Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому обєднав дві вимоги: про розірвання шлюбу з відповідачем та про стягнення з відповідача аліментів на малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позивач посилається, що 20.08.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Мелітопольському району Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 36, між сторонами зареєстровано шлюб. Вказує, що від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Шлюбні відносини не склалися з причини відсутності взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя. На цьому ґрунті шлюбні відносини були припинені з 03 березня 2018 року. З того часу вони разом не проживають, сумісне господарство не ведуть. Подальше збереження шлюбних відносин позивач вважає не можливим, тому звернулася з даним позовом до суду. Крім того, відповідач не надає у добровільному порядку допомогу на утримання сина, хоча офіційно працевлаштований та має таку можливість, стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться. Сторони у судове засідання не зявилися. Позивач у позові клопотала про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання позивача про слухання справи за її відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 20.08.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Мелітопольському району Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 36, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб. /а.с. 6/. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про народження та довідкою старшої по будинку, засвідченої директором ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» від 09.11.2018. /а.с. 7,8/. Судом встановлено, що шлюбні відносини фактично припинені з 03 березня 2018 року, з того часу сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Намірів до відновлення шлюбних відносин не мають. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими, документально підтвердженими та те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів на дитину, суд виходить з наступного. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. Відповідач добровільно не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання сина, хоча є працездатним та зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за вимоги про стягнення аліментів в розмірі 704,80 грн., а також стягує з відповідача на користь позивачки, понесені нею судові витрати за позовні вимоги про розірвання шлюбу в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved