Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м. Харків, вул. Брестська, буд. 40. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником частини домоволодіння у будинку № 40 по вул. Брестській у м. Харкові. У цьому ж домоволодінні проживала дочка позивача відповідач [PERSON]. З липня 2010 року відповідач змінила місце проживання і проживає окремо від нього. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням знятися з реєстрації місця проживання, проте відповідач до цього часу не знялась з реєстраційного обліку. Вказана обставина ускладнює матеріальне становище позивача, оскільки останній вимушений сплачувати комунальні послуги з урахуванням відповідача, яка фактично у будинку не проживає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Після того, як судом йому було роз'яснено право заявляти клопотання, зазначив, що не вбачає необхідності у виклику свідків, оскільки факт непроживання відповідача підтверджується актом про непроживання. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав. Представник третьої особи Московського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до договору дарування від 29.07.1997 року, позивач прийняв в дар від [PERSON] 63/100 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Брестська, буд. 40. Як вбачається з довідки № 116 від 31.03.2015 року, виданої КП «Благоустрій» Управління комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, за адресою: м. Харків, вул. Брестська, буд. 40, зареєстровані позивач, [PERSON] та відповідач [PERSON]. Судом в судовому засіданні було оглянутий оригінал домової книги на вказане вище домоволодіння, з якого встановлено, що відповідач зареєстрована за вказаною вище адресою 17.06.2014 року. В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач дійсно зареєстрована за місцем проживання за адресою домоволодіння лише 17.06.2014 року, проте раніше, до липня 2010 року, проживала там без реєстрації. Відповідно до Акту про непроживання від 25.03.2015 року, складеного комісією в складі жильців [PERSON] та [PERSON], які проживають за адресою: м Харків, вул. Брестська, буд. 40 та буд. 38 відповідно, відповідач не проживає в [INFO] з 2010 року. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, умовою визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є його відсутність без поважних причин понад один рік. В судовому засіданні судом було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, їх процесуальні права та обов'язки, в тому числі роз'яснено положення ст. 10, 11, 60 ЦПК України, згідно яких суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України будь-яких доказів на підтвердження того, що право відповідача на користування вказаним житловим приміщенням виникло раніше, ніж 17.06.2014 року, коли вона була зареєстрована за місцем проживання за вказаною адресою, позивачем суду не надано. За таких обставин позивачем не доведено факт відсутності відповідача у вказаному житловому будинку понад один рік, оскільки з моменту реєстрації відповідача за вказаною адресою не сплинув річний термін. Доводи позивача відносно того, що відповідач проживала у вказаному домоволодінні до липня 2010 року, суд не приймає до уваги, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано. Зазначення в акті непроживання, що відповідач не проживає в домоволодінні з 2010 року, суд не може визнати належним та допустимим доказом того, що до 2010 року відповідач дійсно проживала у вказаному будинку та, відповідно, у неї до 2010 року виникло право користування вказаним житловим приміщенням. Крім того, як вбачається з положень ст. 405 ЦК України, однією з умов визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність поважних причин непроживання. Проте всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких доказів відсутності таких поважних причин. Також суд враховує, що позивач є власником 63/100 частин вказаного домоволодіння. За його поясненнями, власником іншої частини вищевказаного житлового будинку є [PERSON]. Позивачем в ході судового розгляду справи було зазначено, що вказане вище домоволодіння не поділялось між співвласниками, частки в натурі не виділялись, порядок користування домоволодінням за рішенням суду або договором між співвласниками, не визначався. Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Проте з вказаним позовом до суду звернувся лише позивач, інший співвласник домоволодіння в якості позивача або відповідача по справі, не зазначений. За таких обставин, розглядаючи цивільну справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність передбачених ст. 405 ЦК України підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним вище житловим приміщенням. Враховуючи наведене, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed