Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2015 року з відповідача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , збільшивши їх розмір до 1/3 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , зареєстровано 28.04.2006 року у м. Харкові відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції. Під час шлюбу у них народилися неповнолітні діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з позивачем. Шлюб між ними розірвано 04 лютого 2015 року. 24.03.2015 року рішенням Київського районного суду м. Харкова з [PERSON] на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] були стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, розмір аліментів призначений за рішенням суду є меншим ніж встановлений законом та не є достатнім для утримання дітей. Враховуючи, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дітей та добровільно матеріальної допомоги не надає, позивач одна не в змозі в повному обсязі забезпечити дітей, тому батько, який здоровий та працездатний, може сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, тим самим забезпечивши нашу рівність при несенні обов`язку утримання дітей. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.09.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач через канцелярію суду надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на ст.192 Сімейного Кодексу України, в якій закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів не є підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 28 квітня 2006 року по 04 лютого 2015 року. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2015 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.02.2015 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з положеннями статті 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 Сімейного кодексу України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного». Вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 192 Сімейного кодексу України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Разом з тим, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (ч. 2 статті 182 Сімейного кодексу України). Верховний Суд України у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснював, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.07.2018 року по справі №536/1557/17 та у постанові Верховного суду від 11.09.2019 року по справі № 662/64/18. Таким чином збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів. При цьому суд враховує, що позивач не надала належних та допустимих доказів, що у відповідача відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, не надала доказів погіршення або поліпшення стану здоров`я одного з батьків або інших доказів, які могли бути підставою для зміни розміру аліментів у відповідності до ст. 192 Сімейного Кодексу України. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог про зміну розміру аліментів слід відмовити за недоведеністю. На підставі вищенаведного,

Outcome: dismissed