Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду. Свої вимоги позивач мотивує тим, відповідач є матірью [PERSON] , [INFO] згідно свідоцтва про народження серії серії [NUMBER] . Мати разом із дитиною [PERSON] та повнолітнім сином [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання дитини не відповідають санітарно-гигиєнічним нормам, приміщення потребує ремонту, бруд, неприємний запах, дитина без окремого спального місця, постільна білизна відсутня. Мати дитини [PERSON] та [PERSON] не працюють, ведуть асоціальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями. Дитина постійно присутня під час вживання алкоголю дорослими. 03.03.2020 року виконкомом Сєвєродонецької міської Ради було прийнято рішення № 173 «Про відібрання малолітньої [PERSON] » і дитину було поміщено до КМП СМДЛ, де вона перебуває на даний час. Дитині поставлений попередній діагноз: [PERSON] затримка психомоторного та фізичного розвитку. Згодом їй було поставлений діагноз : резидуальна церебральна недостатність, синдром рухових порушень у викладі нижнього парапареза, судомий синдром в анамнезі. Синдром грубих конгнітівних порушень. Важка розумова відсталість. Правобічний грудо-поперековий сколіоз. Дитина потребує постійного стороннього нагляду та супроводу, проведення коррекційно- розвивальних занять з психологом в умовах спеціального виховання та навчання. За період перебування дитини в лікарні мати інтереси за долю дитини не проявляла, дитину не відвідувала, станом її здоров`я не цікавилася. Надала заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав відносно дитини. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. У своїх поясненнях посилався на докази, які знаходяться в матеріалах справи. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, не подала відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Як вбачається з наданих документів, батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] та [PERSON] , який записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується свідоцтвом про народження від 04.03.2020 року, актовий запис № 682, виданого повторно Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та м.Сєвєродонецьк Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції тьа витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Згідно листа Сєвєродонецького відділу поліції ГУНП в Луганській області від 03.02.2020 року до чергової частини 30.01.2020 року надійшло повідомлення про те, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї доньки [PERSON] . Під час виїзду за місцем мешкання [PERSON] встановлено, що дитина проживає в антісанітарних умовах, немає змоги в повноцінному харчуванні, в квартирі неприємний запах, речі дитини знаходяться в брудному вигляді. Мати [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності, а саме: 16.05.2019 року за ч.1 ст. 184 КУпАП, 03.07.2019 року за ч.1 ст. 178 КУпАП, 01.12.2019 року за ч. 2 ч. 178 КУпАП, 30.01.2020 року за ч .2 ст. 184 КУпАП, 28.02.2020 року за ч. 1 ст. 127 КУпАП. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов дитини від 03.03.2020 року, проведеного службою у справах дітей за адресою: [ADDRESS] , санітарно-гігієничний стан приміщення незадовільний, бруд, розкидані брудні речі, одяг, посуд. В приміщенні відсутні холодильник, водопостачання та газ. Дитина не має окремого спального місця, інвалідного візочка, постільної білизни та харчування. Рішенням Сєвєродонецької міської ради Луганської області № 73 від 03.03.2020 року малолітню [PERSON] відібрано від матері та влаштовано до закладу охорони здоров`я, де був поставлений попередній діагноз: [PERSON] затримка психомоторного та фізичного розвитку. Згодом дитина була обстежена і був поставлений діагноз: резидуальна церебральна недостатність, синдром рухових порушень у викладі нижнього парапареза, судомий синдром в анамнезі. Синдром грубих конгнітівних порушень. Важка розумова відсталість. Правобічний грудо-поперековий сколіоз. Дитина потребує постійного стороннього нагляду та супроводу, проведення коррекційно- розвивальних занять з психологом в умовах спеціального виховання та навчання. Статтею 11 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 12 Закону України Про охорону дитинства батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не піклується про свою дитину, не цікавиться станом її здоров`я, не виконує своїх батьківських обов`язків і взагалі ухиляється від цього. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 12 ч. 2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідач, маючи об`єктивну можливість виконувати свої батьківські обов`язки, умисно самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Статтею 8 ч. 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (з ост.змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.09.1991 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. На підстави ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, в т.ч. і орган опіки та піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не бажає займатися вихованням дитини та виконувати свої батьківські обов`язки, не слідкує за здоров`ям дитини, в зв`язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої дочки. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дітей з боку матері, небажання відповідачки та її свідоме ухилення займатися вихованням дітей та матеріально забезпечувати, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку, оскільки це буде відповідати інтересам дітей. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення її батьківських прав. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає за необхідне зазначити про таке. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 51 ч. 2 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, стан здоров`я задовільний, утриманців, крім дочки, не має, документів про офіційне працевлаштування суду не надано. Приписами ст. 182 ч. 2 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України Про державний бюджет на 2020 рік встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина відповідача у справі, становить: з 1 січня 2020 р. - 2218 гривні, з 1 липня 2020 р. - 2318 гривень, з 1 грудня 2020 р. - 2 395 гривень. Відповідно до ст. 5 ч. 1 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли повне підтвердження в ході судового розгляду. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 11.03.2020 р. Також з відповідачів згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 840,80 грн. На підставі ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved