Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що відповідно до письмової розписки відповідач отримав від нього позику в сумі 4 000 доларів США на строк до 01 листопада 2017 року. Оскільки вказану суму позики за договором відповідач не повернув, позивач просить стягнути з останнього суму боргу. Позивач в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнав позов. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 06 квітня 2017 року між сторонами укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав у позивача в борг гроші кошти в сумі 4 000 доларів США та зобов'язався повернути позику у строк до 01 листопада 2017 року. Факт отримання відповідачем від позивача зазначеної суми грошових коштів підтверджується відповідною розпискою відповідача від 06.04.2017 року (а.с. 7). Із змісту позовної заяви та наданих в судовому засіданні власних пояснень сторін судом встановлено, що у зазначений в розписці строк, відповідач не повернув позивачу суму позики за укладеним між ними договором. Вказану обставини сторони в судовому засіданні визнали і не оспорили. Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Норма частини першої статті 1050 ЦК України встановлює, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Сума позики, що не повернута відповідачем позивачу складає 4 000 доларів США. Оскільки, відповідач не виконав свої зобов'язання за укладеним із позивачем договором позики від 06 квітня 2017 року та не повернув останньому суму позики у визначеному розмірі, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача встановленої суми заборгованості. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в розмірі суми заборгованості. Станом на дату підписання позивачем даної позовної заяви офіційний курс НБУ відповідної валюти позики становив 2 795,5840 гривень за 100 доларів США (за даними офіційного сайту НБ України). Також, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судового збору, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved