Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» 3821 грн. 98 коп. виплаченого страхового відшкодування та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.11.2014 року о 19.45 год. по вул. Зеленій, 95 у м.Львові між автомобілем [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода. Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 26.01.2015 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст.124 КУпАП. Оскільки, відповідальність відповідача була застрахована в ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», страховою компанією було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3\~821, 98 грн. в порядку суброгації ПАТ СК «Українська страхова група», яка виплатила страхове відшкодування власнику пошкодженого відповідачем автомобіля за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, що підтверджується платіжним дорученням. Відповідач, не повідомив позивача у визначений строк про настання дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з відповідача 3 821 грн. 98 коп. виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити та розглядати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, подав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просить розглядати справу у його відсутності. Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 листопада 2014 року о 19.45 год. по вул. Зеленій,95 у м.Львові, мала місце дорожньо-транспортна пригода між автомобілем [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], в результаті якої транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача [PERSON] який порушив п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, керуючи автомобілем, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та не дотримався безпечної дистанції. Зазначене підтверджується постановою судді Личаківського районного суду м.Львова від 26.01.2015 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вказана постанова є обовязковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій, тому вина [PERSON] у вчиненні ДТП не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як стверджується полісом № АІ/0565125 автомобіль [NUMBER], на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант». Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/14-1441 автомобіль [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» Відповідно до страхового акту № №ДККА-41475 від 16.01.2015 р. за ремонт транспортного засобу «Ford Focus» д.н.з. [NUMBER] виплачено страхове відшкодування в сумі 7 758 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 773 від 17.01.2015 року. Оскільки, відповідальність відповідача була застрахована в ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», страховою компанією на виконання своїх зобовязань, було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3\~821, 98 грн. в порядку суброгації ПАТ СК «Українська страхова група», яка виплатила страхове відшкодування власнику пошкодженого відповідачем автомобіля за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, що підтверджується платіжним дорученням №12844 від 22.06.2015 року. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін у статтю 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обовязків учасників ДТП, у звязку з чим обовязок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту, до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обовязкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Відповідно до чинного підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону водій транспортного засобу, причетний до пригоди зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Відтак, згідно чинного на даний час та на час виникнення спірних правовідносин положення підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 та 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на регрес у страховика виникає за сукупності умови не повідомлення страховика у строки і умови невжиття заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Проте, в даному випадку остання обставина відсутня, оскільки будь-які дані про невжиття таких заходів відповідачем, а також про можливість зменшення шкоди за умови їх вжиття, матеріали справи не містять. Крім того, відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному ж випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна у ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові, прийнятій в результаті перегляду рішень в порядку п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, в цивільних справах № 6-284цс15 від 16 вересня 2015 року. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди в порядку регресу, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позову, суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить вимогам закону, а тому не може бути прийнято судом . На підставі ст.ст. 1187 ЦК України, ст.33, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: dismissed