Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 20000 грн., відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 100 грн. 27 коп., всього 20100 грн. 27 коп., та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що згідно попередньої усної домовленості між ВАТ «Костопільське хлібоприймальне підприємство» та [PERSON], відповідно до пропозицій зазначених в листі [PERSON] від 29 січня 2014 року, платіжним дорученням № 9 від 31 січня 2014 року ВАТ «Костопільське хлібоприймальне підприємство» було перерахувало на розрахунковий рахунок відповідача авансовий платіж в сумі 20000 грн. за б/у будівельні матеріали, які лишилися від зруйнованого нерухомого майна. При проведені подальших переговорів між позивачем та відповідачем, щодо істотних умов договору купівлі-продажу , в тому числі - ціна угоди, між ними в кінцевому результаті не узгоджені, та переговори втратили сенс. Будівельні матеріали [PERSON] для ВАТ «Костопільске хлібоприймальне підприємство » на сплачену суму авансу передані не були. 21 лютого 2014 року та 07 березня 2014 року ВАТ «Костопільське хлібоприймальне підприємство» направлено [PERSON] лист про повернення коштів в сумі 20000 грн., проте, до даного часу вищевказані кошти відповідачем не повернуті. В судовому засіданні представник позивача Бицюк Н.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив суд позов задовольнити та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, враховуючи думку представника позивача, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Заслухавши думку предмтавника позивача, дослідивши письмові докази по справі, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги , об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 29 січня 2014 року [PERSON] було направлено ВАТ «Костопільске хлібоприймальне підприємство» пропозиційний лист, відповідно до якого він пропонує підприємству відступити б/у будівельні матеріали за 100000 грн. (а.с.4). 31 січня 2014 року ВАТ «Костопільське хлібоприймальне підприємство», на підтвердження намірів викупити у відповідача б/у матеріали, перерахувало на поточний рахунок останнього авансовий платіж в сумі 20000 грн. (а.с.5). Відповідно до ст. 655 ЦК України договором купівлі-продажу є договір коли одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Отже, згідно ст. 641 ЦК України лист [PERSON] від 29.01.2014 року суд розцінює, як пропозицією укласти договір. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (навантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Отже, згідно ст. 642 ЦК України сплату авансового платежу ВАТ «Костопільске хлібоприймальне підприємство» суд розцінює, як прийняття пропозиції укласти договір. Таким чином, суду приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини у вигляді договору купівлі-продажу. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Встановлено, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконав, оскільки жодних б/у будівельних матеріалів ВАТ «Костопільське хлібоприймальне підприємство» не було передано. Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. За вимогами ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 21 лютого 2014 року за вих. №18/ХПП та 07 березня 2014 року за вих. №19/ХПП ВАТ «Костопільське хлібоприймальне підприємство» було направлено [PERSON] лист та письмову вимогу, з яких вбачається, що підприємство вимагало від відповідача повернення грошових коштів в сумі авансового платежу, а саме 20000 грн. Відповідач [PERSON] вимоги позивача про повернення грошових коштів добровільно не виконав. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів вбачається, що відповідач отримав від позивача грошові кошти у виді авансового платежу за б/у будівельні матеріали. Авансом є спосіб платежу, який не є зобов'язанням. Оскільки, аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Тобто, хто видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору. Таким чином, суд вважає, що сума авансу в розмірі 20000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 3 відсотків річних, то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки аванс не є безпідставно набути майном і до цих правовідносин не застосовуються положення ст.ст. 1214, 536 ЦК України. Також до цих правовідносин не можуть застосовуються положення ст. ст. 625, 611 ЦК України, оскільки аванс не є грошовим зобов'язанням. У відповідності до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджену суму витрат по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial