Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання майна спадковим та визнання права власності на спадщину. Позовні вимоги мотивував тим, що 24 жовтня 1987 року він уклав шлюб з [PERSON], про що районним відділом ЗАГСу смт Велика Лепетиха Херсонської області в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 90. За час спільного життя у них народився син - [PERSON]. 14 січня 1994 року, реалізуючи своє право на приватизацію державного житлового фонду, він - [PERSON] та члени моєї сім'ї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS]. Вказаний факт доводиться свідоцтвом про право власності на житло №854 від 14.01.1994 року, видане ВП Запорізька АЕС. Приватизація відбулася в рівних долях, тобто по 1/4 частці кожного. Будучи юридично необізнаними, після отримання свідоцтва про право власності на житло, вони не зверталися до органів БТІ за реєстрацією. Окрім того, на той час законодавство не передбачало обов'язкової реєстрації права власності. 22 жовтня 1994 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], змінивши своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Через 2 роки після приватизації, а саме [INFO] їх син - [PERSON] помер, що взагалі унеможливило реєстрацію права власності на квартиру у відповідності до законодавства України. Окрім того, після смерті сина, вони, його батьки, тобто [PERSON] та [PERSON] - будучи спадкоємицями по закону, продовжували мешкати в квартирі. Тобто вони фактично прийняли спадщину та вважали, що в майбутньому у них не виникне жодних проблем. Окрім того, йому повідомили, що він і його дружина можуть не надавати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, оскільки вони постійно мешкали разом із спадкодавцем. Час йшов. Будучи людиною похилого віку, він вирішив розпорядитися своєю власністю за життя. Але коли він звернувся до нотаріуса для можливості оформити своє право на спадщину за законом та звернувся за консультацією до приватного нотаріуса Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], йому повідомили, що стати власником частки квартири, яка належала сину ні він ні його дружина не мають змоги. Головною причиною неможливості стати власником як своєї частки в квартирі, так і на спадкове майно є те, що право власності на квартиру не зареєстровано згідно чинного законодавства України. Зареєструвати своє право власності можливо за наявності всіх власників квартири. Після смерті [PERSON] вирішити питання стосовно належності частки квартири саме померлому можливо лише в судовому порядку. Іншого шляху, ніж вирішення вищеназваного питання у судовому порядку не має. Просить суд: - Встановити факт належності [PERSON] 1/4 частки квартири [ADDRESS]. -Визнати право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (ІДН: [NUMBER]), [PERSON] (ІДН:[NUMBER]), [PERSON] (ІДН:[NUMBER]), по 1/4 частці кожному. -Визнати 1/4 частки квартири [ADDRESS] спадковим майном після [PERSON], який помер [INFO]. -Визнати право власності за [PERSON] (ІДН: [NUMBER]) на 1/8 частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування після сина - [PERSON], який помер [INFO]. -Визнати право власності за [PERSON] (ІДН: [NUMBER]) на 1/8 частку квартири [ADDRESS] у порядку спадкування після сина - [PERSON], який помер [INFO]. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надали заяви про слухання справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення ( а.с. 31.33). Відповідачі , представник третьої особи в судове засідання не з'явились, надали заяви про слухання справи в їх відсутність, не заперечують проти задоволення позову ( а.с. 30, 34-37). Дослідив матеріали справи суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює згідно до закону за своїм розсудом, незалежно від волі інших осіб. П.1 ст.328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності передбачається виниклим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Своє право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули на законних підставах і мають правовстановчий документ щодо цього майна - свідоцтво про право власності на житло № 854 видане 14.01.1994 року ПО « Запорізька АЕС» ( а.с. 6). Після шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 11). Згідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно ст.549 ЦК України (редакції 1963р) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Сторони проживали в спірній квартирі на час смерті [PERSON] ( а.с. 10). Згідно до ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 9). Відповідно до ст. 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 5 цієї статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Жодного заповіту [PERSON] не робив. [PERSON] та [PERSON], будучи спадкоємцями по закону після смерті сина, фактично прийняли спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], оскільки вони мешкали в квартирі, ставилися до неї як до своєї власності та у 6-місячний термін не писали жодної відмови від прийняття спадщини. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: approved