Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними договори №30011 від 27.09.2018 р. та №30021 від 18.10.2018 р., та додатки до даних договорів, підписані між ним та відповідачем; стягнути з відповідача на його користь фактично сплачені грошові кошти в сумі 125000 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, позов підтримав, просив справу розглядати за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи, про що надав письмову заяву. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2018 р. позивачем був підписаний договір № 300011 та 18 жовтня 2018 р. договір № 300021, аналогічного змісту тексту якого, позивач не зміг прочитати через поганий зір, згідно якого, як він пізніше дізнався, позивач домовився з відповідачем, про п.1.1 договору - пошук належного транспортного засобу і інформування замовника (позивача по справі), про продавців такого транспортного засобу в Україні, який задовольняє потребам замовника, про умови і види правочинів, згідно з яким можливе отримання ним транспортного засобу, надання пропозицій замовнику, до отримання транспортного засобу (інформаційно-консультативна послуга). Позивачу пообіцяли передати у власність, новий автомобіль Сітроен Берлінго, мультіспейс 1,6 літрів (об`єм двигуна), разом з газовим обладнанням BRC Евро 4, вартістю 158000 грн., без зазначення ріку випуску. Про що попросили підписати односторонній договір № 30011 від 27 вересня 2018 р., який є нікчемний, оскільки не підписаний іншою стороною. А також обіцяли передати у власність автомобіль Рено Логан (без зазначення ріку випуску об`єму двигуна, та комплектації). 27 вересня 2018 р. позивачем було сплачено відповідачу 36000 грн., 18 жовтня 2018 р. сплачено 44500 грн. та цього ж дня додатково сплачено 44500 грн., всього фактично було сплачено 125000 грн. Відповідно до п. 1.1.2 договору відповідач зобов`язався здійснювати представництво інтересів замовника при укладанні договорів, щодо отримання транспортного засобу у продавця, в тому числі аналіз і оцінки ризиків, в межах переданих повноважень, укладання договору, щодо отримання транспортного засобу у відповідного продавця. Відповідно до п. 1.13 представництво інтересів замовника у відносинах з третіми особами, в тому числі і державними органами, з питань виконання умов укладених договорів, замовника з отримання транспортних засобів, в тому числі, надання юридичної допомоги, складання відповідних заяв, представництво в судах та органах виконавчої служби України, в разі порушення умов договору. Згідно п.1.2 Назва транспортного засобу та його ціна зазначаються у додатках до договору №1,2. Згідно п. 3.3 договору, вартість послуги складає 10 % вартості, вказаної в додатку тобто, 10 % вартості транспортного засобу. Згідно п. 4.5 вартість юридичної послуги складає 1,5 %суми вказаної в заяві (вартості майна). Згідно п. 9.5 винагорода за надані послуги не підлягає поверненню. Окрім того, юридична та агентська послуга жодним чином не залежить від вартості товару, а залежить від фактично виконаного обсягу робіт (тобто витрати на підбір «запорожця» чи «мерседесу будь такими самими»). Що свідчить про нечесну підприємницьку практику, яка є прямо забороненою. З витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, вбачається, що надання юридичних послуг, як вид діяльності за відповідачем не зареєстровано, тобто відповідач не має право згідно закону надавати юридичні послуги зазначені, у зазначені у п. 4.1-4.5 спірного договору. Та не має КВЕДу юридичних послуг, чи/та іншого КВЕДу, що до діяльності у сфері права. Тому такий договір є недійсним, оскільки вчинене ний юридичною особою, яка не мала на це права, ст. 227 ЦК України, правочин вчинений без відповідного дозволу. Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, до переліку видів діяльності відповідача не належать юридичних послуги чи діяльність у сфері права, або подібні види економічної діяльності. Також, в договорі та додатках не зазначений рік випуску транспортного засобу, що є суттєвою (істотною) умовою договору, а в основному договорі не зазначена ціна транспортного засобу (а додаток з ціною є одностороннім додатком до договору) що теж, є істотною умовою договору, яка не визначена двосторонньою. Окрім того, плата за всі послуги за спірним договором, сплачується на перед в день підписання договору, тобто незалежно від підбору автомобіля у майбутньому, що теж свідчить про нечесну підприємницьку практику та дисбаланс між правами та обов`язками осіб, так згідно п. 6.1 та п. 6.2. договору, винагорода за консультативні та юридичні послуги, сплачується в день підписання договору, у той час як дата фактичної видачі автомобіля договором в загалі не передбачена та не визначена. Умови договору є такими, що дозволяють наперед отримувати кошти в день підписання та дозволяють не нести будь-якої відповідальності, якщо споживач не отримає автомобіль. А головне, що відсутня така суттєва умову договору, як його ріку випуску та пробіг, та строки видачі транспортного засобу. Тобто, існує істотний дисбаланс між фактичними правами та обов`язками виконавця юридичної особи та правами споживача, не тільки погіршення прав позивача, а в загалі не визначення дати поставки транспортного засобу, у той час як за надані послуги споживач зобов`язаний сплатити негайно в момент підписання договору повну суму послуги яка фактично ще є ненаданою. Позивачем сплачено не тільки 10% вартості транспортних автомобілів, як сплату за послугу, а значно більше та умови договору дозволяють не повертати не тільки винагороду відповідачу, а і інші кошти за транспортні засоби, та не конкретизуються строків виконання зобов`язання, у той час, як споживач свої грошові зобов`язання виконує негайно, в момент підписання договору. Верховний Суд України в постанові №910/22319/16, зазначив, що Умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною, оскільки в такому випадку правочин має бути визнаний не дійсним у цілому. Тобто, якщо в договорі відсутня істотна умова (зокрема відсутній рік випуску транспортного засобу, договір може бути визнаний недійсним в цілому). В постанові ВСУ від 8 червня 2016 р. у справі № 6-330цс16, зазначено, що несправедливі і умови договору, це умови які призводять до істотного дисбалансу між договірними права та обов`язками сторін та є підставою для визнання такого договору недійсним (ВСУ від 8 червня 2016 р. у справі № 6-330цс 16) Так, у першому випадку правочин вважається недійсним з моменту його вчинення і до нього застосовуються наслідки двосторонньої реституції, передбачені ст. 216 ЦК України, де зазначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У першому випадку правочин вважається недійсним з моменту його вчинення і до нього застосовуються наслідки двосторонньої реституції, передбачені ст. 216 ЦК України, де зазначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Окрім того, нечесна підприємницька практика може кваліфікуватися не за однією ознакою, а за декількома ознаками в сукупності. Так в Правовій позиції Верховного Суду України, у справі № 6-2766цс15, зазначено: Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тобто, існує істотний дисбаланс між фактичними правами та обов`язками виконавця - юридичної особи, та правами споживача, не тільки погіршення прав позивача, а в загалі не визначення дати поставки транспортного засобу, у той час як за надані послуги споживач зобов`язаний сплатити негайно в момент підписання договору повну суму послуги яка фактично ще є ненаданою. Також, договір та додаток до договору не містять такої суттєвої умови, як рік випуску транспортного засобу, що є суттєвою умовою, і тому згідно такого договору відповідач може мені пропонувати автомобіль випущений, як 40 років тому, чи новий автомобіль на власний розсуд, що додатково встановлює дисбаланс між правами та обов`язками сторін. Відповідно до абз. 4 п. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти га оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника), у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору. Згідно ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Судовий збір у розмірі 1250 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного

Outcome: approved