 1/2166 від 20.11.2014 року. (а.с.7) Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого повторно, серії [NUMBER] від 05.11.2014 року, [PERSON] помер [INFO]. (а.с.11) Відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (який діяв на момент смерті [PERSON].) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Довідкою № 4207 від 08.12.2014 року виданою ПП «Садгора-Сервіс» встановлено, що на день смерті [PERSON] з ним в одному будинковолодінні проживала його дружина [PERSON] Таким чином [PERSON] фактично вступила в управління та володіння майном, а тому вважається такою, що прийняла спадщину на вищевказане будинковолодіння та оскільки ніхто з інших осіб не заявив про прийняття спадщини та не претендував на неї, стала його одноосібним власником. (а.с.12) [INFO] [PERSON] померла, що встановлено із копії свідоцтва про смерть [NUMBER]. За життя, останньою було складено заповіт, яким вона все своє майно в тому числі і будинковолодіння по [ADDRESS] заповіла [PERSON]. (а.с.13, 24) Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР (який діяв на момент складення заповіту) Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно довідки ПП «Садгора-Сервіс» № 4206 від 08.12.2014 року на день смерті [PERSON] разом з нею проживала [PERSON], онука померлої, зі своїми дітьми, а тому позивач вважається таким, що спадщину прийняв, проте свідоцтво про право на спадщину позивачем отримано не було. (а.с.14) Таким чином, до складу спадкового майна у вигляді будинковолодіння по [ADDRESS], згідно технічного паспорту входить житловий будинок літ. А, загальною площею 44,50 кв.м., житловою площею 21,10 кв.м.; житловий будинок літ. З, загальною площею 183,80 кв.м., житловою площею 68,20 кв.м.; літню кухню літ. Б, загальною площею 34,30 кв.м., сарай літ. В, сарай літ. Ж, криницю № 1, огорожу № 2, вигрібну яму літ. І. Довідкою ЧКОБТІ № 2994 від 15.01.2015 року повідомлено, що вказані будівлі та споруди збудовані до 1992 року, а тому дані об'єкти нерухомого майна не є самочинним будівництвом. (а.с.15-21) Так в подальшому, позивач, звернувшись до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови у видачі свідоцтва стало відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане будинковолодіння, яке входить до складу спадкового майна. (а.с.27) Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Так, позивач вказує, що право власності на квартиру було наявне у її покійного діда та пізніше бабусі, проте свідоцтво про право на спадщину отримати вона не може, оскільки її право власності підлягає сумніву винесеною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причин відсутності правовстановлюючих документів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що будівництво вищевказаного будинку проводилось в період до 1992 року, що, тим не менш, не може визнаватись самочинним будівництвом. В листі Держархбудінспекції № 40-12-2409 від 01.09.2011 року вказано, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. До цієї дати, не передбачалась процедура введення житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позивач має всі правові підстави володіти, користуватись та розпоряджатись своїм спадковим майном на яке прохає визнати право власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved