Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по сумі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 28 000 грн., інфляційні втрати у розмірі 20\~980,10 грн., 3% річних за несвоєчасну виплату заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку у розмірі 853, 48 грн, а всього 49\~833,58 грн., мотивуючи тим, що позивач працювала у публічному акціонерному товаристві «Приватбанк» на посаді старшого касира-операціоніста Індустріального відділення Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «Приватбанк». 31 грудня 2013 року позивач звільнилася за власним бажанням, однак відповідачем не було їй сплачено заробітну плату за листопад та грудень 2013 року, яка стягнута за рішенням суду. Тому позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку, інфляційні втрати та 3% річних. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав у позові викладених, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засідання проти задоволення позову заперечував, оскільки рішення суду про стягнення заробітної плати та середнього заробітку було виконано банком 17.06.2015, та просив застосувати строк позовної давності. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню за таких підстав. 17 жовтня 2011 року позивач [PERSON] було прийнято \~до \~Індустріального відділення Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» \~касиром операціоністом 2 категорії, що підтверджується \~наказом \~про прийняття \~на роботу № Э.DN-KП- 2011- 6857868 від 17 жовтня 2011 року, укладеним трудовим договором (а.с. 7-8) та трудовою книжкою (а.с. 9). 3 червня 2013 року [PERSON] переведено \~на посаду старшого касира операціоніста, що підтверджується наказом №Э.DD-ПП- 2013- 538 від 03 червня 2013 року та трудовою книжкою \~(а.с. 9). 31 грудня 2013 року \~позивач була звільнена за власним бажанням, що підтверджується наказом про звільнення №Э.28.0.0.0/1-7078972 від 27 грудня 2013 року №Э.DD-ПП- 2013- 538 від 03 червня 2013 року та трудовою книжкою\~(а.с. 9). Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня \~2014 року з відповідача стягнуто на користь позивача не виплачену заробітну плату у розмірі 8 000 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 36\~ 000 грн., яке фактично виконане банком 19 червня 2015 року. У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати робітнику оформлену трудову книжку та здійснити з ним розрахунок у встановлені ст. 116 КЗпП України строки. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх належних йому від підприємства сум здійснюється в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк сплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП Українив разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається з матеріалів справи виконавчий лист за вищевказаним рішенням було видано 27.01.2015 (а.с. 17) Постановою від 18.02.2015 відкрито виконавче провадження (а.с. 18). З 27.03.2015 по 14.05.2015 виконавче провадження було зупинене у звязку із зверненням державного виконавця до суду із заявою про розяснення рішення, що не заперечують сторони по справі. Згідно ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Тому на підставі вищевикладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума інфляційних втрат у розмірі 8 052,00 грн. (44\~000,00 (заборгованість по заробітній платі) * 118,3% / 100 = 8 052,00 грн.). Ст. 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому на підставі вищевикладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3 відсотків річних у розмірі 350,79грн. (44\~000,00 (заборгованість по заробітній платі) * 3 / 100 / 365 * 97 (днів до фактичного виконання рішення) = 350,79 грн.) Розглядаючи вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку як компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд приходить до висновку, що в задоволенні вказаних вимог слід відмовити, оскільки сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені вже була стягнута за рішенням суду від 27 жовтня \~2014 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 8 052,00 грн. та 3 відсотків річних у розмірі 350,79грн., а всього 8402,79 грн. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход бюджету підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 116-117 КЗпП України,

Outcome: partial