Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 872408,14 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,18 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON]. на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2007 року шляхом визнання права власності на нього за позивачем. Крім того, позивач просить суд всі судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування вимог позову зазначає, що 12.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.35/317/07-НВС, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 45000,00 доларів США з розрахунку 12,83 % річних за користування кредитом на строк до 12.06.2022 року. 26.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта банк» змінює АТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Кредитпромбанк»до АТ «Дельта банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань відповідача за кредитним договором іпотекодавець [PERSON] на підставі договору іпотеки № 33/317/1317/07-НВС від 12.06.2007 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,18 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON]. на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2007 року. Позивач, посилаючись на те, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в зв'язку з чим станом на 09.07.2015 року утворилась значна заборгованість сумі 872408,14 гривень, просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у вищевказаному розмірі звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,18 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON]. на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2007 року шляхом визнання права власності на нього за позивачем та стягнути судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, в якій вимоги позову підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи вважається судом повідомленим належним чином відповідно до ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. У зв'язку з зазначеним, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом достовірно встановлено, що 12.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 49.35/317/07-НВС, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 45000,00 доларів США з розрахунку 12,83 % річних за користування кредитом на строк до 12.06.2022 року (а.с. 6-11). Відповідно до п. 4.1 кредитного договору зобов'язання по цьому договору забезпечуються іпотекою. Того ж дня між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON], для забезпечення зобов'язань відповідача за кредитним договором № 49.35/317/07-НВС, було укладено іпотечний договір №33/317/1317/07-НВС, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського РНО Київської області за реєстровим №3439, зареєстрований в державному реєстрі правочинів 12.06.2007 року за № 2146895, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,18 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON]. на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2007 року ( а.с.12-16) Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,18 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON]. на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2007 року. Згідно п. 1.4 іпотечного договору сторони погодили, що заставна вартість майна складає 52920 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату підписання цього договору складає 267246 гривень. 26.06.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта банк» змінює АТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях ( а.с.20-25). З витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року вбачається, що кредитний договір № 49.35/317/07-НВС від 12.06.2012 року входить в перелік реєстру прав вимоги за кредитними договорами (а.с.37). Письмовим листом-вимогою № 31.4-08/3718/15 від 10.04.2015 року відповідача повідомлено про купівлю прав вимоги за його кредитним договором № 49.35/317/07-НВС від 12.06.2007 Публічним акціонерним товариством «Дельта банк», про розмір заборгованості за договором, порядок та строки його погашення (а.с.18). З огляду розрахунку заборгованості по кредитному договору, що міститься в позові, заборгованість станом на 09.07.2015 року становить 872408,14 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 744422,82 гривень; заборгованість по відсоткам - 93510,94 гривень; пеня - 15242,17 гривень; прострочена заборгованість по тілу за ставкою 3% - 718,64 гривень; прострочена заборгованість по відсоткам за ставкою 3% - 17450,20 гривень. В свою чергу, наданий представником позивача розрахунок заборгованості станом на 22.01.2016 року, за яким розмір заборгованості відповідача значено збільшено, суд не бере до уваги при прийнятті рішення по справі, оскільки позивач не скористався своїм правом на збільшення позовних вимог. Отже судом встановлено, що відповідач порушив умови вищезазначеного кредитного договору. Зі змісту ст. 1 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У відповідності до положень ч. 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 39 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5 з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Пунктом 1.3 Договору іпотеки, укладеним 12.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», п та [PERSON] встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем зобов'язань, передбачених кредитним договором, або порушення Іпотекодавцем умов цього договору, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на майно з метою задоволення вимог, що підлягають задоволенню відповідно до положень розділу 4 цього договору, на умовах, що передбачених цим договором. Порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, який просить позивач, визначений положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Частиною першою вищевказаної статті встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. В свою чергу, розділом 4 іпотечного договору №33/317/1317/07-НВС від 12.06.2007 року «Звернення стягнення на предмет іпотеки» визначено ( п.4.2.), що іпотекодержатель набуває права озернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору або умов цього договору. Пунктом 4.3 іпотечного договору встановлено, що при настанні випадків, передбачених п.4.2 цього договору, Іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: - від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення свої вимог; - дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотеко держателем або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені. За умови що кошти, вилучені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, іпотечним договором передбачено порядок реалізації предмета іпотеки, однак іпотечним договором не передбачено права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed