Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 8 394 гривні 22 копійки. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 02 червня 2008 року між ним і відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого з урахуванням зміни умов кредитування позивач надав відповідачу кредит в сумі 3 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 30.11.2014 року у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача. Представник позивача надав заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судовому засіданні не заперечила проти вимог позивача та визнала позов. Пояснила, що дійсно вона отримувала кошти від банку за договором кредиту, вказаний факт не оспорила. Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Із копії заяви [PERSON] від 02.06.2008 року вбачається, що між нею і ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого вона отримала кредитні кошти в сумі 250 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 12). У вищезазначеній заяві [PERSON] відображено, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку; також, вона виразила згоду з тим, що Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с. 12, на звороті). 08.07.2009 року і 05.02.2010 року за вказаним договором було змінено кредитний ліміт на 1 800 і 3 000 гривень, що було здійснено відповідно Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується довідкою банку (а.с. 11). Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 13 - 18). Пункт 5.5. Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів у році. За несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом і овердрафтом) клієнт оплачує відсотки за завищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами (п. 5.5.1. Умов). Згідно із п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, в разі порушення клієнтом строків платежу за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми позову. Пункт 9.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачає, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання; якщо на протязі цього строку жодна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання перед позивачем за укладеним між ними кредитним договором від 02.06.2008 року. З наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.11.2014 року відповідач має заборгованість по договору на загальну суму 8 394 гривні 22 копійки, з яких: заборгованість за кредитом - 3 000 гривень 00 копійок, заборгованість по процентам - 3 616 гривень 40 копійок, заборгованість по комісії - 1 140 гривень 00 копійок та штрафні нарахування в сумі 637 гривень 82 копійки (а.с. 7 - 10). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). В пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Таким чином, оскільки, відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання з повернення кредиту та сплатити процентів у строки передбачені кредитним договором від 02.06.2008 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved