Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , 1983 року народження, особою, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивачу належить на праві приватної власності зазначений вище житловий будинок. Відповідач в даному помешканні з 2016 року фактично не проживає. Вирішити питання добровільно позивач не має змоги, так як не знає місцезнаходження відповідача. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився,\~ про час, дату та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме: судовими повістками по останньому відомому місцю проживання та реєстрації та через оголошення на офіційному сайті суду. Оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився у судове засідання без поважних причин і не подав відзив, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд згідно вимог ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] під [ADDRESS] , належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26 жовтня 2009 року державним нотаріусом Кіровоградської районної державної нотаріальної контори Воронько Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1287. Відповідно до довідки, виданої Клинцівським старостинським округом Первозванівськоїх сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області за № 704 від 04.09.2019 року, слідує, що [PERSON] , 1983 року нвродження, дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та з 01.01.2016 року за даною адресою не проживає. В силу вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підставою звернення до суду є захист прав власника щодо безперешкодного володіння та користування належним йому майном, усунення обмежень його прав, які пов`язані з фактом реєстрації місця проживання відповідача за адресою будинку, що належить позивачу. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 3 ст.47 Конституції України гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном, частина 1 статті 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. В ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Аналіз положень статей 383, 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач не є членом сім`ї\~\~власника житла, не користується житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності позивачу, а його реєстрація у вказаному житловому будинку створює\~\~позивачу перешкоди в реалізації права вільно здійснювати права власника, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 768, 40 грн. На підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України,

Outcome: approved