Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Кредобанк», Черкаської філії АТ «Кредобанк» про визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.05.2008 року між ним та ЧФ ВАТ «Кредобанк» було підписано кредитний договір № 31/2008/1 про видачу кредитних коштів на придбання житла, у розмірі 55080,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та ЧФ ВАТ «Кредобанк» було укладено договір іпотеки № 31/2008/1-1 від 28.05.2008 року, предметом якого є двокімнатна квартира №10 загальною площею 45,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 186. Кредитні кошти позивач ні готівкою, ні у безготівковий спосіб не отримував, оскільки гривні було перераховано на рахунок продавця. Сплату за кредитним договором позивач здійснював у доларах США, відповідно до умов кредитного договору. У серпні 2016 року з`ясувалось, що валютного рахунку на ім`я позивача не відкривалось, сплачені ним кошти в доларах США не зараховувались на жоден валютний рахунок, а виконання умов договору з боку кредитора відбувалось у гривні шляхом перерахування коштів на гривневий рахунок продавця. Підтвердження відсутності використання кредитором будь-якої готівки в іноземній валюті в доларах США у правовідносинах із позивачем зазначено у відповіді НБУ від 16.08.2016 р. за № 20-0004/68778 про замовлення та купівлю на міжбанківському валютному ринку України юридичною особою - ВАТ (ПАТ) «Кредобанк» лише безготівкового долара США за гривню у період з 22.11.2005 р. по 31.12.2015 р. Таким чином, готівкою долари США кредитор для видачі позичальнику не використовував, оскільки замовляв лише безготівковий долар США. У звязку з цим позивач просить визнати недійсним кредитний договір № 31/2008/1 про видачу кредитних коштів на придбання житла від 27.05.2008 року, укладений між ним та ЧФ ВАТ «Кредобанк». В ході розгляду справи представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги змінила та просила стягнути з ПАТ «Кредобанк» на користь позивача 5428 доларів США пені за невиконання зобовязань по кредитному договору № 31/2008/ від 25.05.2008 року. Дану вимогу обґрунтовує тим, що оскільки кредитор не виконав свого зобов'язання у відповідності умов кредитного договору і не видав кредит в розмірі 55080,00 доларів США, що підтверджується матеріалами справи та за що чинним законодавством передбачено відповідальність, а саме: у випадку ненадання кредиту у дату зазначену у договорі надання споживчого кредиту, кредитор зобовязаний сплатити позивачеві пеню у розмірі відсотків, за кожен день вартості послуг, тобто 3% на день від невиплаченої суми., що становить 5\~428 доларів США. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Представник третьої особи ТОВ «Кредекс Фінанс» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, обгрунтовуючи тим, що така обставина, як не отримання кредитних коштів позивачем в доларах США, не може виступати підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки кредитні кошти були перераховані продавцю квартири. Крім того, кредитний договір був укладений на умовах погодженими його сторонами, з визначенням щомісячного обовязку сплати рівними частинами по 459 доларів США, що цілком відповідає нормам матеріального права, а саме ч. 2 ст. 533 ЦК України. Позивач отримав кошти на придбання житла, що ним не заперечується, придбав житло, а тому банком були виконані всі умови договору. Представники відповідачів в судове засіданя не з'явились, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 27.05.2008 року між [PERSON] та ЧФ ВАТ «Кредобанк» було підписано кредитний договір № 31/2008/1 про видачу кредитних коштів на придбання житла у розмірі 55080,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та ЧФ ВАТ «Кредобанк» було укладено договір іпотеки № 31/2008/1-1 від 28.05.2008 року, предметом якого є двокімнатна квартира №10 загальною площею 45,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Хрещатик, 186 на придбання якої і було укладено вказаний кредитний договір. Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. У статті 192 ЦК України закріплено, що гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із частиною першою статті 524 та частиною першої статті 533 ЦК України зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.\~\~ Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що під час укладення договору діяла заборона на надання та отримання споживчих кредитів саме в іноземній валюті, але банки не було позбавлено права надати, а позичальників отримати споживчий кредит в гривнях із визначенням сум платежів за кредитом в еквіваленті іноземної валюти. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Факт укладення позивачем кредитного договору та договору іпотеки в судовому засіданні представником позивача не заперечувався. Відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Посилання позивача на вказану статтю не є підставою для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що банк надав позивачу послугу яка зводилася до надання банком споживчого кредиту позивачу. Більш того, в п. 2.2. договору зазначено, що кредит надавався позивачу для придбання квартири, загальною площею 45,7 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 2.6. кредитного договору зазначено кредит видається позичальнику в безготівковій формі, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий в ЧФ ВАТ «Кредобанк», тому позивачу було відомо , що кошти будуть перераховані на рахунок. Більш того, в матеріалах справи наявна копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19879930 від 13.08.2008 року з якого вбачається, що власником квартири, яка є предметом кредитного договору та договору іпотеки є позивач [PERSON] Таким чином позивач став власником вказаної квартири після укладення кредитного та іпотечного кредиту, тобто тоді коли кредитні кошти за неї були сплачені, тому умови договору банку перед позивачем були виконані. В матеріалах справи наявна копія меморіального валютного ордеру №123242 від 28.05.2008 року на суму 55\~080 доларів США, що еквівалентно 267\~138 гривень. Призначення платежу : надання кредиту [PERSON] згідно до кредитного договору 31/2008/1 від 27.05.2008 року. Також в матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на зазначену квартиру складеного 07.09.2005 року, з якого вбачається, що до укладення кредитного договору та договору іпотеки власником квартири, яка є предметом договорів була [PERSON]. Після укладення цих договорів між банком та позивачем виникли зобовязальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладених договорів банківських вкладів. Положення\~ч. 5\~ст. 10 Закону України\~Про захист прав споживачів, яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють. Як вбачається із матеріалів даної справи, наданих в судовому засіданні пояснень сторін, суд приходить до висновку, що кредитний договір укладений з волі обох сторін, при його укладені, сторонами було визначено всі необхідні умови договору, тому будь-яких умов, які б суперечили чинному законодавству на момент його укладення договір не містить. Відповідач не вчиняв будь-яких дій, які б не відповідали умовам укладеного договору з позивачем. Зважаючи на те, що в ході розгляду справи було встановлено, що кредитний договір був укладений відповідно до чинного законодавства України, кошти були перераховані на поточний рахунок [PERSON], тобто виконані всі умови договору, тому в данному випадку суд вважає, що позов до задоволення не підлягає. На підставі ст.ст. 5, 10, 11, 60, 209, 212, 212, 214,215, 218 ЦПК України, ст.ст. 192, 509, 527, 545, 611, 627, 1051 1054 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», суд -

Outcome: dismissed