Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю, грошові кошти в сумі 317321,90 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що був вкладником ПАТ «Брокбізнесбанк», який згідно рішення відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних. При цьому, судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено протиправна бездіяльність відповідача у період з 01.07.2011 по 28.02.2014 щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанку» щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках. Зважаючи на те, що депозитний договір був укладено в період, за який бездіяльність відповідача визнана судовими рішеннями протиправною, то така бездіяльність прямо вплинула на законні права та інтереси Позивача, а саме, на можливість отримання власних коштів в повному обсязі. Таким чином, вина відповідача в поверненні лише частини вкладу на думку позивача є очевидною, та додаткового доказування не потребує. Посилаючись на положення ст.ст. 1, 55, 58 Закону України «Про Національний банк України», ст. 56 Конституції України, ст. 1173 ЦК України, просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зазначив, що позивачем належним чином не доведено факт спричинення йому шкоди. Подав письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомив. За таких обставин суд визнав за можливе розглянути справу у його відсутність. Заслухавши представників сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.12.2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та Позивачем укладено Договір № D_220677186 банківського строкового вкладу (депозиту) на суму 24500,00 євро, строком до 26.12.2014 р. та сплатою 10,5 % річних. Постановою Правління Національного банку України від 28.02.2014 № 107 ПАТ «Брокбізнесбанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі зазначеної постанови Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) у ПАТ «Брокбізнесбанк» було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу на здійснення тимчасової адміністрації (рішення виконавчої дирекції Фонду від 28.02.2014 № 9). 10.06.2014 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 339, якою у ПАТ «Брокбізнесбанк» відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацією цього банку. У свою чергу Фондом на підставі зазначеної постанови Правління Національного банку України було прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк». 14.06.2014 року Позивач звернувся із заявою про включення його вимог у розмірі 24500 євро з процентами до реєстру акцептованих вимог, які належать до сплати за рахунок Фонду гарантування вкладів. 19.06.2014 року Позивач отримав кошти у розмірі 200000,00 грн. гарантованої суми згідно вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка розмір вкладу в повному обсязі не відшкодовує. Так, порядок задоволення вимог вкладників банку під час ліквідації банку визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон). Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній статтею 52 Закону. Отже, обмеження у доступі позивача до залишку коштів, розміщених ним у ПАТ «Брокбізнесбанк», обумовлено вимогами Закону. Загальнодоступною є інформація, що на сьогодні Фондом здійснюються заходи з продажу активів ПАТ «Брокбізнесбанк» з метою накопичення ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів банку. При цьому, позивачем не надано суду доказів, що ліквідатором ПАТ «Брокбізнесбанк» йому відмовлено у задоволені його вимог до банку. Враховуючи приписи ст. 53 Закону питання достатності чи недостатності активів банку для задоволення вимог усіх черг кредиторів може бути визначено виключно за результатами ліквідації банку, відповідно до яких Фонд складає ліквідаційні баланс та звіт, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду. З огляду на викладене, встановлення факту завдання Позивачу шкоди через невиплату йому коштів можливо виключно за результатами завершення процедури ліквідації банку, що свідчить про відсутність на даний час факту завдання позивачу шкоди, а обмеження права на розпорядження позивачем його коштами, розміщеними на депозиті у ПАТ «Брокбізнесбанку» обумовлено виключно вимогами Закону про систему гарантування. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ст. 56 Конституції України право на відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди виникає за наявності, коли рішення, дія чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, що спричинили шкоду, були незаконними; коли шкода була заподіяна при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. При цьому, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, зокрема, що суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Суд зазначає, що при вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Позивач, вважає, що причинний зв'язок між протиправною, як на його думку бездіяльністю відповідача, та шкодою, що полягає у неможливості отримання ним вкладу в повному обсязі, підтверджується постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.03.2015 у справі № 826/19469/14, що набрало законної сили, та якою встановлено протиправна бездіяльність відповідача у період з 01.07.2011 по 28.02.2014 щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанку» щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках. Разом з тим, вказаною частиною рішення суду визнано протиправною бездіяльність Національного банку України в період з 01.07.2011 р. по 28.02.2014 р. щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів ПАТ «Брокбізнесбанку» щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках, яка виразилася виключно у порушенні строків проведення відповідачем інспекційної перевірки банку, надання банку результатів інспекційної перевірки та повідомлення банку про встановлення рейтингової оцінки за системою CAMELS за результатами такої інспекційної перевірки. Таким чином вищевказані доводи позивача є безпідставними. Крім того, згідно ст. 4 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України не відповідає за зобов'язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов'язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов'язання. Оскільки, Національний банк України не брав на себе жодних зобов'язань ПАТ «Брокбізнесбанку» з повернення банківських вкладів (депозитів), вимоги позивача до Національного банку України про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі неповернутої суми вкладу є безпідставними. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частинами першою, третьою та четвертою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 57 даного Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України правомірності своїх вимог до відповідача про відшкодування шкоди, і тому підстави для задоволення позовних вимог з наданих позивачем суду доказів не вбачається.

Outcome: dismissed