Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він є власником 1/3 частини квартири в [ADDRESS]., 1\\3 даної квартири належить його сину - [PERSON], та 1/3 частина належала його покійній дружині [PERSON] Крім нього у вище вказаному домоволодінні зареєстрований відповідач по справі, який в ній не проживає більше року. Позивач, посилаючись на те, що відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації, що позбавляє позивача вільно розпоряджатись належним йому нерухомим майном, крім того створює фінансові труднощі. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду письмову заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги позову підтримує та проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні позивач є власником 1/3 частини квартири в [ADDRESS] В розумінні вимог ст. З Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 p. № 1382-IV місцем перебування особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно- територіальної одиниці, в якому особа проживає. Відповідно, постійним місцем проживання особи слід вважати - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, в якому вона проживає більше шести місяців на рік. Таким чином, постійним місце проживанням Відповідача є інше житло ніж помешкання Позивача. Відповідач співвласником вище вказаного нерухомого майна не є. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази суд, приходить до висновку про можливість визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою в [ADDRESS], оскільки позивач є власником цього нерухомого майна, а тому правових підстав користування ним у відповідача відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: approved