Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив виключити відомості про батька з актового запису №10 від 08 червня 2016 року про народження [PERSON], [INFO] та скасувати борг щодо виплати аліментів. Вимоги обгрунтовано тим, що рішенням Знам'янського міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON]. У шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO]. [INFO] року відповідач [PERSON] народила другу дитину [PERSON]. Після чого, судовим наказом Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року позивача зобов'язано сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] до повноліття сина [PERSON], тобто до [INFO] року та в подальшому до досягнення повноліття [PERSON], тобто до 16 травня 2034 року. Про наявність вищезазначеного наказу позивач дізнався тільки в кінці липня 2018 року. Батьком [PERSON] був записаний позивач, однак він з цим не згоден, у зв'язку з тим, що спілкування та будь-які відносини між позивачем та відповідачем [PERSON] припинено у січні 2013 року. Позивач не знав про народження [PERSON], так як у період його народження перебував в Угорщині. Відповідач повідомляла позивача про те, що друга дитина не є йому рідною дитиною та зможе це підтвердити у судовому засіданні. У зв'язку з тим, що друга дитина відповідача не є його дитиною, вважає, що підстави для сплати аліментів на його утримання відсутні. За даних обставин, вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила суду, що позивач дійсно не є біологічним батьком її дитини [PERSON], [INFO], оскільки, стосунки між ними було припинено ще в 2013 році. Зазначила, що біологічним батьком [PERSON] є [PERSON], [INFO]. Аналогічні пояснення містяться у заявах, поданих відповідачем до суду (а.с.24, 41). Представник третьої особи у судове засідання не з’явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення від 26 березня 2019 року, де міститься підпис останнього. Поважність причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзив не подав. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Заслухавши у судовому засіданні представника позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, з’ясувавши всі фактичні обставини у справі, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2011 року. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 лютого 2016 року шлюб між останніми розірвано. Позивачу відновлено дошлюбне прізвище– «[PERSON]». В рішенні зазначено, що в обгрунтування позову [PERSON] вказувала на те, що подружні відносини між ними припинені у січні 2013 року (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 08 червня 2016 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Знам’янського району Кіровоградської області, [PERSON] народився [INFO] року у селі Дмитрівка Знам’янського району Кіровоградської області, про що складено відповідний актовий запис №10. В графі батько записаний позивач [PERSON] (а.с. 27). Дане, також, підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00021225669 від 18 жовтня 2018 року (а.с.12). З наявної в матеріалах справи заяви за підписом [PERSON], [INFO], вчиненої російською мовою, останній повідомляє, що визнає себе батьком дитини чоловічої статі, якого [INFO] року народила [PERSON]. Достовірність підпису [PERSON] засвідчена т.в.о. нотаріуса нотаріального округу Санкт-Петербурга Сахаровою М.Ю. (а.с. 78-82). Відповідно до ч.1 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Згідно ч.2 ст.136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, роз'яснено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст.136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК України), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні» затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Пунктом 2.13.1 Розділом ІІ «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зазначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідач [PERSON] позов визнала, що в силу ст.206 ЦПК України є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. При цьому, незважаючи на неявку відповідача [PERSON], останній згідно вищезазначеної заяви визнав себе батьком дитини чоловічої статі, яку [INFO] року народила [PERSON]. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що [PERSON] не являється біологічним батьком [PERSON], [INFO], оскільки останній народжений від іншого чоловіка - [PERSON], що не заперечувалось останнім та матір’ю дітини. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в процесі розгляду справи. У задоволенні вимог позивача щодо скасування борувідділу державної виконавчої служби по виплаті аліментів на утримання [PERSON], [INFO], слід відмовити, оскільки, дані стягуються на підставі рішення суду /згідно ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення/, яке набрало законної сили (а.с.11). Вимог, щодо повороту виконання рішення суду чи визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відповідно до положень статті 432 ЦПК України, позивачем заявлено не було. Крім того, відсутня чітка конкретизація суми боргу по аліментам, який не підлягає стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: partial