Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування позову вказує на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON] у зв»язку із чим після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить квартира [ADDRESS] яка належала позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ЖЕУ -2 Пвіденно-Західної залізниці міста Києва 07 лютого 1994 року. Вказує, що за життя батько залишив заповіт відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно з яким все своє майно, заповів йому. Після смерті батька він прийняв спадщину , та 18 квітня 2014 року подав заяву про прийняття спадщини, однак відповідно до листа Дев`ятої державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину на квартиру у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру. Оскільки відсутність правовстановлюючого документу, перешкоджає позивачу оформити спадщину після смерті батька та розпоряджатись квартирою на свій розсуд, позивач звернувся до суду із вказаною заявою. В судове засідання представник позивача не з`явився , подавши через канцелярію суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила проводити судовий розгляд у ії відсутність. Відповідач- Київська міська рада в судове засідання свого представника не направила, будучи повідомленою належним чином про місце, день та час розгляду справи, у зв»язку із чим судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи про що представник позивача не заперечувала. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Матеріали справи свідчать про те ,що [INFO] року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть , виданого відділом реєстрації смерті у м.Києві, 01 вересня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS], яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 07 лютого 1994 року ЖЕУ-2 Південно-Західної залізниці та зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна від 11 лютого 1994 року№ 1944. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який пережив , та батьки. Встановлено, що 25.12.2003 року [PERSON] був складений заповіт на випадок смерті згідно з яким він все своє майно заповідав сину-позивачу по справі [PERSON]. Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко С.М. та зареєстрований у реєстрі 7-1033. З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач, однак після смерті [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом видане не було у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру. Матеріали спадкової справи свідчать про відсутність будь-яких заяв від інших осіб щодо прийняття спадщини після смерті померлого [PERSON] Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права на спадкове майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, досліджуючи зазначені обставини справи та оцінюючи зібрані докази у їх сукупності, враховуючи те, що здійснення державної реєстрації за померлою особою суперечить чинному законодавству, а відсутність такої реєстрації перешкоджає оформленню спадщини позивачем, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту, та як наслідок за ним підлягає визнанню право власності в порядку спадкування за заповітом. На підставі наведеного,

Outcome: approved