Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить провести розподіл в натурі спірної земельної ділянки, при цьому зазначає, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.03.2018 р. проведено поділ спільного майна подружжя відповідно до якого за позивачем визнано право власності на 24/100 ідеальних частин житлового будинку по [ADDRESS] , та просить визнати право власності на частку в 240/1000 земельної ділянки встановивши порядок користування між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , призначивши по справі земельно-технічну експертизу з визначенням можливих варіантів розподілу. Вимоги обґрунтовані тим, що після розподілу 55/100 частин житлового будинку, 15.06.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за номером запису про право власності: 27402872 за позивачем зареєстровано 24/100 частки житлового будинку по [ADDRESS] . При розподілі в натурі спірної частини житлового будинку відповідач [PERSON] заявила, що земельна ділянка по [ADDRESS] на якій знаходиться вказана частина житлового будинку розміром частки 550/1000, нею приватизована і належить їй на праві спільної часткової власності і не може використовуватися позивачем без її згоди та дозволу. Позивач вважає, що оскільки 55/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] були придбані сторонами за час перебування у шлюбі, а тому за статтею 60 СК України право спільної сумісної власності на вказане майно виникло з часу укладання договору купівлі-продажу цієї частки житлового будинку, тобто з 07.02.2008 року. Врегулювати даний спір в досудовому порядку [PERSON] не бажає. На підставі чого, з метою відновлення порушених майнових та немайнових прав позивач змушений звернутись до суду. 28.12.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову. [PERSON] вказала, що вважає спільній будинок та земельну ділянку своєю приватною власністю, Договір купівлі-продажу будинку стосується тільки житлового будинку, а земельна ділянка не купувалась і не передавалась, звернула увагу, що земельна ділянка відповідачем була приватизована. Для обслуговування будинку необхідна земельна ділянка, але вона має дорівнювати тільки тій частині житлової площі будинку, яка належить [PERSON] , площі належного йому гаража, площі території землі навколо цих споруд по ширині 1,0 метр., також має бути виділена окремо територія загального користування: двір і прохід з двору на вулицю. Земельна ділянка як присадибна ділянка - город розподіленню не підлягає. Ухвалою суду від 12.03.2019 року по справі призначено земельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 18.07.2019 року провадження у справі поновлено. В судовому засіданні 21.01.2020 року представник позивача Мошківський Р.І. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши позицію представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 22.06.2006 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 03.03.2015 року (а.с. 12, 23). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13.03.2018 року ухвалено визнати спільним майном подружжя\~ 55/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , провести поділ та виділення в натурі по 1/2 частині вказаного майна кожному із сторін (а.с. 4-8). На підставі вказаного рішення за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на 24/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.04.2014 року, за [PERSON] , зареєстровано право власності на 550/1000 частин земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1810136300:03:028:0028 (а.с. 11). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням норм Сімейного кодексу України на вказану земельну ділянку не поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, положення ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України \~закріплює разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ від 16 квітня 2004 року №7, відповідно до положень статей 81,116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана у власність громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України. В світлі викладених норм, оскільки будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок хоча й набуто відповідачем в порядку приватизації, однак до [PERSON] переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності у спільному майні будинку. Враховуючи розмір земельної ділянки 0,0550 га (550/1000), ту обставину, що за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за позивачем слід визнати право власності на 275/1000 частин земельної ділянки, що знаходиться за вказаною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України \~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 357 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ст. 360 ЦК України \~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно частини першої\~статті 183 ЦК України\~річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною. Частини перша, друга ст. 367 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно частини першої ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до частин 3-4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Верховний Суд у постанові від 24.10.2019 року по справі № \~389/3454/14-ц вказав, що з огляду на статтю\~364, статтю\~367 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог\~статті 183 ЦК України, згідно з частиною першої якої подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Під час вирішення зазначених спорів суди повинні виходити з положень статей\~183,\~364,\~367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін окремої\~\~ частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Для визначення технічної можливості та ймовірних варіантів поділу житлового будинку та земельної ділянки в натурі у справі було призначено та проведено судову земельно-технічну експертизи у висновку якої експертом наведено чотири варіанта поділу житлового будинку та земельної ділянки. В ході розгляду справи позивач зазначав, що найбільш прийнятний та такий, що відповідає інтересам сторін є варіант №1 поділу земельної ділянки (а.с. 83-84). Відповідач свою думку щодо прийнятності будь-якого з варіантів розподілу не висловила. Відповідно визначеного варіанту [PERSON] пропонується виділити 275/1000 га (0,0275 га) земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з них: 0,0216 га одноосібне користування (червоний колір), 0,0050 га спільного двору (1/2 від 0,0100га) (зелений колір) та 0,0009 га спільного двору 1/4 від 0,0036 га) (жовтий колір), [PERSON] пропонується виділити 275/1000 га (0,0275 га) земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з них: 0,0216га одноосібне користування (синій колір), 0,0050 га спільного двору (1/2 від 0,0100 га) (зелений колір) та 0,0009 га спільного двору \1/4 від 0,0036 га) (жовтий колір), визначено межі ділянок сторін. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підстав ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в мінімальному розмірі 840,80 грн. Згідно ч.\~2\~ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються \~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції від 10.05.2019 року [PERSON] було сплачено ТОВ «Земельний центр Житомир» 7380,00 грн. за проведення судової земельно-технічної експертизи. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, на підставі ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, пов`язані з проведення експертизи в розмірі 7380,00 грн.

Outcome: approved