Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача кошти за договором позики у розмірі 116623,69 грн., з них сума основного боргу в розмірі 45576,74 грн., сума 3% річних в розмірі 10831,18 грн., інфляційні витрати в розмірі 6634,73 грн., 3% пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання за період 360 днів в розмірі 45576,74 грн., щомісячних процентів на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 8004,30 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що 14.09.2017 року відповідачем було позичено грошові кошти в сумі 43736,00 грн., що еквівалентно 1400 Євро за курсом НБУ на день укладення договору, про що складено договір позики. Строк виконання позики становив - 14.09.2018 року. Проте, свого обов`язку відповідач не виконав, грошові кошти не повернув у зв`язку з чим, позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 20.09.2019 року у справі відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовільнити з підстав зазначених у позові. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, 14.09.2017 року між сторонами укладено договір позики на 43736,00 грн., що еквівалентно 1400 Євро за курсом НБУ на день укладення договору, на підтвердження чого між сторонами укладено договір позики. Даний договір досліджено судом. (а.с.13) В договорі зазначено, що отримані кошти відповідач [PERSON] зобов`язана повернути до 14.09.2018 року включно. Проте, у встановлений строк та станом на день розгляду справи [PERSON] не повернула суму боргу [PERSON] . Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Згідно ч. 1 ст. 1049 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 598 та ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Із правової позиції висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У позовній заяві позивачем наведено розрахунок суми боргу у розмірі 116623,69 грн., з урахуванням суми боргу - 45576,74 грн., суми 3% річних в розмірі 10831,18 грн., суми втрат від інфляції в розмірі 6634,73 грн., 3% пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання за період 360 днів в розмірі 45576,74 грн., щомісячних процентів на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 8004,30 грн. (а.с.14-17) Оцінивши в сукупності усі досліджені докази та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність позовних вимог [PERSON] щодо стягнення суми боргу, суми 3% річних та суми втрат від інфляції, враховуючи доведеність обставини укладення договору позики, що підтверджується пунктом 9 договору: за прострочення виконання зобов?язань за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 3 % від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Суд вважає, що майнові права та інтереси позивача порушуються відповідачем, шляхом не виконання зобов`язання за договором позики, неповернення суми боргу, а тому суд частково задовольняє даний позов. В частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання за період 360 днів в розмірі 45576,74 грн., щомісячних процентів на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 8004,30 грн. суд відмовляє, оскільки згідно договору позики від 14.09.2017 року дані складові не враховані, а згідно цивільного законодавства боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений, що передбачено вимогами ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 630,35 грн.

Outcome: partial