Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 14171,68 грн., що складається з відсотків за користування кредитом, пені за прострочене зобов`язання, штрафу (фіксованої частини) та штрафу (процентної складової), а також судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.06.2014 між «Приватбанком» (далі Банк) та [PERSON] було укладено договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти. В свою чергу відповідач не сплачує своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідача, станом на 05.07.2018 утворилась заборгованість у розмірі 14171,68 грн., яка складається з заборгованості за процентами -2611,56 грн., заборгованості за пенею - 10573,08 грн, 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 651,03 грн. штрафу (процентної складової). Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності. В попередніх засідання представник позивача Кізима М.В . позовні вимоги підтримав з підстав викладених у заяві та відповіді на відзив, та просив суд такі задоволити в повному обсязі. Додатково пояснив, що банком було здійснено перерахунок заборгованості відповідача, однак такий у відділення банку не з`являється та на телефонні дзвінки не відповідає Окрім цього у відповіді на заяву представник позивача посилається на те, що при оформленні кредиту заява на оформлення кредиту підписується повнолітньою дієздатною особою, чим підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою і Тарифи складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Укладення договору здійснюється за принципом укладення між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов і Тарифів. З копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «універсальна» та особистим підписом засвідчив, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім цього, зазначає, що він ознайомлений і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Також до матеріалів справи долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з якої чітко вбачається що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,6% (43,20% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Таким чином сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, відтак між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким неоспорений, а отже, є законні підстави для стягнення з відповідача заборгованості. Більше того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банках та на офіційному сайті Банку. Також зазначено, що у відповідності до ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» банк не здійснював нарахування відсотків, пені та штрафів на час дії особливого періоду в Україні. А відповідач з заявою про списання штрафних санкцій з оригіналами документів, які підтверджують участь в антитереростичній операції у відділення Банку не звертався. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду під розписку, а також рекомендованими листами з повідомленнями, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Згідно поданої ним заяви про перегляд заочного рішення вказує на те, що позивач при оформлені банківської карти на видачу зарплати вдався до обману, а саме йому не було повідомлено, що друга картка видана як кредитна. Анкета - заява про приєднання до Умов надання банківських послуг є також документом про обман клієнта банком та така не є належним доказом, оскільки її неможливо прочитати. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку до його відомо не було доведено і не повідомлено де і як з даним документом можна ознайомитись. Зазначив, що погоджується з позовом у частині суми кредиту, а саме 1830 грн. та не погоджується з нарахованою сумою пені та штрафу, оскільки з 10.07.2014 р. по 26.06.2017 р. він перебував на військовій службі, є учасником АТО, а тому йому за цей період не могли нараховуватися пеня та штрафні санкції. Він повідомляв про це позивача, та надав необхідні документи, що перебуває у зоні АТО, однак банк незаконно здійснив нарахування. Окрім цього заявив, що штраф і пеня нараховані за період з 31.10.2015 по 05.07.2018, тобто за період 2 роки і 7 місяців. Тому просить застосувати до даних вимог строк позовної давності в один рік та відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, в судовому засіданні встановлено, що 27.06.2014 між сторонами було укладено договір № б/н шляхом підписання Анкети - заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З тексту даної заяви вбачається, що відповідач висловив свою згоду на те, що дана анкета - заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також в анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодний з його умовами, а також що він зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «Приватбанк». Також вказано, що [PERSON] погодився на отримання екземпляру договору про надання банківських послуг шляхом роздруківки такого з офіційного сайта. /а.с.7/ Згідно умов кредитування розмір щомісячного платежу за договором становить 5% від заборгованості, але не менше 100 грн, та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця наступного за датою виникнення заборгованості. Із наданої представником позивача суду виписки по картковому рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.06.2014 року вбачається, що у спірному періоді (з 27.06.2014 року по 05.07.2018 року) [PERSON] використовував кредитні кошти (знімав готівку, розраховувався за товари та ін.), а також здійснював поповнення карткового рахунку. Факт одержання кредитних коштів також не заперечувався і відповідачем, який у поданій ним заяві визнав позов у частині суми кредиту у розмірі 1830 грн., хоча такі вимоги позивачем не заявлялись, оскільки як встановлено судом наявність заборгованості по тілу кредит у вказаному розмірі була наявна у позивача станом на 31.12.2015 р. Станом на 05.07.2018 заборгованості по тілу кредиту за відповідачем немає./а.с.4-6/ Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст. 218 ЦК України). На підставі вищенаведеного, оцінивши умови договору № б/н від 27.06.2014 укладеного між [PERSON] та Банком, спосіб його укладення, суд дійшов висновку, що укладення договору кредиту у формі заяви, якою сторона позичальника приєднується до типових умов договору відповідає вимогам ст. 634 ЦК України, та розцінюється як укладення кредитного договору з банком, у зв`язку з чим Умови та правила надання банком послуг, пам`ятка клієнта та Тарифи банку складають кредитний договір. Також судом встановлено у справі фактичні обставини виконання зазначеного договору обома сторонами. Посилання відповідача у заяві на його необізнаність з Умовами та правилами надання банківських послуг на які посилається позивач як на умову кредитного договору та не повідомлення де і як з ними можна ознайомитись не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, та не стягнення заборгованості, оскільки з огляду на ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору; а за обставин укладення між сторонами договору приєднання у момент підписання заяви - анкети відповідач мав право вимагати від банку надання Умов та правил надання банківських послуг, або відмовитись від укладення кредитного договору у такій формі. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 17.04.2019 р. по справі № 666/388/16, яку суд у відповідності до ст. 263 ЦПК України враховує при виборі норм права до спірних правовідносин. Окрім цього в заяві - анкеті підписаній відповідачем чітко зазначено, що такий зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «Приватбанк». Також суд не приймає до уваги твердження відповідача на те, що його було введено в оману під час оформлення зарплатної картки, та не повідомлено, що дана карта є кредитною, оскільки такі є голослівними, не підтверджені жодними доказами та суперечать фактичним обставинам справи. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України). У відповідності до ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від боржника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1-4 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Як вбачається з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 55 днів пільгового періоду» за користування кредитними коштами сплачуються проценти за тратами здійсненими з 01.09.2014 р -2.9%, за тратами здійсненими з 01.04.2015 р. - 3,6% у в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 365 календарних днів на рік. /а.с.8/ Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг - позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.12.2 у разі непогашення клієнтом боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця у якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти у розмірі визначеному у Тарифах, що діють на дату нарахування. У разі якщо будь - яка прострочена заборгованісь за Кредитом є більшою ніж 90 днів - починаючи з 91 дня вся загальна заборгованість з кредитом є простроченою. На підставі вищенаведеного, судом встановлено фактичні обставини справи, які підтверджують укладення між сторонами кредитного договору та виконання позивачем своїх зобов`язань за цим договором в повному обсязі шляхом видачі відповідачу кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як вбачається з матеріалів справи, банком на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, а також виписку про рух коштів по картковому рахунку в яких відображено всі операції щодо отримання позичальником [PERSON] кредиту, вичерпну інформацію про отримання коштів позичальником та наявність заборгованості /а.с.7/. Всупереч вищенаведеному відповідачем не подано жодного доказу на спростування розрахунку поданого позивачем та належного виконання зобов`язань за договором. Окрім цього будь яких заперечень з приводу факту нарахування та розміру відсотків за користування кредитом відповідачем у заяві не наведено. Таким чином, судом встановлено, відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, несвоєчасно погашав заборгованість перед банком за кредитом та відсотками, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за відсотками за користування кредитому розмірі 2611,56 грн. яка підягає стягнення з відповідача у користь позивача. Щодо стягнення пені, суд керується наступним. Згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Так у відповідності до Тарифів пеня за несвоєчасне погашення кредиту та /або процентів нараховується у розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) +100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому, статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня. Так згідно ст. ст. 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зіспливом строку виконання. Також, відповідно до вимог ст. 266 та ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України). Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14 щодо договору користування платіжною карткою. Як зазначено у цій постанові Верховного Суду України, за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Оскільки позовна вимога про стягнення пені заявлена в межах строку позовної давності до основної вимоги, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж відповідачем було здійснено 01.04.2016, суд приходить до переконання, що з відповідача у користь позивача слід стягнути пеню, однак за період з 05.07.2018 по 05.07.2017, тобто за останні 12 місяців перед звернення позивача до суду сума якої складає 7 865,25 грн. згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості (6665,25 грн. пеня за прострочене зобов`язання +1200 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. ) Що стосується стягнення штрафів фіксована частина та процентна складова, то суд приходить до наступного. Згідно п.2.1.1.7.6 Умов, а також Тарифів при порушені позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми позову. Згідно наявного розрахунку заборгованості у відповідача наявна заборгованість зі сплати штрафів, а саме 500 грн. фіксована частина, 651,03 грн. процентна складова. Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15від 21 жовтня 2015 року цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З урахуванням вказаної правової позиції, суд дійшов висновку, що у стягненні фіксованої частини штрафу та процентної складової належить відмовити. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно проходив військову службу з 10.07.2014 р., є учасником бойових дій, що стверджується посвідченням серії [NUMBER] від 12.04.2015 та дійсно брав участь у антитериростичній оперції на території Донецької та Луганської областей з 27.10.2015р по 15.06.2017 р., що стверджується записами у його військовому квитку. Згідно п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Судом встановлено, що у відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Судом встановлено, що у відповідності до указів виконуючого обов`язки Президента України та Президента України від 17.03.2014, 06.05.2014, 21.07.2014 та 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію» особливий період в Україні діяв у період з 18.03.2014 по 02.05.2014; з 07.05.2014 по 21.06.2014; з 24.07.2014 по 07.09.2014; з 20.01.2015 по 22.08.2015 .. Однак як вбачається з виписки по картковому рахунку та розрахунку заборгованості відсотки, пеня та штрафи за особливий період з 24.07.2014 по 07.09.2014, та з 20.01.2015 по 22.08.2015 позивачем не нараховувались, а тому твердження відповідача, що сума пені та штрафу не підлягають до задоволення, оскільки нараховані у супереч Закону п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» не заслуховують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами, та таких у судовому засіданні судом не здобуто. Що стосується посилання відповідача на те, що він звертався до позивача та надав копію військового білету та наказу, також не заслуговують на увагу, оскільки є голослівними та не підтвердженні належними та допустимими доказами. На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, взявши до уваги передбачені ст. 3 ЦК України загальні засади цивільного законодавства, як от свобода договору та справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість яка станом на 05.07.2018, становить 10 476,81 грн. з яких 2611,56 грн. - відсотки за користування кредитом та 7865,25 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача [PERSON] в користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 1762 грн.

Outcome: partial