Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги просить суд зобов`язати відповідача, [PERSON] , не чинити перешкоди позивачу у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження [NUMBER] ; визначити наступні способи участі позивача у вихованні сина [PERSON] , [INFO] особисте спілкування: систематичні побачення з сином, поза межами місця проживання [PERSON] та без її присутності на нетривалий час: у 1-шу та 3-тю та 5-ту суботу місяця 2-3 години (19:00-21:00) та у 1-шу та 3-тю та 5-ту неділю місяця - 5-6 годин (14:00-20:00), а також з ночівлею із суботи на неділю після досягнення дитиною п`ятирічного віку (кожні перші та треті та п`яті суботи та неділі із 19:00 год. у суботу та до 20:00 год. у неділю); в день народження сина [PERSON] , з 18:00 до 21:00, поза межами місця проживання [PERSON] та без її присутності; після досягнення дитиною п`ятирічного віку в іменини та у дні народження родичів [PERSON] (його батька, дідуся та бабусі) з 19.00 год. до 21.00 год., поза межами місця проживання [PERSON] та за попереднім попередженням матері дитини та без її присутності; спільний відпочинок: після досягнення дитиною п`ятирічного віку у першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком без присутності матері (строком на 45 днів), періоди можуть бути поміняні місцями за 30 днів до початку літніх канікул за письмовою домовленістю між [PERSON] та [PERSON] ; забирати зі садка та зі школи [PERSON] , [INFO] без присутності [PERSON] за попереднім попередженням матері дитини та без її присутності; необмежене спілкування зі сином [PERSON] , [INFO] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; кожного Різдва в перший або другий день свят та кожного Великодня (Паска ) в перший або другий день свят (за письмовою домовленістю між матір`ю та батьком дитини [PERSON] ), в тому числі з ночівлею, після досягнення дитиною п`яти років. призначити місцем передачі сина [PERSON] від [PERSON] до [PERSON] : біля входу (брами) на подвір`я за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати відповідача ставити до відома [PERSON] про виїзд матері - [PERSON] з сином - [PERSON] за межі області та погоджувати ці поїздки із ним у письмовій формі та із його письмовою відповіддю; зобов`язати відповідача ставити до відома [PERSON] про початок хвороби чи простуди чи інших проблем із здоров`ям у сина [PERSON] (або введення йому щеплень чи вакцин) та погоджувати з позивачем методи і засоби лікування (або введення йому щеплень чи вакцин) у письмовій формі та із письмовою відповіддю позивача. В обґрунтування позову зазначає, що 19 серпня 2015 року між сторонами, було зареєстровано шлюб, в якому народився син - [PERSON] , [INFO] . Через різні погляди на життя та неодноразові суперечки між позивачем та батьками [PERSON] , сторони перестали проживати разом у відповідача вдома за адресою [ADDRESS] , а бажання жити та виховувати дитину разом у домі позивача або ж в орендованому будинку у [PERSON] не було. Відповідач звернулась з позовом до Пустомитівського районного суду Львівської області про розірвання шлюбу, яке судом було задоволено. З моменту розлучення у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки та осіб, які прожирають разом із сином, стосовно неможливості нормального спілкування позивача з сином. Незважаючи на те, що позивач проживає окремо він завжди цікавиться здоров`ям, життям та потребами сина. Постійно допомагає фінансово, перераховує кошти на утримання дитини, про що свідчать квитанції з банку про грошові перекази. Після того, як сторони почали проживати окремо, відповідачка систематично чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною: забороняє побачення, переносить заплановані зустрічі, не дає бачитись дитині з батьками позивача. Така поведінка зі сторони відповідач змусила звернутися позивача в службу у справах дітей в Пустомитівській районній державній адміністрації Львівської області із заявою про встановлення йому способу участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] . 01 червня 2017 року Пустомитівською районною державною адміністрацією було видане розпорядження № 373 «Про встановлення гр. [PERSON] способу участі у виховання малолітнього сина [PERSON] ». Однак, цього розпорядження відповідачка не виконує і надалі чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином. Більше того батьки відповідачки повністю потурають їй та вчиняють всіх дій аби не допустити батька до сина. Всі намагання позивача, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає позивачу, не бажає його присутності та штучно створює такі обставини, через які він не моженормально зустрічатися з сином. Весь цей час позивач намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у його вихованні, утриманні, розвитку його здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Його права як батька сьогодні є порушеними. Позивач неодноразово пробував мирно врегулювати конфлікт, однак жодного результату це не принесло результату. Здійснював виклики поліції з метою проведення профілактичної роботи з відповідачкою, однак і це нічого не дало, оскільки відповідачка не йшла на поступки та вподальшому вчиняє перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] . Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, позивач був вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Дитині доводилося бачити різні неприємні ситуації, ініціаторами яких були відповідач та батьки відповідача. Допускати виникненню таких ситуацій є неприпустимим, оскільки такі непорозуміння повинні вирішуватися за відсутності дитини. Відповідач є учасником антитерористичної операції, позитивно характеризуюсь з місця проживання, працює на ТОВ «Нова Пошта», жодних шкідливих звичок не має. Як свідомий громадянин, він розуміє свій батьківський обов`язок приймати участь у вихованні дитини, а як людина, яка має почуття, він має дуже велике бажання виховувати свою дитину, спілкуватися з ним, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Як люблячий батько, позивач відповідно до моральних засад суспільства та у відповідності до чинного законодавства, має з відповідачем рівні права щодо сина, якими нехтує відповідач, порушуючи їх. Позивач зазначає, що має першочергове право перед іншими особами, на виховання, утримання, догляд за сином, однак позивача перешкоджає у реалізації його прав щодо дитини, не повідомляє про обставини його справ, в той час коли позивач, через перешкоджання відповідача у побаченні зі сином, не знаючи місця перебування та знаходження сина, фактично позбавлений також права побачитись із ним, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою, яку просить задоволити. 08.08.2018 року провадження у справі відкрито. 12.09.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] просить суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що 01 червня 2017 року Розпорядженням Пустомитівської РДА встановлено [PERSON] спосіб участі у вихованні малолітнього сипа [PERSON] , [INFO] в присутності [PERSON] поза межами господарського двору проживання дитини, а саме: щосуботи з 17.00 год. до 19.00 год.; в першу і третю неділю місяця з 12.00 год. до 18.00 год; всі державні та релігійні свята, визначені як вихідні дні, іменини та дні народження дитини, батьків чи інших родичів - за домовленістю [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 серпня 2018 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів па дитину відповідного віку, починаючи з 11.07.2018 року та до досягнення дитиною повноліття Покликання позивача на те, що відповідачем чиняться перешкоди у його спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні є безпідставними та необґрунтованими, підтверджується ним виключно його зверненням до органів Національної поліції. Жодних інших доказів у позовній заяві не наведено та не надано. Оскільки право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, виникає лише тоді, коли той з батьків з ким проживає дитина, чинить перешкоди в реалізації цього права, то підстави для звернення до суду відсутні. Наголошує, що нею жодним чином не порушувалося Розпорядження Пустомитівської РДА щодо способу участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , не чиниться жодних перешкод [PERSON] в реалізації його права у спілкуванні з дитиною, навпаки, відповідач намагаюся встановити контакт між ними у силу своїх можливостей, однак батько сам нівелює намагання відповідача встановити такий контакт, своїми агресивними, непослідовними та часом навіть протизаконними діями. Те що батько приносить дитині якісь солодощі чи речі загального вжитку не примусять дитину його любити, не є виявом його турботи, піклування та любові. Варто взяти до уваги вік дитини, адже дитина віком 2 роки завжди прив`язана до матері та батько повинен враховувати таку особисту прихильність дитини. Надважливу роль відіграє і врахування стану здоров`я дитини. Натомість, [PERSON] діє всупереч інтересам дитини, порушує встановлений спосіб участі у вихованні малолітнього сина. Відвідування батьком сина носить епізодичний характер та є формальним, що підтверджується відповідними актами. [PERSON] нерідко приходить до дитини в неадекватному стані збуджений та агресивний, кидається з лайкою на позивача, свідком чого є неповнолітній син, в результаті чого дитина переживає сильні душевні хвилювання, після чого втрачає спокійний сон уночі, зривається та плаче, що трапляється виключно після відвідування її батьком в агресивному стані. Позивач вимагає спілкування з дитиною у невстановлений час чи, ба більше, без участі матері дитини, чим порушує не лише Розпорядження Пустомитівської РДА, а й нормальний режим життя дитини. У такому віці режим дитини, а відповідно і режим спілкування батька та участь у вихованні дитини, має певні відмінності та особливості, які пов`язані з віковими потребами дитини: режим харчування та відпочинку, денний сон, дозвілля тощо. Стан здоров`я дитини, особисту прихильність дитини до кожного з батьків позивача теж не цікавить. Більше того, [PERSON] дозволяє собі неприпустимі вчинки: насильно забирає дитину з місця її проживання та везе дитину у невідомому напрямку, у зв`язку з чим відповідач зверталася до Пустомитівського ВП. Після таких випадків, при наступних чергових відвідуваннях [PERSON] , дитина, побачивши його, починала істерику, боячись, що її знову відберуть від матері, що негативно відображається на фізичному, психологічному та психоемоційному стані дитини. Більше того, [PERSON] наражає життя та здоров`я дитини на небезпеку, садячи дворічну дитину до транспортного засобу без автомобільного крісла, собі на коліна за кермо автомобіля. 02 вересня 2018 року [PERSON] , маючи намір забрати дитину, почав виштовхувати відповідача з машини, завдаючи їй тілесних ушкоджень за допомогою ніг в область живота та тазу, у присутності дитини. Заява з даного приводу внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань Галицьким відділом поліції ГУНП у Львівській області. Таким чином, всупереч чинному законодавству, батько дитини [PERSON] не виконує Розпорядження Пустомитівської РДА, своїми аморальними вчинками та поведінкою може зашкодити фізичному та психічному здоров`ю дитини та її моральному розвитку, негативно впливає на психіку дитини, діє всупереч інтересам дитини. 04.10.2018 року надійшла заява про зміну позовних вимог. 19.02.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали уточнені позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяву, просить суд позов задоволити у повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов заперечили, просять в задоволенні такого відмовити, дали пояснення аналогічні наведеним в відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляду справи у його відсутності в якій позов визнав частково враховуючи розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 01.06.2017 №373 та просить суд встановити [PERSON] спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в присутності [PERSON] , поза межами господарського двору проживання дитини, а саме: щосуботи з 17.00 год. до 19.00 год.; в першу і третю неділю місяця з 12.00 год. до 18.00 год.; всі державні та релігійні свята, визначені, як вихідні дні, іменини та дні народження дитини, батьків чи інших родичів - за домовленістю [PERSON] та [PERSON] , зобов`язати [PERSON] не створювати перешкод у спілкуванні та побаченні батька з сином, повідомляти [PERSON] про свої виїзди з дитиною поза межі області, ставити до відома [PERSON] про початок хвороби чи простуди або інших проблем із здоров`ям сина. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ствердили, що відповідач [PERSON] встановлений графік відповідно до Розпорядження органу опіки та піклування не порушує, перешкод позивачу у вихованні та спілкуванні з дитиною не чинить, [PERSON] безперешкодно приходить до дитини, більше того, має можливість брати участь у спілкуванні з дитиною у дні, які не встановлені Розпорядженням Пустомитівської РДА, без жодних перешкод спілкується з дитиною. Були свідками агресивності та лайок [PERSON] , погроз з його боку, насильного відібрання ним дитини від матері, наслідком якого була істерики дитини, та зникнення з дитиною у невідомому напрямку. Ствердили що позивача неодноразово приїжджав та наполягав на побаченні з сином в час коли, дитина спить, відповідно до свого щоденного режиму дня. Був випадок, коли позивач насильно забрав дитину в день, коли був дощ, після чого дитина захворіла. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю». Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Нормами ч.2 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 1 ст. 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Визнано сторонами, що між ними 19.08.2015 року зареєстровано шлюб та рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.06.2018 року розірвано. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 01.07.2016 року. Згідно з копіює довідки Зимноводівської сільської ради Пустомитівського район Львівської області від 06.09.21018 року № 3222 вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає та зареєстрована з матір`ю, [PERSON] , 1993 року народження за адресою: [ADDRESS] . Розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації №373 від 01.06.2019 року встановлено [PERSON] спосіб участі у вихованні малолітнього сипа [PERSON] , [INFO] в присутності [PERSON] поза межами господарського двору проживання дитини, а саме: щосуботи з 17.00 год. до 19.00 год.; в першу і третю неділю місяця з 12.00 год. до 18.00 год.; всі державні та релігійні свята, визначені як вихідні дні, іменини та дні народження дитини, батьків чи інших родичів - за домовленістю [PERSON] та [PERSON] та встановлено [PERSON] не створювати перешкод у спілкуванні та побаченні батька з сином. На підставі ч.2 ст. 158 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Позивач зазначає, що відповідач не виконує Розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації №373 від 01.06.2019 року та перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною та виконанні ним батьківських прав та обов`язків, встановлених законом. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо участі у вихованні дитини позивачем, у зв`язку із невиконання рішення органу опіки і піклуванням із сторони відповідача. Відповідно до ст. ст. 141, 157 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків,з ким проживає дитина,чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема як що він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що діючим законодавством визначено порядок вирішення питання щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішення органу опіки та піклування з вищезгаданого питання є обов`язковим для батьків, і лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, у випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 03.07.2018 року позивач звертався із заявами до органу опіки і піклування Пустомитівської районної державної адміністрації щодо вжиття всіх необхідних заходів для запобігання порушення матір`ю його права на зустрічі із своєю дитиною та зобов`язати матір дитини виконувати розпорядження від 01.06.2017 року № 373. Оскільки відповідач залишає дитину без відома батька на свою прабабу, яка є похилого віку, змінила місце проживання своє та дитини без відома батька, чим чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та завдала йому значної шкоди немайнового характеру. Розглянувши такі заяви, третя особа надала відповідь, в якій зазначила, що іноді [PERSON] залишає малолітнього сина [PERSON] разом з своєю матір`ю [PERSON] або бабцею [PERSON] , які здатні забезпечити належний догляд на час її відсутності, оскільки відповідач ходить на роботу. На неодноразові заяві позивача до органу опіки та піклування щодо невиконання відповідачем розпорядження від 01.06.2017 року № 373 було надано відповіді щодо проведення розмов з відповідачем та з`ясовано обставини зазначені у заявах [PERSON] , щодо яких [PERSON] були надані обґрунтовані пояснення, що стверджено представником третьої особи в ході судового розгляду. Відсутність перешкод у спілкуванні та вихованні дитини відповідачка підтверджує рядом актів складних починаючи з 26 серпня 2017 року та по 05 березня 2018 року про те, що позивач неодноразово не з`являвся за графіком призначеним опікунською радою для побачення до свого малолітнього сина, а також про те що відповідач дозволяла бачитися позивачу з сином відповідно до розпорядження. Дані обставини також були підтверджені свідками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були безпосередньо допитані у судовому засіданні про обставини, які відомі їм особисто. Повідомлені ними обставини мають значення для справи. Натомість, відповідачем доведено, що [PERSON] діє всупереч інтересам дитини, порушує встановлений спосіб участі у вихованні малолітнього сина. Відвідування батьком сина носить епізодичний характер та є формальним, що підтверджується відповідними актами щодо ухиляння [PERSON] від спілкування та виховання свого малолітнього сина, наявними в матералах справи. З висновків лікарів щодо фізичного та психоемоційного стану дитини [PERSON] вбачається, дитина переживає сильні душевні хвилювання, після чого втрачає спокійний сон уночі, зривається та плаче, що трапляється виключно після відвідування її батьком в агресивному стані внаслідок того, що позивач нерідко приходить до дитини в неадекватному стані збуджений та агресивний, кидається з лайкою на відповідача, свідком чого є неповнолітній син. Відмовляючи задоволенні позову суд бере до уваги той факт, що [PERSON] вимагає спілкування з дитиною у невстановлений час, без участі матері, чим може порушити нормальний режим життя дитини, яка з урахуванням свого віку вимагає відповідного режим спілкування батьків з нею враховуючи певні відмінності та особливості, які пов`язані з віковими потребами дитини: режим харчування та відпочинку, денний сон, дозвілля тощо. Таким чином, суд прийшов переконання що при оцінці групи таких доказів останні дійсно підтверджують невиконання розпорядження від 01.06.2017 року № 373 із сторони позивача. Будь-яких доказів із сторони [PERSON] із цього питання суду не надано. Позивач в обґрунтування перешкоди у його спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні покликається на його зверненням до органів Національної поліції, а саме на копії протоколів Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області про прийняття від [PERSON] заяв про вчинення кримінального правопорушення від 16.09.2018 року, 02.9.20018 року, 27.05.2018 року, з яких вбачається, що позивач неодноразово звертався до органів внутрішніх справ з письмовими заявами про невиконання відповідачем рішення органу опіки та піклування щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з нею того з батьків,хто проживає окремо, однак з довідок за результатами проведення перевірок наявних в матеріалах справи вбачається, що внаслідок проведених перевірок подана у заявах інформація не знайшла свого підтвердження, оскільки між сторонами тривають сперечки, викликані спором цивільно-правового характеру щодо спільної дитини, ознак кримінального чи адміністративного правопорушення відсутні. Натомість відповідач [PERSON] пояснила, що внаслідок неприязних відносин із позивачем були випадки, коли вона не надавала дитину батькові у відведені Розпорядженням органу опіки та піклування години, однак лише з тої підстави, що в даний час дитина спала, а тому, на думку суду, такі дії відповідача, який діяв в найкращих інтересах дитини, не можуть розцінюватися як перешкоджання відповідачу у спілкуванні з сином. Переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, долученим стороною відповідача, дійсність якого не заперечено стороною позивача, підтверджується покликання відповідача, зазначене у відзиві на позовну заяву на наявність неправомірних дій позивача щодо дитини, в частині того що позивач садив дитину за кермо автомобіля, чим наражав його на небезпеку і тд. Таким чином, судом встановлено що між сторонами наявні неприязні відносини, однак враховуючи зміст позовних вимог, які ґрунтуються на судженнях відповідача, а також обов`язковість розпорядження органу опіки та піклування для виконання сторінами, підстав для зміни рішення органу опіки та піклування немає. Беручи до уваги усі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов висновку, що достатніх доказів на підтвердження існування будь-яких перешкод у вихованні та спілкування з дитиною позивачем не надано. На переконання суду, звернення до суду фактично пов`язане з незгодою батька з щоденним розпорядком дня дитини, який склався в залежності від її потреб, інтересів та відповідних можливостей обох батьків. Відповідно до ст.4 Конвенції Про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20.09.2006 р., дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним і такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини; якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Тобто, діюче законодавство спрямоване на захист прав батьків щодо контакту зі своїми дітьми і керівним у вирішення спорів з даного питання визначає найвищий інтерес самої дитини. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що позивачем не доведено у відповідності до ст. ст. 79-81 ЦПК України факт вчинення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, зокрема щодо поведінки [PERSON] по невиконанню розпорядження органу опіки і піклування від 01.06.2017 № 373, адже наявність саме таких даних є підставою для застосування ч. 1 ст. 159 СК України, а тому у такій позовній вимозі необхідно відмовити. Щодо позовної вимоги про визначення способу участі позивача у вихованні дитини, суд прийшов переконання, що оскільки перешкод у спілкуванні з дитиною та вихованні суд не встановив, така вимога є похідною від основної у якій відмовлено, відсутністю доказів у відповідності до ст. ст. 78-81 ЦПК України з цього питання у матеріалах справи, суд прийшов висновку що в задоволенні такої необхідно відмовити. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Суд вважає, що сторонам необхідно дійти спільної згоди щодо порядку спілкування між собою та дитиною, та, при необхідності звернутися до органу опіки та піклування, і, враховуючи вік та інтереси дитини, за спільною згодою, змінити години побачень, і це відповідатиме інтересами дитини та інтересам батьків, тобто буде справедливим по відношенню, як до малолітньої дитини, так і до її батьків. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага повинна бути націлена насамперед до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Outcome: dismissed