Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що з 16.9.2011 року по 2.1.2015 року перебув у трудових правовідносинах з відповідачем, працював зварювальником ВП «Мостобудівельний загін № 12». 2.1.2015 року він звільнився за власним бажанням, відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України. Оскільки з квітня 2013 року відповідач не виплачував позивачеві заробітну плату, на час звільнення заборгованість становила 79841,02 грн. Рішенням суду від 12.5.2015 року постановлено стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по зарплаті у вищезазначеному розмірі. На теперішній час заборгованість по заробітній платі, у вищезазначеному рішенням суду розмірі, відповідачем не сплачена, у зв'язку з чим, позивач посилаючись на ст.117 КЗпП України просить стягнути з відповідача а свою користь середній заробіток за час затримки при розрахунку, починаючи з 13.5.2015 року по день винесення рішення по справі - 20.10.2015 року із розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 123,64 грн.; ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків розрахунку при звільненні за період з січня по серпень 2015 року в розмірі 28032,18 грн., та з посиланням на ст.2371 КЗпП України моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Відповідач надав заперечення в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки рішенням суду від 12.5.2015 року позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди задоволені, рішенням суду призначене стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 3000 грн., щодо інших позовних вимог проти задоволення позову не заперечує. Сторони до суду не з'явилися, надавши заяви про проведення розгляду за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити, представник відповідача, просить розглянути в рамках позиції, викладеної в запереченнях. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Перевіривши докази по справі суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, що визнається й не заперечується сторонами, позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем. Рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 12.5.2015 року по справі № 2/332/675/15, про стягнення заборгованості по оплаті праці, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, винесено з того ж самого предмету спору між тими же ж сторонами, що й даний спір, яке набрало законної сили 25.5.2015 року, призначено стягнення з відповідача на користь позивача зокрема відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд закриває провадження якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Рішенням суду від 15.5.2015 року постановлено рішення з приводу відшкодування моральної шкоди з-за несвоєчасного розрахунку при звільненні, повторне відшкодування якої позивач просить провести й за даним позовом, що суд вважає безпідставним й з посиланням на п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України в частині стягнення відшкодування моральної шкоди вважає провадження закрити. Щодо решти позовних вимог суд вважає наступне. Рішенням суду від 15.5.2015 року встановлений середньоденний заробіток позивача в розмірі 123,64 грн., що відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягає доведенню. Рішенням суду від 15.5.2015 року встановлене невиконання відповідачем вимог ст.116 КЗпП України, щодо проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні, з-за чого судом за принципами ст.117 КЗпП України постановлено стягнення середнього заробітку за час затримки при розрахунку. Вищезазначене рішення суду відповідачем не виконано, у зв'язку з чим, за принципами ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд вважає що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки при розрахунку за період з 13 червня по 20 жовтня 2015 року - 110 робочих днів з урахуванням середньоденної заробітної плати позивача - 123,64 грн. в розмірі 13600,40 грн., що визнається відповідачем в своїх запереченнях, тому в даному випадку суд застосовує норми ст.174 ЦПК України, про задоволення позовних вимог у зв'язку з їх визнанням відповідачем. Щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків розрахунку, суд вважає наступне. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Рішенням суду від 15.5.2015 року встановлено порушення відповідачем строків виплати позивачеві заробітної плати, у зв'язку з чим, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню в розміру зазначеному позивачем - 28032,18 грн., оскільки він не заперечується відповідачем, у зв'язку з чим, суд до даної вимоги також застосовує ст.174 ЦПК України.

Outcome: approved