Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з [PERSON] майнову шкоду в розмірі 81569,00 грн., завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначив, що 01.07.2014 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ПП «ВІП Рент» було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу №28-0199-2700/14-791, предметом якого було страхування транспортного засобу марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER] . 20.04.2015 року в м. Одесі відбулась ДТП за участю транспортного засобу марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «КІА», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.06.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП. У зв`язку з тим, що у вчиненому ДТП було заподіяно шкоди застрахованому транспортному засобу марки «Пежо», який належить ПП «ВІП Рент», то страхувальник звернувся до позивача, як до особи в якої застрахована його цивільна відповідальність, із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. На виконання умов укладеного договору позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 131569,00 грн. Цивільна відповідальність винного водія - [PERSON] на момент ДТП була застрахована у СК «Уніка», позивач звернувся до СК «Уніка» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. СК «Уніка» здійснила виплату ПАТ «СК «Українська страхова група» в розмірі 50000,00 коп., так як ліміт за заподіяння шкоди майну, цивільної відповідальності [PERSON] за полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ /847788 становить 50000,00 гривень. Оскільки різниця між фактично сплаченою сумою страхового відшкодування становить 81569,00 гривень, то на підставі положень ст.1194 ЦК України позивач звернувся в суд з вимогою про сплату заподіяної шкоди в порядку регресу до [PERSON] . В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутність, додатково зазначив, що позовні вимого не визнає, крім того через канцелярію суду подав письмові заперечення та рецензію на звіти. Розглянувши позовну заяву, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 29.10.2013 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ПП «ВІП Рент» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/14- AVIS, предметом якого було страхування транспортного засобу марки «Пежо», державний номерний знак [NUMBER] . /а.с.7-9/. Відповідно до постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.06.2015 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме за скоєння ДТП з т.з. «Пежо», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] /а.с.17/. Відповідно до звіту №1505 від 21.05.2015 року «про оцінку автомобіля Peugeot Partner д/н [NUMBER] » вартість відновлювального ремонту складає 149620,76 гривень /а.с.20-43/. Згідно зі звітом №1505-1 від 21.05.2015 року про оцінку вартості працездатних складових частин автомобіля Peugeot Partner д/н [NUMBER] », вартість працездатних ті ліквідних складових автомобіля т.з. Peugeot Partner в результаті його пошкодження при ДТП, складає 28431,00 /а.с.44-51/. Відповідно до рецензії складеної головою представництва Експертної ради УТО в Одеській області, виготовленої на замовлення відповідача [PERSON] на звіт №1505 та №1505-1, вбачається, що звіти №1505 та №1505-1, не в повному обсязі відповідають вимогам нормативно правових актів по оцінки майна та мають суттєві недоліки, які вплинули на достовірність оцінки /а.с.72-75/. Внаслідок спричиненого з вини відповідача ДТП транспортному засобу марки «ПЕЖО», належному ПП «ВІП - Рент», було заподіяно шкоду, у зв`язку з чим позивачем - ПАТ «СК «Українська страхова група» в результаті настання страхового випадку, на підставі звіту експерта, страхового акту №ДККА-44078 та розрахунку суми страхового відшкодування від 19.06.2015 року, виплачено страхове відшкодування в розмірі 131569,00 гривень, про що свідчить платіжне доручення №12009 від 19.06.2015 року /а.с.52-54/. Відповідно до умов полісу №016220/4409/0000004 від 24.04.2014 року, цивільно правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» із лімітом відповідальності за шкоду нанесену майну третіх осіб у розмірі 60000,00 гривень /а.с.75-80/. Так як цивільна відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА», позивач звернувся до останнього із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. У зв`язку з чим ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» здійснила виплату ПАТ «СК «Українська страхова група» в розмірі 50000,00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №015316 від 26.04.2016 року та стверджується позивачем у позовній заяві. Пунктом 9 перехідних положень ЦПК України в редакції 15.12.2017 року визначено, що справи в судах першої інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним з основних принципів цивільного судочинства, вказаних у ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є змагальність сторін, що включає в себе обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені ст.1166 Цивільного кодексу країни. Відповідно до вимог ч.1 якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч.2, 5 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Так відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. За змістом статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. За змістом ч.1 ст.1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відмовляючи в задоволені позову, суд виходив з того, що положеннями ЦПК України, саме на позивача покладено обов`язок доведення обставин, що підтверджують заявлені позовні вимоги та враховуючи, що матеріали справи містять два експертні висновки, які за змістом суперечать один одному, при цьому, питання щодо призначення судової експертизи позивачем не порушувалось, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено заподіяння шкоди саме у заявленому розмірі. Крім того відповідно до копії платіжних доручень № 015316 від 29.04.2016 року та №013378 від 31.03.2017 року, убачається, що ПрАТ СК «Уніка» сплатила на користь позивача страхове відшкодування у загальному розмірі 110000,00 гривень, а не 50000,00 грн., як зазначає позивач у позові, жодних уточнень чи заяв про зміну позовних вимог до суду не надходило /а.с.88,89/. Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Згідно зі змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed