Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 169 090,64 грн. за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного 06.03.2007 року між відповідачем та ЗАТ «Альфа-Банк» договору відповідач отримав кредит у розмірі 2 400,00 доларів США. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач має заборгованість 169 090,64 грн., яка складається з наступного: 22 216,81 грн. - заборгованість за кредитом; 129 864,51 грн. - пеня. 29.08.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за яким відбулось відступлення права вимоги боргу до осіб, які є позичальниками банку за укладеними кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором, укладеним з відповідачем. В подальшому, 14.07.2010 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» укладено договір факторингу, за яким позивач набув права вимоги боргу за кредитним договором, укладеним між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позов підтримав та просив вимоги задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник відповідача надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності. Також, представник відповідача надав письмові заперечення на позов, згідно з якими боржник [PERSON] має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові, оскільки він не був повідомлений про укладення договору про відступлення права вимоги, тому жодних зобов'язань перед ТОВ «Кредит Колекшн Груп» у нього не виникло. Також, зазначав, що позивачем не надано доказів наявності у нього, як фактора, прав на придбання права відступної вимоги до фізичних осіб не суб'єктів господарювання. Крім того, вказував на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вказаними вимогами. За умовами кредитного договору строк виконання зобов'язання встановлено сторонами не пізніше 06.09.2008 року, а з вказаним позовом позивач звернувся 07.02.2014 року. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Враховуючи наведене та відсутність заперечень зі сторони представника позивача, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. З матеріалів справи вбачається, що 06.03.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 500005209, згідно з яким ЗАТ «Альфа-Банк» надав відповідачу кредит у розмірі 2 400,00 доларів США на строк 1 рік та 6 місяців до 06.09.2008 року, зі сплатою 40% річних на суму залишку заборгованості за кредитом за користування коштами. 29.08.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за яким відбулось відступлення права вимоги боргу до осіб, які є позичальниками банку за укладеними кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором, укладеним з відповідачем. В подальшому, 14.07.2010 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Кредит Колекшн Груп» укладено договір факторингу, за яким позивач набув права вимоги боргу за кредитним договором, укладеним між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Судом встановлено, що відповідачем неналежним чином виконуються зобов'язання, прийняті ним за умовами кредитного договору. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 05.03.2014 року відповідач має заборгованість в розмірі 169 090,64 грн., яка складається з наступного: 22 216,81 грн. - заборгованість за кредитом; 129 864,51 грн. - пеня. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Проте, відповідач умови договору не виконав та кошти за договором кредиту не повертав. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Нормами ст.ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до приписів ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З огляду на те, що сторонами у кредитному договорі визначено строк виконання зобов'язання не пізніше 06.09.2008 року, саме з цієї дати виникло право вимоги виконання відповідачем боргових зобов'язань з повернення кредиту. Відтак, саме з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності. Натомість, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 31.03.2014 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності для вимог про стягнення заборгованості, а також спеціального річного строку давності для вимог про стягнення неустойки. Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Роз'ясненнями, наданими в п. 31 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідач у письмовій заяві наполягав на застосуванні наслідків спливу строку позовної давності. Позивач не просив суд поновити строк звернення до суду з вказаним позовом та не навів поважних причин пропуску строку давності. Не встановлені такі причини і судом в ході розгляду справи. За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed