Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 18 листопада 2014 року зареєстрував з відповідачем шлюб. Мають спільних дітей: [PERSON] , народження [INFO] та [PERSON] , народження [INFO] . Спору з відповідачем про місце проживання дітей не має. Підставою для розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів з дружиною, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння. Вказує, що з дружиною втратили почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. У зв`язку з вищевикладеним позивач зазначає, що шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, тому просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] на своїх вимогах наполягає, просить суд шлюб розірвати, судові витрати з відповідача не стягувати та розглядати справу у його відсутність в підготовчому судовому засіданні, про що надав суду письмову заяву. Відповідач [PERSON] просить суд розглядати справу без її участі. Позов визнає у повному обсязі та просить його задовольнити в підготовчому судовому засіданні, про що надала суду відповідну заяву. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.11.2014 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від спільного проживання мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.5,6). Сторони однією сім`єю не проживають, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку з відсутністю спільних інтересів та взаєморозуміння, що призвело до припинення шлюбних відносин. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідач про відновлення дошлюбного прізвища не заявила, тому після розірвання шлюбу має право надалі іменуватися прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з позивачем.

Outcome: approved