Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому згідно уточнень вказав, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2011 року по 15 серпня 2016 року. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з відповідачем у квартирі [ADDRESS]. Проте, з початку роздільного проживання відповідачка перешкоджала у спілкуванні з дитиною, не відпускала сина бачитись з батьком. Виконавчий комітет Новокодацької районної ради 24 січня 2017 року розглянув звернення позивача та висновком встановив, що є доцільним батьку брати участь у вихованні та спілкуванні з сином щотижня місяця по вихідним дням з суботи 10.00 год. до 19.00 год. неділі та було зобовязано матір [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином. Але, відповідачка ігнорує вказане рішення та продовжує чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з сином. Позивач просив зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON], [INFO]; визначити наступні способи участі [PERSON] з сином [PERSON], [INFO]: 1) встановити дні побачень [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], два рази на місяць у першу та третю пятницю кожного місяця з 12.00 години з ночівлею до 17.00 години неділі за місцем реєстрації проживання батька\~ [PERSON], за адресою: [ADDRESS]; 2) встановити проведення спільного відпочинку [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], тривалістю не менше 45-ти днів на рік; стягнути судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причину неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Третя особа у судове засідання не зявилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Матеріалами справи встановлено, що 16 вересня 2011 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.24-25). Від сумісного подружнього життя мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.10). Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Рішенням виконавчого комітету Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 24.01.2017 року № 29 встановлено дні побачень [PERSON] з його малолітнім сином [PERSON], [INFO] щотижня місяця з суботи 10.00 до 19.00; зобовязано матір [PERSON] не чинити перешкоди батькові у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO] (а.с.11). [PERSON]зареєстрований та проживає за адресою: [INFO] (а.с.6-7). Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Згідно із ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. На батьків, котрі проживають окремо, покладено обов'язок брати участь у вихованні дитини і вони мають право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитини, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 157 Сімейного кодексу України). Правило ст.157 СК України додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України. Судом досліджувалися у судовому засіданні медична довідка про психологічне обстеження позивача, сертифікат про проходження наркологічного огляду та встановлено, що позивач офіційно працевлаштований, інших дітей на утриманні не має, судимості відсутні, дитину кохає та бажає приймати участь у вихованні сина, однак відповідачка перешкоджає спілкуватися з дитиною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], дідусь дитини підтвердив, що відповідач перешкоджає позивачу спілкуватися з дитиною, виховувати її. Свідок [PERSON] також підтвердила, що відповідачка перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною не відпускає дитину до батька. Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що дійсно існують перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції», між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності,

Outcome: approved