Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON]. відповідно до договору позики борг з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 181464,00 грн. та 3 відсотки річних в розмірі 2741,91 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 11 вересня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 120 000,00 гривень з умовою їх повернення не пізніше 01 жовтня 2014 року. Грошові кошти у визначеному розмірі були передані 11 вересня 2014 року та підтверджені відповідною розпискою [PERSON] Відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманих коштів не виконала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на час розгляду справи позика не повернута. Позивач, та його представник, адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Відповідач та її представник, адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали, оскільки дану позику повернуто разом з процентами в розмірі 140 000,00 грн. вже наступного дня, 12.09.2014 року, про що надала відповідну розписку написаною власноручно [PERSON] про отримання ним коштів в розмірі 140 000,00 грн. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі. Встановлено, що 11 вересня 2014 року [PERSON] власноручно написана розписка про те, що вона позичила (отримала в борг) від громадянина [PERSON] грошові кошти в розмірі 120 000,00 грн. та зобов'язується повернути їх до 01 жовтня 2014 року.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт укладення між сторонами договору позики в силу вимог ст. 1047 ЦК. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Пред'явлений в судовому засіданні оригінал розписки [PERSON] від 12.09.2014 року про отримання від [PERSON] в рахунок часткового погашення заборгованості 140 000 грн. є свідченням виконання нею грошового зобов'язання за розпискою від 11.09.2014 року. Дану обставину підтвердив в судовому засіданні і сам кредитор [PERSON], при цьому зазначив, що отримані ним грошові кошти він зарахував 120 тисяч гривень за договором позики від 11.09.2014 року, а залишок суми - 20 000 грн. - за іншим договором позики, укладеним з [PERSON] та її чоловіком [PERSON], стягнення боргу за яким є предметом спору в іншій судовій справі. Таким чином, позиція позикодавця (кредитора) висловлена ним в судовому засіданні про те, що ним отримано 120 000 грн. 12 вересня 2014 року за договором позики від 11 вересня 2014 року є свідченням виконання позичальником [PERSON] своїх обов'язків в повному обсязі за цим зобов'язанням. Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми,що позичилася, на його банківський рахунок. Є похідною та такою, що не підлягає задоволенню вимога стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних в сумі 2741,91 грн. та понесених судових витрат. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 181464,00 грн. та 3 відсотки річних в розмірі 2741,91 грн. не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed