Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 5/6 частин земельної ділянки площею 3,920 га, кадастровий номер 1223284000:01:043:0571, розташованої на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 28 листопада 2009 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 листопада 2009 року померла його мати - [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 3,920 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП № 036410, виданого 12 березня 2001 року на підставі рішення 18 сесії XXIII скликання Миколаївської сільської ради № 3 від 13 лютого 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 14458. Також до складу спадщини входить житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані по вул. Пушкіна, 28 в с. Королівка Новомосковського району Дніпропетровської області. За життя, 21 грудня 2006 року, [PERSON] залишила заповіт, відповідно до змісту якого, житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в с. Королівка Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Пушкіна, 28, гроші, які знаходяться на ощадних книжках, вона заповіла дочці [PERSON], а земельну ділянку площею 3.920 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП № 036410, виданого 12 березня 2001 року Миколаївською сільською радою - сину [PERSON]. У встановлений ст. 1270 ЦК України строк, позивач та його сестра [PERSON] звернулися до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Окрім позивача та [PERSON], спадкоємцем за законом являється донька померлої - [PERSON], яка також звернулася у строки передбачені чинним законодавством до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], як спадкоємець, що має право на обовязкову частку в спадковому майні, у відповідності до ст. 1241 ЦК України, оскільки на день відкриття спадщини вона є непрацездатною особою. Враховуючи те, що у разі спадкування за законом, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач [PERSON], його сестра - [PERSON] та інша сестра - [PERSON], то частка кожного з спадкоємців становила б 1/3 частину спадкового майна. Враховуючи вимоги ст. 1241 ЦК України та наявність заповіту спадкодавця обовязкова частка [PERSON] повинна становити 1/6 частину спадкового майна (1/3 : 2 = 1/6). 18 березня 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, однак у вчиненні нотаріальних дій йому було відмовлено. Відповідно до листа від 18 березня 2016 року № 537/02-14, складеного Новомосковського районною державною нотаріальною конторою, позивачу надано пораду звернутися до суду з питань стосовно спадкування, через те, що з наданих документів неможливо визначити вартість обовязкової частки у спадщині відповідно до вимог ст.1241 ЦК України. Означену відмову позивач вважає неправомірною та такою, що порушує його право власності. Позивач, його представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за відсутності позивача, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача, третьої особи у судове засідання не з'явилися. Представник відповідача, третьої особи-2 надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за відсутності представників, не заперечили проти задоволення позову. Третя особа-1 [PERSON] До суду не з'явилась, підстав неявки не повідомила. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 28 листопада 2009 року померла [PERSON] /а.с.9/, мати [PERSON] /а.с.8/, [PERSON] /а.с.8/, [PERSON] /а.с.53, 54/. За життя [PERSON] набула права власності на земельну ділянку, площею 3,920 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223284000:01:043:0571 /а.с.11/. Також за життя 21 грудня 2006 року [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого, житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані в с. Королівка Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Пушкіна, 28, гроші, які знаходяться на ощадних книжках вона заповіла дочці [PERSON], а земельну ділянку площею 3,920 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, належну їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДП № 036410, виданого 12 березня 2001 року Миколаївською сільською радою заповіла сину [PERSON] /а.с.10/. На момент смерті [PERSON] мешкала за адресою: вул. Пушкіна, 28, с. Королівка Новомосковського району Дніпропетровської області з донькою [PERSON] та сином [PERSON] /а.с.12/. У відповідності до отриманої судом копії спадкової справи після смерті [PERSON], 15 березня 2010 року до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернулися [PERSON] /а.с.48/ та [PERSON] /а.с.48/. 07 квітня 2010 року [PERSON] звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини /а.с.49/. 18 березня 2016 року [PERSON] подано нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом /а.с.51/. Також, в матеріалах справи міститься пенсійне посвідчення [PERSON], згідно з яким остання отримує пенсію, як інвалід ІІІ групи з дитинства з 23 грудня 1992 року /а.с.54/. Постановою нотаріуса від 18 березня 2016 року № 537/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON] Постанову мотивовано тим, що за наявними в нотаріальній конторі відомостями, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась дочка спадкодавця [PERSON], яка має право на обов'язкову частку в спадщині. Із представлених документів неможливо визначити вартість обов'язкової частки у спадщині відповідно до вимог ст.1241 Цивільного кодексу України, тому свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим 21 грудня 2006 року секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за р.№351, на спадкову земельну ділянку, належну [PERSON], померлій 28 листопада2009 року, видане бути не може. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлій за життя нерухомого майна, враховуючи те, що окрім позивача та [PERSON], які є спадкоємцями за законом, іншим спадкоємцем за законом є також і донька померлої - [PERSON], яка звернулася у строки передбачені чинним законодавством до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], і яка будучи непрацездатною особою, має право на обовязкову частку в спадковому майні, охопленому змістом заповіту, з огляду на те, що у разі спадкування за законом, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач, третя особа-1 та відповідач, частка кожного зі спадкоємців у разі спадкування за законом становила б 1/3 частину спадкового майна, внаслідок чого, враховуючи вимоги ст. 1241 ЦК України та наявність заповіту спадкодавця, обовязкова частка [PERSON] повинна становити 1/6 частину спадкового майна. Наявності іншого майна, яке б впливало на частку у спадщині та могло б змінити розмір обов'язкової частки суду не доведено і позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved