Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON] і просить позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягувати з неї аліменти у розмірі 500 грн. щомісяця, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок дитини № [NUMBER] у ПАТ «Державний ощадний банк України» Філія-Одеське обласне управлення ТВБВ № 10015/0414. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Після народження вона залишила дитину в КЗ «Біляївська ЦРЛ», про що кримінальною міліцією у справах дітей Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області було складено відповідний акт. Реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. На даний час дитина перебуває в КУ «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» м. Одеса. За час перебування дитини у зазначеному закладі, мати не цікавилась ні долею, ні станом здоров'ям доньки. Вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав. Крім того, оскільки позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини, просить стягувати аліменти з відповідачки на утримання малолітньої дитини. Представник позивача до судового засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, в якій вказала, що на позові наполягає, просить розглядати справу за її відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Прокурор Кирилін Є.Ю. до судового засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] до судового засідання повторно не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином через ЗМІ, повідомлення про причини неявки від неї не надходило, а тому враховуючи заяву представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.3). Після народження мати залишила дитину у КЗ «Біляївська ЦРЛ», про що кримінальною міліцією у справах дітей Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я або яку відмовились забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину від 07.09.2015 року (а.с.7). Реєстрація народження [PERSON], [INFO], проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, відповідно до листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області № 1375/02.1-39 від 18.11.2015 року (а.с.8). З 09.12.2015 року по теперішній час малолітній [PERSON] перебуває в КУ «Міський спеціалізований будинок дитини № 1» м. Одеса на повному державному забезпеченні, згідно листа головного лікаря № 182 від 01.03.2017 року (а.с.13). За час перебування дитини у зазначеному закладі мати не відвідувала сина, не цікавилась його станом здоров'я, не забезпечувала його матеріально. Відповідно до довідки Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області від 14.02.2017 року, [PERSON] тимчасово проживала у нежитловій будівлі, яка належить на праві власності ВАТ «Будгідравліка» та розташована за межами населеного пункту с. Петрове (Петрівське) (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що відповідачка за вказаною адресою не проживає, виїхала у невідомому напрямку. Факт невиконання відповідачкою [PERSON] своїх батьківських обов'язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, підтверджується висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав № 03/03-08/382 від 22.02.2017 року (а.с.4). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п.16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина - не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не готує його до самостійного життя, ніяким чином не цікавиться ним, а тому має бути позбавлена батьківських прав. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 182 вказаного Кодексу передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 193 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду аліменти можуть перераховуватись на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Приймаючи до уваги вищезазначені норми законодавства суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів також підлягають задоволенню, оскільки позбавлення батьківських прав не звільняє відповідачку від обов'язку по сплаті аліментів.

Outcome: approved