Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві посилається на те, що 30 травня 2011 року він позичив [PERSON], грошові кошти в іноземній валюті в сумі 2 750 Євро вона пообіцяла їх повернути не пізніше грудня 2011 року. На підтвердження укладеного договору позики вона видала йому розписку від 30.05.2011 року. Незважаючи на досягнуту між ними домовленість та реальну можливість виконання прийнятих на себе зобов,язань відповідачка так і не повернула отримані у борг кошти. Тому позивач просив стягнути борг за договором позики, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, а також понесені судові витрати. В судове засідання позивач не з,явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на обґрунтування своїх позовних вимог долучив оригінал розписки. Відповідач у судове засідання не з,явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином 28.02.2014 року, письмових заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Тому суд вирішив продовжити розгляд справи за наявними матеріалами. В судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2011 року позивач [PERSON], передав [PERSON], грошові кошти в іноземній валюті в сумі 2 750 Євро. На підтвердження укладеного між ними договору позики у відповідності до вимог ст. 1047 ЦК України сторони оформили свої взаємовідносини у вигляді власноручно написаної відповідачкою розписки, за змістом якої вона підтвердила отримання у борг вищевказаної суми грошей, а також взяла на себе зобов'язання повернути борг позивачу в сумі 2 000 Євро до 08 червня 2011 року, а залишок в сумі 750 Євро - до 08 грудня 2011 року. Відповідно до ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Підтвердженням того, що між сторонами був укладений договір, є письмова розписка, згідно якої відповідач узяла в борг у позивача гроші у сумі 2750 Євро і повинна була їх повернути до 08.12.2011 року. Тобто між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, в даному випадку сплатити гроші. Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від виконання зобов,язання не допускається, за винятком випадків передбачених законом. Загальна сума боргу відповідача перед позивачем на час розгляду справи у суді становить 2750 Євро. Проаналізувавши надані документи суд вважає, що в судовому засіданні було доведено, що у відповідача перед позивачем виникли грошові зобов'язання, і тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. За курсом, встановленим станом на 07.01.2014 року Національним банком України, 1Євро дорівнює 11,0415грн., виходячи з цього загальна сума боргу [PERSON], перед позивачем при переведенні його в національну валюту України складає 30364 гривні 13 копійок (2750Єврох11,0415грн.). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов,язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вимогу даної норми закону суд прийшов до висновку, що відповідачка повинна оплатити позивачу крім основної суми боргу також і три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, що станом на 08 січня 2014 року складає 1 892 гривні 06 копійок ( 2750 Євро х 3% = 82,5 Євро : 12 міс. = 6,875 Євро х 25 міс = 171, 875 Євро х 11,0415 грн. = 1 897 гривні 76 копійок) Також суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача понесених судових витрат на його користь підлягають задоволенню, оскільки в разі прийняття рішення судом на користь позивача, відповідно ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню на користь позивача, а саме сплачений судовий збір у розмірі 322 гривні 62 копійки.

Outcome: approved