Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0845 га, розташованою за адресою: [ADDRESS], шляхом знесення самочинно збудованих споруд (хлів, туалет) та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 10000 грн. При цьому посилається на те, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,1245 га по [ADDRESS]. Відповідач самочинно збудував нерухоме майно без затвердження проектно-кошторисної документації на земельній ділянці, що не була йому відведена, а саме хлів на відстані 40 см. від межі земельних ділянок сторін, якою є загорожа. Вказана споруда збудована на відстані 6 метрів від будинку позивача, в якій відповідач зберігає речі, які несуть загрозу життю та майну позивача. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,1245 га для багатоквартирної малоповерхової безсадибної забудови та ведення садівництва по [ADDRESS]. Відповідач є власником дерев'яного будинку по [ADDRESS]. На земельній ділянці за вказаною адресою були розташовані дерев'яні господарській будівлі - хлів та туалет, які у подальшому були знесені відповідачем. Згідно п.п.5, 22, 23, 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року №6, відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК). Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з»ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів про планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. У необхідних випадках для з»ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК України. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред»явила позов про знесення самочинного будівництва (ч.7 ст.376 ЦК, ч.1 ст.60 ЦПК). Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами і санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовилася від такої перебудови. В матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення самочинного будівництва відповідачем об'єктів нерухомого майна по [ADDRESS] та притягнення його до відповідальності за порушення земельного та містобудівного законодавства у встановленому порядку. Дерев»яні хлів та туалет є тимчасовими господарсько-побутовими спорудами та не є об'єктами нерухомого майна. Позивачем не надано доказів чинення йому відповідачем перешкод у користуванні власною земельною ділянкою та порушення його законних прав. Що стосується стягнення моральної шкоди на користь позивача, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» із змінами і доповненнями та ст. 1167 ЦК України, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності вини відповідача у її завданні, розміру спричиненої шкоди, з яких міркувань позивач виходив визначаючи цей розмір, а саме не зазначено характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх наслідків, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем дані факти нічим не підтверджені, хоча відповідно до ст. 10-11 ЦПК України це є його обов'язком. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому суд відмовляє у їх задоволенні у повному обсязі.

Outcome: dismissed