Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виселити відповідача з житлового будинку № 6 у провулку Польовому в селі Рославичі Васильківського району Київської області, зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні вказаним домоволодінням шляхом надання усіх ключів від дверей домоволодіння та стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду в сумі 30\~000 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на підставі договорів купівлі-продажу він придбав земельну ділянку і домоволодіння за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Рославичі, пров. Польовий 6 та набув на них право власності. Проте, відповідач добровільно не звільняє вказане жиле приміщення та не допускає останнього у нього, чим перешкоджає у користуванні власністю та порушує права позивача як власника вказаного нерухомого майна. Також, зазначив, що такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у створенні дискомфорту і переживанні з приводу неможливості користування належною йому власністю. Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги заяви та просив задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений, двічі не зявивсь в судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, на підставі частини 4 статті 169 та статті 224 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. При цьому, суд враховує, що відповідно до частини пятої статті 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Представник відповідача також не надав суду заяви про розгляд справи у його відсутності. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив наступні обставини. З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 02.09.2014 року, на підставі договорів купівлі-продажу від 02 вересня 2014 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано право власності позивача на домоволодіння за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., с. Рославичі, пров. Польовий, буд. 6 та земельну ділянку без номеру у вказаному провулку в даному населеному пункті (а.с. 7 8, 9, 10 11, 12 13, 14, 15 16). Згідно із наданих позивачем на підтвердження своїх вимог письмових доказів, а саме: копії Висновку дільничного Васильківського МВ ГУ МВС України в Київській області по матеріалам перевірки від 11.10.2014 року, останній звертався до органів внутрішніх справи щодо неправомірних дій громадянина [PERSON], який проживає у придбаному ним будинку № 6 у провулку Польовому в селі Рославичі Васильківського району Київської області та не бажає його звільняти (а.с. 18 19). Вказаним висновком встановлено, що опитаний громадянин [PERSON] вважає себе власником будинку № 6 у провулку Польовому в селі Рославичі Васильківського району Київської області, а укладені [PERSON] від його імені із [PERSON] угоди про купівлю-продаж даного будинковолодіння і земельної ділянки він вважає фіктивними і такими, що не створили законних підстав для вибуття нерухомого майна з його володіння (а.с. 18 19). Отже, судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які полягають в утриманні у себе власності позивача і користування нею, права позивача по належному володінні і користуванні нерухомим майном, що належить йому на праві приватної власності порушені та підлягають захисту. Частина перша статті 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та озпоряджання своїм майном. Оскільки відповідач порушує права позивача на володіння і користування належним йому майном, суд приходить до висновку, що позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню у спосіб зобовязання відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні домоволодінням № 6 (шість) у провулку Польовому в селі Рославичі Васильківського району Київської області шляхом надання ключів від усіх замків дверей будинку. Норма частини першої статті 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Згідно із частиною третьою статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Оскільки факт порушення прав позивача як власника майна з боку відповідача доведено повністю, суд приходить до висновку, що внаслідок протиправного унеможливлення позивача на власний розсуд володіти і користуватись належним йому нерухомим майном, йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у звязку із протиправною поведінкою відповідача відносно нього. При цьому, суд враховує, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач позбавлений можливості використовувати на власний розсуд і розпоряджатись своїм майном як власник. Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, їх характер, тривалість і обсяг, ступень вини особи, яка завдала моральну шкоду, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд задовольняє частково і приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача розміру грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 гривень 00 копійок. Одночасно, при визначенні розміру відшкодування, суд враховує вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи вимоги позивача про виселення відповідача, суд враховує положення частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» відповідно до яких, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги; якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Оскільки на запитання суду позивач в судовому засіданні пояснив, що він не звертався до відповідача з письмовою вимогою про добровільне виселення з належного йому домоволодіння, як того вимагає Закон України «Про іпотеку», суд приходить до висновку, що у відповідача не виникло зобовязання добровільно звільнити зазначене житлове приміщення. Отже, за відсутності вимоги про добровільне звільнення житла, законних підстав для примусового виселення відповідача немає, а тому вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими і такими, що заявлені передчасно. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню в частині встановлених порушень прав позивача та розмірі заподіяної моральної шкоди. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати як по сплаті судового збору в частині немайнових вимог, так і вимог про стягнення моральної шкоди в сумі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial