Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 26 грудня 2011 року між ним та [PERSON] укладено договір банківського обслуговування № ВL_КГ 100090261, згідно якого Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 17 900 грн. 00 коп. з терміном повернення кредиту до 26 грудня 2014 року із встановленою процентною ставкою за користування коштами у розмірі 0, 01 % річних. Однак відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 32 743 грн. 13 коп., яка складається із кредиту у сумі 6 333 грн. 38 коп., відсотків у сумі 0 грн. 00 коп., комісії за РО у сумі 2 470 грн. 19 коп., плати за пропуск платежів у сумі 23 939 грн. 56 коп. З цих підстав звернувся до суду з позовом. 25 січня 2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник позивача до суду не з'явився, позивач надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідача не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і відповідачем [PERSON] було укладено договір банківського обслуговування № ВL_КГ 100090261. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у сумі 17 900 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,01% річних, з кінцевим терміном повернення 26 грудня 2014 року. Комісія за управління кредитом становить 3 % (а.с.5-11). Відповідно до п.2.5.2 Договору відповідач [PERSON] зобов'язувалася не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п.6 Спеціальної частини Договору, у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів , встановлені в графіку, а також у сумах комісії за управління кредитом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ч.1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав свої договірні зобов'язання у повному обсязі, а відповідач порушила свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість за кредитним договором № ВL_КГ 100090261 станом на 15 серпня 2015 року у сумі 32 743 грн. 13 коп., яка складається із кредиту у сумі 6 333 грн. 38 коп., відсотків у сумі 0 грн. 00 коп., комісії за РО у сумі 2 470 грн. 19 коп., плати за пропуск платежів у сумі 23 939 грн. 56 коп. (а.с. 3-4). Беручи до уваги, що у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено належними та допустимими доказами протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Згідно із ч. 3 ст. 88 КПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі у сумі 1218 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивача було звільнено від його сплати при зверненні до суду відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved