Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, визнання права на обов'язкову частку у спадковому майні та визнання недійсним свідоцтв, на обґрунтування якого зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON], яка залишила заповіт на свою доньку [PERSON] Позивач, маючи право на обов'язкову частку в спадщині, в листопаді 2017 року звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини після померлої матері, проте у видачі свідоцтва йому було відмовлено в зв'язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини та тим, що єдиною спадкоємицею з заповітом є донька померлої [PERSON] Зазначає, що пропустив строк з поважних причин, оскільки перебував в листопаді 2017 року на стаціонарному лікуванні, крім того, має право на обов'язкову частку в спадщині, а від так просить суд визнати поважними причини пропуску для подання заяви на прийняття спадщини, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані на ім'я відповідача в частині ? частки. Відповідачем направлено відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила проти задоволення позову в повному обсязі, вказала, що позивач є її рідним братом, і між ними не було жодного спору, що поділу спадщини після смерті матері, оскільки після продажі спадкового майна ним було отримано його ? частку (6000 дол. США) і позивачем було написано розписку, що він жодних претензій до [PERSON] з приводу спадщини не має. Крім того, позивач не доглядав матір, не відвідував її, хоча вона цього потребувала, фінансової допомоги майже не надавав, на похоронах був присутнім. Вважає, що строк на прийняття спадщини пропущений відповідачем без поважних причин, оскільки він міг знав про час відкриття спадщини, був в листопаді 2017 року в місті Обухові та мав всі можливості для вчасної подачі заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, додатково позивач вказав, що не міг вчасно подати заяву про прийняття спадщини, оскільки перебував на стаціонарному лікуванні в листопаді 2017 року, та тривалим постійним хронічним захворюванням, визнав факт отримання коштів від позивача, проте коли він взнав реальну вартість проданого спадкового майна, зрозумів, що позивач виплатила йому значно менше ніж ? частина спадщини. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили в повному обсязі, просили відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиву на позовну заяву, додатково зазначили, що позивачем не доведено жодної підстави поважності пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки він знав про смерть матері, був присутній на похороні, приїжджав в місто Обухів в листопаді 2017 року, та відповідно до медичних довідок перебував на амбулаторному лікуванні лише в листопаді 2017 року. Крім того, позивач отримав значно більшу суму ніж його обов'язкова частка і вказав, що жодних майнових претензій по спадщині не має. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Фактичні обставини справи. 25.05.2011 [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори, яким все своє майно заповіла свої доньці [PERSON] [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.02.2018, актовий запис №133. 13.05.2018 [PERSON] подала до Обухівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22.11.2017 встановлено факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] є донькою [PERSON] 13.12.2017 державним нотаріусом Обухівської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано 4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Відповідно до розписки складеної [PERSON] 28.02.2018, останній підвередив отримання від своєї сестри [PERSON] гроші в сумі 6000 доларі США за частку ? спадщини, фінансових претензій до своєї сестри не має. 27.02.2018 [PERSON] подав до Обухівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] 14.03.2018 листом №500/02-14 Обухівська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON], оскільки він не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та був пропущений строк для прийняття спадщини. Крім того, повідомлено, що єдиною спадкоємицею за заповітом є донька померлої [PERSON], яка прийняла спадщину та оформила свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до виписки із медичної карки амбулаторного хворого №1667 від 09.03.2018 КЗ «Тернопільський міський лікувально-діагностичний центр» [PERSON] направлений на стаціонар з 03.11.2017 по 15.11.2017. Відповідно до довідки №72 від 07.03.2018 Тернопільського обласного клінічного перинатального центру «Мати і дитина» [PERSON] знаходився на амбулаторному лікуванні з 02.102.107 по 17.11.2017. Таким чином в судому засіданні встановлено, що підтверджується письмовими доказами та визнається сторонами, що позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги після померлої [INFO] [PERSON], яка залишила заповіт на користь [PERSON] Сторони знали про час смерті [PERSON], були присутні на похоронах а позивач приїжджав в місто Обухів в листопаді 2017 року. Позивач прийняла спадщину, подавши відповідну заяву та в подальшому продала спадкове майно. Відповідач отримав від позивача 6000 доларів США за свою частку у спадщині та подав заяву про отримання обов'язкової частки у спадщині, проте йому було відмовлено з підстав пропуску строку та того, що померла все своє майно заповіла [PERSON] Нормативне регулювання. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають . Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст.ст.76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Відповідно до ст.ст. 80,89 ЦПК України, д остатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному, та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Позиція Суду. Як встановлено в судовому засіданні, позивач на обґрунтування неможливості вчасно (протягом 6 місяців з [INFO] по 09.11.2017) подати заяву про прийняття спадщини посилався на передування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в жовтні-листопаді 2017 року. Інших підстав поважності пропуску строку не вказав. Відповідач заперечила проти поновлення строку на прийняття спадщини. Суд приходить до висновку, що вказані обставини про неможливість вчасно подати заяву про прийняття спадщини не можуть бути визнані судом поважними, оскільки позивачем не надано жодного допустимого доказу, що ці причини пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Перебування в жовтні-листопаді 2017 року не позбавляло позивача можливості раніше подати заяву, крім того, позивач визнав факт перебування особисто в місті Обухові в листопаді 2017 року. Крім того, сам лише сам факт перебування на лікуванні не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Позивачем не надано допустимих доказів, що на час відкриття спадщини він мав право на обов'язкову частку у спадщині, як непрацездатна дитина спадкодавця. За таких обставин позовні вимоги в частині визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не доведено поважність пропуску подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи те, що позовні вимоги про скасування свідоцтв про право на спадщину та визнання за позивачем права власності на ? частину спадкового майна, є похідними від первісної вимоги, вони також не підлягають до задоволення, оскільки позивач не набув право про поновлення строку на подавання заяви про прийняття спадщини та не довів право на обов'язкову частку. Крім того, визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Таким чином, позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. З врахуванням відмови в задоволенні позову, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати за подачу позову покладаються на позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 1216, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed