Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 37490 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.12.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] отримав у власність грошові кошти в розмірі 37490 грн., що підтверджується розпискою від 27.12.2019 р. За умовами договору [PERSON] зобов`язувався повернути позивачу таку ж саму суму коштів в термін до 31.12.2019 року. Проте по даний час відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, отриманих коштів не повернув. Просить позов задоволити. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання розгляду справи повідомлялися належним чином, проте представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій зазначив, що позов підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. За таких обставин, відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із змісту\~ст.12 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 2\~ст. 11 ЦК України\~передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно із ч.2\~ст.1046 ЦК\~договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були переданої йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1\~ст.1049 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 37490 грн. і відповідач зобов`язався повернути отримані кошти 31.12.2019 р., що підтверджується розпискою від 27.12.2019 року /а.с. 12/. На даний час, відповідач не повернув жодних коштів на виконання вимог вказаного договору позики, а тому [PERSON] не виконав своїх зобов`язань перед [PERSON] . Таким чином, вимога про стягнення боргу за договором позики від 27.12.2019 року в заявленому позивачем розмірі у сумі 37490 грн. підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких доказів, які б спростовували наведені позивачем суми заборгованості за вказаним договором позики (розпискою) відповідачем суду не надано. Відповідно до\~ст.141 Цивільного процесуального кодексу України\~суд присуджує стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн., який сплачено позивачем при зверненні із даним позовом до суду.

Outcome: approved