Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві у розмірі 150 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 12.02.1972 по 12.04.2006 перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті «Батьківщина», правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (ПАТ «КЗРК») підземним електрослюсарем, підземним газоелектрослюсарем, підземним механіком, начальником дільниці та начальником котельні, з 2006 року був переведений на роботу не пов`язану зі шкідливими умовами. За висновком МСЕК від 23.03.1995 року йому вперше було встановлено 10% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням деформуючий артроз, в подальшому висновками МСЕК встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та 18.09.2001 року висновком МСЕК встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням безстроково. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнає впродовж багатьох років, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя. Ухвалою суду від 06.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 28 травня 2019 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що акт розслідування професійного захворювання позивача складено у тресті «Кривбасшахтобуд», яке було самостійним госпрозрахунковим підприємством та ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є його правонаступником. Також зазначив, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача. Крім того вказав, що позивач до часу звернення до суду із позовом продовжує працювати на підприємстві відповідача, у звичайних умовах праці. Позивач у судовому засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Мордвінкіна С.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити, посилаючись на письмовий відзив. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. Позивач [PERSON] з 12.02.1972 по 12.04.2006 року, перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті «Батьківщина» ВО «Кривбасруда» підземним електрослюсарем, підземним газоелектрослюсарем, підземним механіком, начальником дільниці та начальником котельні відповідно, правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 12.04. 2006 року був переведений на роботу не пов`язану зі шкідливими умовами, що підтверджується копією трудової книжки останньої. (а.с.8-11). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.03.1995 року, проведено розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] - деформуючий артроз правого ліктьового суглобу. Причиною захворювання вказано - незадовільна атмосфера. (а.с.5). Відповідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 23.03.1995 року [PERSON] при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 10% за професійним захворюванням. (а.с.6). При переогляді, згідно виписки з акту огляду у ЛТЄК від 27.03.1996 року [PERSON] встановлена ступень втрати професійної працездатності 15% за професійним захворюванням. (а.с.6). При наступних переоглядах, згідно виписок з актів огляду у ЛТЄК від 06.05.1998, 10.08.1999, 25.07.2000 [PERSON] при повторному огляді визначено ступінь втрати професійної працездатності 15% без встановлення групи інвалідності. (а.с. 6-7). Відповідно до виписки з акту огляду ЛТЕК від 18.09.2001 року [PERSON] при повторному переогляді визначено 15% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням деформуючий артроз ліктьових суглобів з права, без встановлення групи інвалідності, безстроково. (а.с.7) Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що з 1972 по 2006 рік [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем, та у вказаний період працював у шкідливих умова праці, отримав професійне захворювання. Висновком ЛТЕК від 1995 року йому вперше було встановлено втрату 10% професійної працездатності. Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із професійним захворюванням, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. При цьому доводи відповідача про те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником Тресту «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда» спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме записом у трудовій книжці позивача. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, згідно положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 4173,00 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у позивача втрати працездатності, стажу його роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2019 рік у 4173,00 грн., глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «КЗРК», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 15 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі ст. 141 ЦПК України з ПАТ «КЗРК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial