Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дитини: сина - [PERSON], [INFO] року. Позовна заява обґрунтовується тим, що [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є позивач та відповідач. З 2010 року сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем. Спору стосовно місця проживання дитини у позивача з відповідачем не було. [PERSON] фактично залишила дитину на опікування позивача, оскільки створила іншу сім'ю. Весь час відповідач життям сина не цікавилась, не телефонувала, не виявляла бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. У зв'язку з викладеним позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач не з'явився, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, суду надала заяву, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, однак від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO] року, матір'ю в свідоцтві про його народження зазначено відповідача - [PERSON]. \\а.с.7\\ У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що мати [PERSON] участі у вихованні своєї дитини [PERSON] не приймає, матеріально його не утримує, його життям та навчанням не цікавиться, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток своєї дитини. Про вказані обставини свідчать довідка з місця проживання, довідка з місця навчання дитини, характеристика з місця проживання [PERSON] (а.с. 8,10,11). Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] повністю визнала позовні вимоги. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до пункту 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради 31.08.2017 року, про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини сина [PERSON] оскільки вона ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, відсутні підстави, щоб не підтримати позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, щомати дитини [PERSON] систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, зовсім не спілкуються з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування, матеріально дитину не забезпечує. За таких обставин суд приходить до висновку, що є достатні підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її дитини. Крім того оскільки суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved