Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, в якій зазначив, що [INFO] року помер [PERSON], який заповів все своє майно позивачу - [PERSON] та відповідачу [PERSON] Останній відповідною заявою, поданою нотаріусу, відмовився від прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, а саме житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS]. Він як спадкоємець прийняв спадщину, однак нотаріально оформити право власності не може, оскільки за спадкодавцем не було зареєстроване право власності в органах БТІ на спадкове майно. Посилається на те, що 12 травня 1982 року укладений договір купівлі - продажу будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], проте в органах БТІ не зареєстрований. Позивач просить в судовому порядку визнати за ним право власності на будинок по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які приймають участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали спадкової справи померлого [PERSON] суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] (а.с.7). Після його смерті відкрилася спадщина на майно, а саме будинок по [ADDRESS], власником якого [PERSON] був на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.1982 року, укладеного між ним та [PERSON] Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори, зареєстровано у реєстрі за № 186 та зареєстровано в Компаніївській селищній раді Кіровоградської області 12.05.1982 року за № 17 (а.с.13-14). Відповідно до заповіту від 02.12.2009 року посвідченого приватним нотаріусом Компаніївського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON] [PERSON] заповів все свої майно [PERSON] та [PERSON] (а.с.6) Спадкоємцями за заповітом померлого [PERSON]. є позивач [PERSON], який прийняв спадщину шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріальної контори, та відповідач [PERSON], який відповідною заявою нотаріусу відмовився від прийняття спадщини, що підтверджено матеріалами спадкової справи. Постановою нотаріуса від 12.11.2013 року (а.с.4) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті [PERSON] через відсутність державної реєстрації права власності на спадкове майно. Аналізуючи надані до суду докази, суд відзначає, що право власності спадкодавця - [PERSON] на будинок по [ADDRESS] підтверджується договором купівлі-продажу від 12.05.1982 року, укладеного між ним та [PERSON] Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори, зареєстровано у реєстрі за № 186. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно із ст. 1218 цього Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18 глави 10 розділу II вказаного Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення даного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 210 ЦК України, Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року (у редакції Мін'юсту від 28.07.2010 року № 1692/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445, право власності на нерухоме майно підлягало державній реєстрації в органах БТІ. До 2002 року порядок державної реєстрації на об'єкти нерухомого майна регулювався Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебували у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121. До прийняття вказаної Інструкції питання державної реєстрації об'єктів нерухомого майна регламентувалось Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56. В усіх перелічених законодавчих та нормативно правових актах існувала вимога щодо реєстрації правовстановлювального документа на нерухоме майно у відповідному БТІ. Обставини склалися так, що правовстановлюючий документ на житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями по [ADDRESS], а саме: договір купівлі-продажу від 12.05.1982 року, посвідчений державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за № 186 та зареєстрований в Компаніївській селищній раді Кіровоградської області 12.05.1982 року за № 17 на ім'я [PERSON], не був зареєстрований у КООБТІ, у зв'язку з чим не було зареєстровано право власності на вказаний вище житловий будинок на ім'я [PERSON], що підтверджується архівною довідкою № 77 від 15.07.2013 р. (а.с.22), виданою ОКП «КООБТІ, згідно якої державна реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] за архівними даними реєстрових книг ОКП «КООБТІ» станом на 01.01.2013 року не проводилась. Отже, за життя спадкодавець [PERSON] не провів реєстрацію правовстановлюючого документа та не здійснив державну реєстрацію права власності на вищевказаний житловий будинок на своє ім'я відповідно до вимог діючого законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Частина 1 ст. 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 392 цього ж кодексу передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносин, суд вважає доведеним належність спадкодавцю на праві власності будинку по [ADDRESS]. Встановлено, що позивач є спадкоємцем померлого за заповітом, прийняв спадщину відповідно до вимог законодавства, а відтак має право на визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом в судовому порядку. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] підлягають задоволенню. В порядку ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі вважати по фактично понесеним стороною позивача, оскільки спір виник не з вини відповідача.

Outcome: approved