Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/10 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташований за адресою: бул. Шевченка/ вул. Пастерівська, 310/10, м. Черкаси, - що залишилась після смерті [PERSON], який помер 24.08.2013р.. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті батька позивача відкрилася спадщина на належне йому майно у вигляді 1/10 частини даного житлового будинку, але у зв'язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на це майно нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому він звернувся до суду з зазначеним позовом. Третя особа [PERSON] заявила позов до позивача та відповідача, в якому просила визнати припиненим право власності на 1/10 частку буднику з надвірними спорудами, що за адресою: бул. Шевченка/ вул. Пастерівська, 310/10, м. Черкаси, - яке зареєстроване за [PERSON]. В обґрунтування вимог зазначено, що внаслідок пожежі частка будинку, якою фактично користувався [PERSON] була повністю знищена, а тому її спадкування неможливе. Також просила відмовити у первинному позові [PERSON]. Черкаська міська рада заперечень проти позовних вимог позивача та третьої особи не надала. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, - підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити. Проти позовних вимог [PERSON] заперечив та пояснив, що частки співвласників житлового будинку не визначались в натурі, а тому внаслідок пожежі зменшився розмір майна, а не часток співвласників. Просив відмовити у позові третьої особи. Представники [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності, та [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, - заперечили проти позовних вимог [PERSON] та наполягали на задоволенні вимог [PERSON] з підстав, викладених в позові третьої особи. Просили відмовити у позові [PERSON] та задовольнити позов [PERSON]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Обєктом спору є домоволодіння за адресою: бул. Шевченка, буд.310/ вул. Пастерівська, буд.10, м. Черкаси (далі домоволодіння). Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дане домоволодіння є житловим будинком площею 635кв.м до складу якого входять: частина жилого будинку з прибудовами та підвалом А-І, загальною площею 121,5кв.м; сарай Б; літня кухня Г, г; гараж З, Ж, К; погріб Е, Н; вбиральня Л; навіс М; огорожа 2, 3-6; яма вигрібна 7; замощення І, ІІ /а.с.37-39/. Співвласниками домоволодіння на праві спільної часткової власності є [PERSON] (частка 1/10), [PERSON] (частка 39/100), [PERSON] (частка 41/100). Інша 1/10 частка домоволодіння належала [PERSON] на підставі договору дарування №2-1705 від 22.06.1979р. /а.с.9-10/. Станом на 13.11.1988р. до складу домоволодіння входив житловий будинок загальною площею 155,2кв.м., який фактично складався з чотирьох ізольованих одна від одною квартир. При цьому у користуванні [PERSON] перебувала квартира №3 площею 26кв.м.. Наприкінці 2001р. в житловому будинку домоволодіння сталася пожежа внаслідок якої фактично знищено частину житлового будинку, в тому числі і ту, де знаходилась квартира №3, якою користувався [PERSON]. У звязку з чим [PERSON] став проживати в приміщенні господарських споруд домоволодіння, що згідно даних технічного паспорту мають позначення сарай Б. На теперішній час приміщення цього сараю частково збереглося. Частина житлового будинку домоволодіння, що перебувала у фактичному користуванні [PERSON], після пожежі була відновлена. На теперішній час [PERSON] здійснює експлуатацію даної частини житлового будинку, а на місці частини, що перебувала у користуванні [PERSON] наявні лише залишки житлового будинку, що непридатні для експлуатації і згідно створюють негативний вплив на інші частини будинку. 24.08.2013р. [PERSON] помер /а.с.5/. Позивач є сином померлого і постійно проживав разом з батьком на момент його смерті, що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с.68/ та довідкою з місця проживання /а.с.4/. 27.07.2016р. позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у вигляді 1/10 частки домоволодіння після смерті батька, але отримав відмову у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджується відповідною постановою нотаріуса від 27.07.2016р. /а.с.6/. За таких обставин, позивач вважає, що право власності на 1/10 частку домоволодіння, що належало його батькові, входить до складу спадщини, а відтак належить позивачу і підлягає судовому захисту, а тому звернувся до суду з цим позовом. Тож спір виник з правовідносин про право власності та спадкування і регулюється Цивільним кодексом України (далі ЦК). Згідно ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом вставлено, що померлому [PERSON] належало на праві спільної часткової власності спірне домоволодіння з визначенням розміру ідеальної частки як 1/10. Відповідно до ст.356 ЦК спільною частковою власністю є власність кількох осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Правовий аналіз змісту положень ст.ст.355-358 ЦК в системному звязку з положеннями ст.ст.364, 367 ЦК свідчить, що особливістю права спільної часткової власності є те, що таке право розповсюджується повністю на весь обєкт права власності, а не окрему його частину. Отже будь-яке зменшення чи збільшення розміру такого обєкту за загальним правилом не змінює розміру часток співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З огляду на зазначене право власності на майно, яке перебуває у спільній частковій власності, може припинятись на підставі ст.349 ЦК лише внаслідок знищення всього майна, що є обєктом права спільної власності. Натомість, судом встановлено, що співвласники спірного домоволодіння користувались ним спільно за усною домовленістю і фактично в користуванні померлого [PERSON] перебувала частина жилого будинку спірного домоволодіння, що позначалась згідно технічної документації як квартира №3. Внаслідок пожежі ця частина жилого будинку була фактично знищена, що і є підставою позовних вимог третьої особи про припинення права власності на 1/10 частку [PERSON]. Проте, варто звернути увагу, що домоволодіння є складною річчю, до складу якої входить не тільки приміщення жилого будинку, а й інші допоміжні приміщення, споруди, господарські будівлі прибудови, сараї, гаражі, огорожа т.і.. Внаслідок пожежі було зруйновано лише частину жилого будинку, а інші складові елементи домоволодіння залишились. Особи, які беруть участь у справі, не заперечували того факту, що після пожежі [PERSON] залишився проживати у спірному домоволодінні в приміщенні господарських споруд домоволодіння, що згідно даних технічного паспорту мають позначення сарай Б, яке до теперішнього часу частково збереглося. Зазначене спростовує доводи третьої особи про фактичне повне знищення майна, що припадало на [PERSON] у спірному домоволодінні. Враховуючи, що між співвласниками спірного домоволодіння не укладалось ніяких договорів щодо виділення їх часток в натурі, а також зміни розміру їх часток внаслідок зміни розміру жилого будинку спірного домоволодіння після пожежі, то доводи третьої особи про припинення права власності [PERSON] на частку у спірному домоволодінні внаслідок її знищення є помилковими. Таким чином, на момент смерті [PERSON] належало право власності на 1/10 частку спірного домоволодіння і таке право входить до складу спадщини після його смерті. Відповідно до ч.3, 5 ст.1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач звернувся до нотаріусу з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька, але позбавлений можливості отримати документ, що підтверджує його право власності. За таких обставин його право на спадщину підлягає захисту. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Зволікання з виконанням зобов'язань, передбачених ч.1 ст.1297, ч.1 ст.1299 ЦК, щодо оформлення права на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання також не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Саме до цього зводяться роз'яснення, викладену у п.27 постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Визнання права власності, як спосіб захисту, передбачено а.1 ч.2 ст.16, ст.392 ЦК. Натомість особливістю такого способу захисту є те, що він може бути застосований лише до власника майна (ст.392 ЦК) або особи, яка має речове право на чуже майно (ст.396 ЦК). Враховуючи, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], а відтак набув у встановлений законом порядок право на спадкове майно, то суд вважає за можливе та необхідне застосувати такий спосіб захисту, як визнання за позивачем права власності на спадкове майно. За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги третьої особи не підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивача про покладання понесених ним судових витрат на нього, а судові витрати третьої особи не підлягають відшкодуванню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved