Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, вимоги за яким неодноразово уточняв, згідно з останньою редакцією позовних вимог від 15.04.2019 р. просить визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права на недоторканість ділової репутації інформацію про Асоціацію міжнародних автомобільних перевізників України, поширену 19.08.2016р. на сайті «Контракты UA» за адресою: [NUMBER] /article/ [NUMBER] у інтерв`ю Дмитра Льоушкіна, директора групи компанії РRIME під назвою «Возить-не перевозить», а саме: «... Для того чтобы выехать из Украины в Румынию, нужно купить разрешение. Оно стоит 60 гривен. Но создается искусственный дефицит, и оно стоит уже $350. Есть такое понятие, как «книжка ЕКМТ» (Единая конвенция министерства транспорта), которая дает вам возможность вообще не покупать эти разрешения, а ездить по всей Европе. Такая книжка в Украине стоит EUR1,5 тис. при ее реальной цене 350 гривен. Продажей этих «книжек ЕКМТ» занимается структура, которая называется АСМАП - Ассоциация международных автомобильных перевозчиков. Эта ассоциация призвана защищать перевозчиков, но она их тупо грабит. Причем грабит жестоко. Для того чтобы вступить в эту ассоциацию, и вообще иметь возможность осуществлять международные перевозки, брать разрешения на перевозки и так далее, вы должны заплатить по $1 тис. за каждую машину. У вас есть своя фура и вы хотите ездить - $1 тис., будьте любезны. А если ваша машина поломается или вы решили ее продать, то вы захотите вернуть эти деньги. Вот у меня 50 фур и они ездят в Европу. Я заплатил $50 тис. в АСМАП. Если я решил 10 фур продать, то я говорю АСМАПу: «Друзья мои, верните мне мои тысячи долларов, потому что эти машины уже не будут ездить в Европу и я об этом готов подписать любые бумаги». АСМАП отвечает: «Вопросов нет. Но мы вам вернем их через 3-6 месяцев, и этот строк регламентируется каким-то там документом. И вернем вам не по тысяче долларов за машину, а по 8 тис. гривен. Потому что когда вы платили, то платили 8 тысяч гривен!». Вот такие, знаете, дешевые «разводы» со стороны ассоциации, которая курирует всю коррупцию, связанную с разрешениями и с «книжками ЕКМТ.»; « Она одна на рынке. Это чистый «беспредел». Нужно, чтобы туда пришли и НАБУ, и Анптимонопольный комитет, и все, кто только могут. Даже дворники чтоб туда пришли и погоняли их там всех. Они там творят просто жуткие безобразия. Коррупция била там все время, но ми с этим мирились и молчали. А сейчас ми подняли головы и говорим: «Коррупция - в системе распределения разрешений и «книжек [INFO] », коррупция - во всевозможных оплатах, формальных и неформальных». То есть наша же ассоциация создает искусственнее препоны на пути украинских товаров в Европу. Ведь, в конечном итоге, все эти коррупционные платежи ложатся на себестоимость перевозки и себестоимость продукции.»; «...Давайте выгоним людей, которые там уже по 30-40 лет сидят и которые себе уже замки построили.» Крім цього, просить зобов`язати відповідача не пізніше 10-и денного строку з дня набрання рішенням суду законної сили звернутися до власника сайту «Контракты UA» ТОВ «Редакція «Дебет-Кредит» із спростуванням щодо недостовірності зазначеної інформації, поширеної 19.08.2016 на сайті «Контракты UA» за адресою: [NUMBER] у інтерв`ю Дмитра Льоушкіна, директора групи компанії РRIME під назвою «Возить-не перевозить», щодо діяльності позивача; повідомити ділове видання HUBS в розділі Бізнес, сайти «Espresso» та «Корупція» про невідповідність дійсності поширеної інформації у інтерв`ю, а також стягнути з відповідача 100 тис.грн. моральної шкоди. Предметом розгляду у цій справі є захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації, поширеної відносно позивача [INFO] . на сайті «Контракти НА» за адресою: за адресою: http://kontrakty.ua/article/96801 під назвою «Возить-не перевозить» керівником групи компаній РRIМЕ Дмитром [PERSON] . У подальшому недостовірна інформація про Позивача була розповсюджена на сайті ділового інтернет - видання НUBS в розділі «Бізнес» у статті [PERSON] «Перевозчики жалуются на коррупцию в профильной ассоциации», на сайтах «ЕSPRESSO», «КОРУПЦІЯ», у соціальній мережі «Facebоок», а також офіційному сайті компанії «Рrimе Первая транспортная компания». 19.08.2016р. на сайті «Контрактів» було опубліковано інтерв`ю [PERSON] , директора групи компаній РИМЕ, під назвою «Возить - не перевозить», яка в подальшому була розповсюджена на сайтах інших ділових інтернет-видань, у мережі «Facebоок», а також на офіційному сайті компанії «Рrimе Первая транспортная компания». Факт поширення інформації підтверджується належними та допустимими доказами - матеріалами по розгляду заяви Позивача про забезпечення доказів до подачі позову до суду, що долучені до справи. Так, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09.11.2016р. забезпечено докази до подання позову Позивачем, шляхом роздруківки з офіційної веб-сторінки «Контракти [PERSON] » (НИр://копігакіу.иа/) електронної копії тексту статті від 19.08.2016р. «Возить не перевозить»; роздруківки з офіційної веб-сторінки «ЕSPRESSO» електронної копії тексту статті від 05.09.2016р. «Перевозчики жалуются на коррупцию в АСМАП»; роздруківки з офіційної веб-сторінки «Рrimе» електронної копії тексту статті [PERSON] «Таможня зарабатывает на перевозчиках новые коррупционные схемы»; роздруківки з офіційної веб- сторінки «Корупція» електронної копії тексту статті «Перевозчики жалуются на коррупцию в АСМАП» та долучено їх до матеріалів справи. Зокрема, не відповідає дійсності твердження відповідача про створення штучного дефіциту на виїзд з України та завищення ціни на дозвіл до 350 доларів США, оскільки відповідно до п.5 постанови Кабінету Міністрів України в ід 09.06.2011 №929 встановлено розмір плати за надання послуги видача дозволу на поїздку територією іноземних держав під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні становить 49,16\~грн. Також, не відповідає дійсності твердження відповідача про завищення позивачем ціни на «книжка ЕКМТ», оскільки позивач не може видавати/продавати такі книги в силу відсутності положень у чинному законодавстві України та ратифікованих Україною міжнародних угодах, які б визначали зазначений термін та регулювали можливість та порядок використання названого документу. Не відповідає дійсності і твердження відповідача щодо корупційних дій позивача в частині прийняття та повернення внесків за кожен автомобіль, що здійснює перевезення за межами України, оскільки внесення додаткових сум гарантій за використання за межами України транспортних засобів, що знаходиться у фінансовому лізингу, передбачено Конвенцією МДП, яка є поворотною і повертається учаснику за його заявою, а не на підставі усних показових виступів. В той же час відповідач ні як засновник, ні як керівник суб`єктів господарювання не є та ніколи не був учасником Асоціації, а група компанії «Прайм» у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців відсутня. Також на даний час відсутні жодні докази чи об`єктивні дані, що Асоціація не повернула будь кому з учасників суму додаткової гарантії. Крім цього, вважає недостовірними твердження щодо наявності в діях позивача корупційних елементів в системі розподілу дозволів ЄКМТ так як відповідно до порядку проведення конкурсу та видачі дозвільних документів Європейської Конференції Міністрів Транспорту, затвердженого Наказом Міністерства Транспорту України від 20.08.2204 №757, оформлення та видача дозволів ЄКМТ проводиться центральним органом виконавчої влади, яким є Державна служба України з безпеки та транспорті, А тому позивач не наділений повноваженнями розподіляти та видавати дозволи ЄКМТ, що у свою чергу унеможливлює ним стягнення будь яких коштів за їх видачу та вчинення в цій сфері корупційних дій. Твердження відповідача про те, що в Асоціації працівники працюють по 30-40 років та побудували собі замки не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами. При цьому, Асоціація створена 12.11.1991, що унеможливлює перебування із нею у трудових відносинах будь-якого працівника понад 30-40 років. Усі наведені твердження відповідача, на переконання позивача не є оціночними судженнями, а стверджують певні факти, що не відповідають дійсності та є недостовірними, підлягають спростуванню, оскільки їх оприлюднення суттєво негативно впливає на національну та міжнародну ділову репутацію позивача, яка напрацьовувалася і досягалася роками, перешкоджає його успішній діяльності, внаслідок чого спричиняє позивачу істотну моральну шкоду, розмір якої він оцінює в сумі 100 тис. грн. А тому просить позов задоволити. Справа надійшла\~до суду\~23.11.2016,\~у відповідності до вимог ст.11-1 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції чинній на день поступлення справи до суду, автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Лакомську Ж.І. для розгляду вказаної справи. Ухвалою суду від 17.02.2017 відкрито провадження у справі за позовом в редакції первісних позовних вимог Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України до ТзОВ «Газета «Галицькі контракти», [PERSON] про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди, та справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Після апеляційного провадження на підставі Постанови Апеляційного суду Львівської області від 20.06.2018 скасовано ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 27.11.2017 та направлено справу для продовження розгляду. Справа надійшла до суду 27.07.2018, у відповідності до вимог ст.33 та п.15.4 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, автоматизованою системою документообігу суду 01.06.2018 року було визначено суддю Жовніра Г.Б. для розгляду вказаної справи. Цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання. Відповідачі ТзОВ «Газета «Галицькі контракти», [PERSON] у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подали. За клопотанням представника відповідача [PERSON] , розгляд справи здійснювався у формі дистанційного\~судового провадження\~шляхом проведення\~судових засідань\~в режимі\~відеоконференції. Ухвалою судового засідання від 03.12.2018 залучено до справи в якості співвідповідача ТзОВ «Редакція «Дебет-Кредит». Відповідачем ТзОВ «Редакція «Дебет-Кредит» подано до суду відзив на позовну заяву від 26.12.2018. Позивачем надано суду відповідь на відзив 18.01.2019. Ухвалою суду від 28.03.2019 задоволено заяву позивача від 27.03.2019, закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ТзОВ «Газета «Галицькі контракти» та ТзОВ «Редакція «Дебет-Кредит» в зв`язку з відмовою від позовних вимог до вказаних відповідачів. В судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, додатково зазначила, що усі поширені відповідачем відомості створюють негативний імідж діяльності позивача, як корупційного елемента, що не відповідає дійсності, істотно впливає на їхні відносини з іншими контрагентами, а тому просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив, вважає, що його довірителя не можна вважати поширювачем недостовірної інформації про особу позивача, оскільки він лише давав інтерв`ю, а оскаржувана інформація поширена самими журналістами. При цьому нічим не доведено, що поширена ними інформація є ідентичною змісту інтерв`ю відповідача. В той же час, переконаний, що кожна особа, в тому числі відповідач має право на висловлення оціночних суджень, які не підлягають спростуванню. А оскільки, у своєму інтерв`ю відповідач нікого не ображав, висловлював лише свої думки та позицію щодо певних питань регулювання відносин в дозвільній сфері транспортних перевезень за межами України, тому вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Окремо зазначив, що розмір моральної шкоди позивачем взагалі не обґрунтовано, чому позивач просить стягнути саме 100 тис. грн. їм не зрозуміло, а тому просить в задоволенні позову відмовити повністю. В той же час, якщо своїм інтерв`ю відповідач наніс образу позивачу, то його довіритель приносить свої вибачення. Ухвалюючи рішення на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та враховуючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.08.2016 за наслідками інтерв`ю [PERSON] із [PERSON] на сайті «Контракты UA» за адресою: http://kontrakty.ua/article/96801 опубліковано статтю «Возить-не перевозить», (том 1 а.с.15-17). Саме під\~час відповідей\~на запитанняпро корупцію у сфері перевезень, відповідачем повідомлено інформацію наступного змісту: «... Для того чтобы выехать из Украины в Румынию, нужно купить разрешение. Оно стоит 60 гривен. Но создается искусственный дефицит, и оно стоит уже $350. Есть такое понятие, как «книжка ЕКМТ» (Единая конвенция министерства транспорта), которая дает вам возможность вообще не покупать эти разрешения, а ездить по всей Европе. Такая книжка в Украине стоит EUR1,5 тис. при ее реальной цене 350 гривен. Продажей этих «книжек ЕКМТ» занимается структура, которая называется АСМАП - Ассоциация международных автомобильных перевозчиков. Эта ассоциация призвана защищать перевозчиков, но она их тупо грабит. Причем грабит жестоко. Для того чтобы вступить в эту ассоциацию, и вообще иметь возможность осуществлять международные перевозки, брать разрешения на перевозки и так далее, вы должны заплатить по $1 тис. за каждую машину. У вас есть своя фура и вы хотите ездить - $1 тис., будьте любезны. А если ваша машина поломается или вы решили ее продать, то вы захотите вернуть эти деньги. Вот у меня 50 фур и они ездят в Европу. Я заплатил $50 тис. в АСМАП. Если я решил 10 фур продать, то я говорю АСМАПу: «Друзья мои, верните мне мои тысячи долларов, потому что эти машины уже не будут ездить в Европу и я об этом готов подписать любые бумаги». АСМАП отвечает: «Вопросов нет. Но мы вам вернем их через 3-6 месяцев, и этот строк регламентируется каким-то там документом. И вернем вам не по тысяче долларов за машину, а по 8 тис. гривен. Потому что когда вы платили, то платили 8 тысяч гривен!». Вот такие, знаете, дешевые «разводы» со стороны ассоциации, которая курирует всю коррупцию, связанную с разрешениями и с «книжками ЕКМТ.»; « Она одна на рынке. Это чистый «беспредел». Нужно, чтобы туда пришли и НАБУ, и Анптимонопольный комитет, и все, кто только могут. Даже дворники чтоб туда пришли и погоняли их там всех. Они там творят просто жуткие безобразия. Коррупция била там все время, но ми с этим мирились и молчали. А сейчас ми подняли головы и говорим: « [INFO] в системе распределения разрешений и «книжек [INFO] », коррупция - во всевозможных оплатах, формальных и неформальных». То есть наша же ассоциация создает искусственнее препоны на пути украинских товаров в Европу. Ведь, в конечном итоге, все эти коррупционные платежи ложатся на себестоимость перевозки и себестоимость продукции.»; «...Давайте выгоним людей, которые там уже по 30-40 лет сидят и которые себе уже замки построили.» Відповідно до ст. 68 Конституції України кожний зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до принципу, закладеного у статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню Інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. При цьому, статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Статтею 94 ЦК України визначено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Згідно з ч.1, п.4,9 ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до п.4 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз`яснень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 вересня 1990 року № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації» обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Крім цього, з врахуванням роз`яснень у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» (далі Постанова) під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює особа як учасник суспільних відносин. Також згідно п. 19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст.94, 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 72 рішення Європейського суду по справі Фельдек проти Словаччини від 12 липня 2001 року суд зазначає: «Відповідно до практики Суду свобода вираження поглядів є однією з основних підвалин демократичного суспільства та однією з головних передумов його прогресу і самореалізації кожної особи. Відповідно до частини 2 статті 10 вона застосовується не тільки до «інформації» або «ідей», що сприймаються прихильно, або вважаються необразливими, чи сприймаються байдуже, а також до таких, що ображають, шокують або хвилюють. Стаття 10 захищає не тільки суть висловлених ідей та інформації, але також і форму, у якій вони передаються. Ця свобода підлягає виключенням, переліченим у частині 2 статті 10, які, однак, повинні чітко тлумачитися». Цей принцип, що випливає з Європейської конвенції та є її тлумаченням, було сформульовано Європейським судом з прав людини ще й у справі Лінгенс проти Австрії (пункт 41 рішення по справі від 8 липня 1986 року), і дана фраза повторюється в усіх рішеннях Суду по аналогічних справах. У рішенні по справі Лінгенса, Європейський суд також зазначив після цитованої вище фрази наступне: «Такими є вимоги плюралізму, толерантності й лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства». Тобто, навіть образлива форма висловлювання не перешкоджає віднесенню його до оціночних суджень (в пункті 45 вказаного вище рішення по справі Лінгенса Європейський суд безпосередньо визнав, що спірні висловлювання є оціночними судженнями заявника). Аналізуючи поширену відповідачем інформацію, а саме «... Для того чтобы выехать из Украины в Румынию, нужно купить разрешение. Он о стоит 60 гривен. Но создается искусственный дефицит, и оно стоит уже $350. Есть такое понятие, как «книжка ЕКМТ» (Единая конвенция министерства транспорта), которая дает вам возможность вообще не покупать эти разрешения, а ездить по всей Европе. Такая книжка в Украине стоит EUR1,5 тис. при ее реальной цене 350 гривен. Продажей з тих «книжек ЕКМТ» занимается структура, которая называется АСМАП - Ассоциация международных автомобильных перевозчиков. Эта ассоциация призвана защищать перевозчиков, но она их тупо грабит. Причем грабит жестоко. Вот такие, знаете, дешевые «разводи» со стороны ассоциации, которая курирует всю коррупцию, связанную с разрешениями и с «книжками ЕКМТ», суд приходить до переконання, що така містить фактичні твердження про вчинення позивачем, як учасником відносин у сфері транспортних перевезень корупційних дій спрямованих на створення штучних перепон, встановлення необґрунтованих платежів з метою незаконне збагачення, тобто вчинення протиправних діянь, які містять ознаки кримінального правопорушення. Однак, відповідно до конституційного принципу, закріпленого у ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Проте, належних та допустимих доказів, а саме обвинувальних вироків суду, які б набрали законної сили, про притягнення позивача, як юридичної особи, чи його працівників до кримінальної відповідальності за вчинення корупційних чи інших кримінальних правопорушень у сфері організації транспортних перевезень за межі України відповідачем суду не представлено. Не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. З врахуванням наведеного, а також того, що позивачем категорично заперечується факт вчинення протиправних дій щодо особи відповідача, чи будь яких інших осіб, у сфері надання послуг з організації транспортних перевезень за межі України, слід прийти до переконливого висновку про те, що зазначена інформація є такою, що не відповідає дійсності, містить у собі неправдиві відомості про діяння позивача, як юридичної особи, а відтак може створювати негативну оцінку діяльності позивача, як учасника вказаного виду суспільних відносин. При цьому суд вважає доведеним позивачем факт висловлення вказаної інформації саме відповідачем, що підтверджується витягом із сайту «Контракты UA»\~за адресою: http://kontrakty.ua/article/96801 (том1 а.с.15-17), де розміщене інтерв`ю відповідача [PERSON] , в ході якого він повідомив оскаржувану інформацію, даючи відповіді на запитання журналіста. Одночасно судом не беруться до уваги заперечення відповідача про те, що викладена інформація на сайті не відповідає дійсним висловлюванням відповідача в ході інтерв`ю, оскільки такі обґрунтування не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Зокрема відповідачем не представлено суду доказів про те, що після опублікування інтерв`ю він звертався до редакції відповідного засобу масової інформації чи власника сайту про невідповідність певних висловлювань чи тексту в цілому змісту його усного інтерв`ю із журналістом, і що така невідповідність була усунута в установленому законом порядку, чи що відповідними особами було йому відмовлено в усуненні відповідних неточностей. За таких обставин, оскільки висловлена відповідачем недостовірна інформація може створювати негативну оцінку діяльності позивача, як учасника вказаного виду суспільних відносин перед невизначеним колом фізичних, юридичних осіб, органів державної влади, організацій як України, так і інших держав тощо, у зв`язку із чим позивач має право на захист свого порушеного немайнового права у визначений законом спосіб. А тому в цій частині позов слід задоволити. В іншій частині, поширена інформація в ході інтерв`ю щодо особи позивача, на переконання суду містить суб`єктивну думку відповідача та його висловлювання з приводу неналежної організації системи надання дозволів щодо здійснення транспортних перевезень, незадоволення в сфері державного управління цією сферою. Такі не містять фактичних даних, а містять критику та оцінку дій позивача, та інших суб`єктів, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання різних мовних засобів, тобто є оціночними судженнями. Оскільки, за висловлювання оціночних суджень відповідач не може бути притягнутий до відповідальності, а тому у суду не має підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Як уже зазначено судом, одним із способів захисту порушеного немайнового права юридичної особи внаслідок приниження її ділової репутації є відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до роз`яснень у п.9 постанови Верховного Суду України від 31.03.95 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зважаючи на наведене, беручи до уваги, що дійсно відповідач являється автором поширеної щодо позивача недостовірну інформацію, яка принижує його ділову репутацію, в той же час враховуючи спосіб поширення такої інформації, внаслідок цього характер немайнових втрат, ступінь шкоди завданої внаслідок її поширення, а також розмір відшкодування, який визначений самим позивачем, суд приходить до переконання про необхідність стягнення моральної шкоди в межах позовних вимог позивачів у розмірі 10 000 грн., і що саме такий розмір відшкодування буде справедливою та розумною компенсацією понесених позивачем втрат внаслідок порушення його немайнового права. Щодо покладення обов`язку на відповідача щодо спростування поширеної недостовірної інформації, суд виходить з наступного. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Однак, у пунктах 9 та 12 постанови зазначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі та ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити у позовній заяві. Якщо недостовірна інформація, що порочить ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. У п.22 Постанови зазначено, що наведені у статті 42 Закону про пресу підстави звільнення від відповідальності за публікацію недостовірної інформації, яка порушує особисті немайнові права або являє собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації та правами журналіста, є вичерпними, а тому розширеному тлумаченню чи вільному редагуванню не підлягають. При цьому в зазначених випадках засоби масової інформації звільняються лише від обов`язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування. За таких обставин, хоча позивач, як юридична особа, і наділений правом вимоги спростування поширеної щодо нього недостовірної інформації, однак будучи обізнаним з юридичними наслідками, відмовився від позовних вимог в частині до власника веб-сайту ТзОВ «Дебет-Кредит» та засобу масової інформації ТзОВ «Газета «Галицькі контракти», та за його заявою провадження у справі в цій частині закрито, а суд не вправі з власної ініціативи залучати до участі у справі співвідповідачів, тому суд приходить до висновку про неможливість задоволення вимог в цій частині у зв`язку із неналежністю кола відповідачів, на яких можна покласти виконання цієї позовної вимоги. А тому в цій частині, в задоволенні позову також слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1929, 20 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (Том 1 а.с.13,14).

Outcome: approved