Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за ним право власності на автомобіль марки «Chevrolet Cruze», 2013 року випуску, номер кузову KL1JF68E9DK122168, реєстраційний номер [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.05.2013 року, однак з вересня 2013 року фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо. У вересні 2013 року позивачем було придбано в кредит транспортний засіб марки «Chevrolet Cruze», 2013 року випуску, номер кузову KL1JF68E9DK122168, реєстраційний номер [NUMBER]. Оскільки кошти за кредит сплачуються позивачем за власний рахунок, а зазначений транспортний засіб ніколи не використовувався в інтересах сімї, просить визнати за ним право власності на спірний автомобіль. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] за час перебування в шлюбі з відповідачем придбано в кредит автомобіль марки «Chevrolet Cruze», 2013 року випуску, номер кузову KL1JF68E9DK122168, реєстраційний номер [NUMBER] (кредитний договір № 910.23850 від 28.08.2013 року, договір застави транспортного засобу від 19.09.2013 року, договір застави майнових прав від 28.08.2013 року). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте ними, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» від 21.12.2007 року не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належать одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обовязковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувались за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що у звязку з тим, що сторони з вересня 2013 року фактично припинили шлюбні відносини, спільного бюджету не мають, кредитні кошти за спірний автомобіль позивач сплачує за власний рахунок, що також відповідачем не оспорюється, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved