Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобовязати відповідача скасувати наказ № 311к від 09.08.2017 р., поновити його на посаді заступника директора по господарським та соціальним питанням та вирішити питання про його переміщення на іншу посаду, у разі якщо позивач відмовиться від переводу на іншу посаду його подальшого звільнення відповідно до статті 40 КЗпП України, але щодо вимог статті 116 КЗпП України з виплатою всіх сум, що належать позивачу в день звільнення. Зобовязати відповідача нарахувати позивачу заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28 серпня по час вирішення питання переводу на іншу посаду або звільнення, стягнути з відповідача на користь позивача суму компенсації у звязку з порушенням терміну виплати заробітної плати в сумі 4596,26 грн. зобовязати відповідача нарахувати позивачу допомогу у виді матеріального забезпечення за період тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання, по листку непрацездатності у період з 09 по 23 серпня 2017 року на бланку серії АГТ № 344413. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначено, що позивач з серпня 2014 року перебуває на обліку в УПФУ в м. Лисичанську Луганської області як пенсіонер. Шахтарський стаж роботи позивача складає 30 років. 23 вересня 2015 року позивач на підставі наказу № 348к працевлаштувався на роботу до відповідача на посаду гірника підземного третього розряду з повним робочим днем під землею. 07 листопада 2016 року наказом № 477 [PERSON] переведено на посаду заступника директора по господарським та соціальним питанням. 09 серпня 2017 року позивач перебуваючи на роботі відчув погіршення фізичного стану, у звязку з чим у період з 09 по 23 серпня 2017 року перебував на амбулаторному денному стаціонарі з діагнозом гіпертонічний криз. 28 серпня 2017 року позивач вийшов на роботу та дізнався, що відповідно до наказу № 311к від 09.08.2017 його звільнено згідно із п. 6 ст. 40 КЗпП України, у звязку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував обовязки заступника директора. Відповідний наказ та трудову книжку позивач отримав 28 серпня 2017 року. Всупереч вимогам ст. 40 КЗпП України позивачу не було запропоновано іншу роботу. Крім того, з позивачем не проведено повний розрахунок при звільненні. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, суду усно та письмово пояснив, що наказом № 311 к від 09.08.2017 «Про звільнення» був звільнений позивач за п. 6 ст. 40 КЗпП України, у звязку з поновленням на роботі [PERSON] на підставі рішенням Лисичанського міського суду від 08.08.2017. 09 вересня 2017 року до часу звернення позивача до медпункту його було запрошено в кабінет директора та ознайомлено з рішенням суду про поновлення на займаній ним посаді [PERSON] та була йому пропонована інша робота на інших посадах від яких позивач відмовився. Для ознайомлення з наказом № 311 к від 09.08.2017 позивача було запрошено до відділу кадрів, де було запропоновано інше місце роботи, на що позивач відповів подумати та покинув шахту не попередивши керівництво. Вказане підтверджується актом від 09.08.2017. 09.08.2017 та 10.08.2017 відповідач намагався вручити трудову книжку позивачу за місцем проживання, проте ніхто вдома у позивача не відчиняв. Вважає, що позивача звільнено з посади з дотриманням норм КЗпП України. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з 07 листопада 2016 року [PERSON] працював на посаді заступника директора по господарським та соціальним питанням у ВП «Шахта ім. Г.Г Капустіна» ВАТ «Лисичанськвугілля» /а.с.8/. 09 серпня 2017 року наказом № 311 к [PERSON] звільнено з посади заступника директора з господарчих та соціальних питань апарату управління за статтею 40 п. 6 КЗпП України, у звязку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу 08.08.2017. Підставою є рішення Лисичанського міського суду від 08.08.2017. Зобовязано бухгалтерію провести перерахунок усіх сум, належних позивачу та виплатити компенсацію за 24 календарних дні невикористаної чергової відпустки за період з 23.09.2016 по день звільнення, відповідно до ст. 116 КЗпП України /а.с.13, 35/. З листка непрацездатності серії АГТ № 344413 вбачається що з 09 серпня 2017 року [PERSON] перебував на лікарняному /а.с.12/. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом пятим цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. У пункті 17\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06\~листопада 1992\~року №\~9\~«Про практику\~розгляду судами\~трудових спорів» судам роз'яснено, що правила про недопустимість звільнення працівника у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина третя\~статті 40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями\~40,\~41 КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення\~працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що 09 серпня 2017 року, тобто у день звільнення, [PERSON] знаходився на лікарняному, а тому був звільнений з посади з порушенням вимог частини 3 статті 40 КЗпП України, і позов про зобовязання до скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі підлягає задоволенню. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 р. провадження провадження № 61-10837св18 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/76536334). Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.\~\~В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст.19 ч.1, ст.22 ч.1 п.1 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у звязку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України… Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: 1) тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві. З наданого позивачем листка непрацездатності вбачається, що він перебував на лікарняному з 09 по 23 серпня 2017 р. включно. Тому підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо зобовязання відповідача до нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та допомоги по тимчасовій втраті працездатності. Разом з тим, питання наступного переводу позивача чи звільнення після поновлення на роботі заявлені передчасно, тому суд відмовляє у їх задоволенні. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору в розмірі 640 грн., а в частині задоволених позовних вимог, від сплати судового збору за звернення з якими позивач був звільнений з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 704,8 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial