Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та відповідачем [PERSON], був укладений кредитний договір №СL-B01/034/2007 (далі Договір 1), згідно умов якого банком було надано позичальнику кредитні кошти в сумі 24257,43 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою, з кінцевим терміном повернення 19.12.2013 року. 18.02.2009 року, 03.07.2009 року, 16.12.2009 року між Банком та [PERSON] були укладені додаткові договори №1 до Договору 1, відповідно до яких, сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору. В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань [PERSON] по вказаному кредитному договору між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №SR - B01/034/2007 від 19.12.2007 року. Відповідно до п.1.2. договору поруки [PERSON] поручається перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, який було укладено між Банком та позичальником, як солідарний боржник у повному обсязі. Крім того, 10.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та відповідачем [PERSON], був укладений кредитний договір № МL - B00/109/2008 (далі Договір 2), згідно умов якого банком було надано позичальнику кредитні кошти в сумі 66000,00 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою, з кінцевим терміном повернення 08.06.2023 року. 06.03.2009 року, 03.04.2009 року між Банком та [PERSON] були укладені додаткові договори №1 та № 2 до Договору 2, відповідно до яких, сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору. В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №SR-B00/109/2008 від 10.06.2008 року. Відповідно до п.1.2. договору поруки [PERSON] поручається перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, який було укладено між Банком та позичальником, як солідарний боржник, в повному обсязі. Оскільки відповідач [PERSON] не виконує належним чином умови кредитних договорів у нього утворилася заборгованість, яка станом на 11.09.2014 року становить: -за Договором 1 - 7262,46 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 94161,88 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом становить 6977,06 доларів США, що за курсом Національного банку України - 90365,44 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсотках становить 285,40 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 3696,44 грн., та пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 343325,90 грн. -за Договором 2, - 79097,19 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 1024450,51 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом становить 65198,60 доларів США, що за курсом Національного банку України - 844438,83 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсотках становить 13898,59 доларів США, що за курсом Національного банку України 180011,67 грн., та пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 3739244,32 грн. Вказані обставини і зумовили звернення позивача до суду з позовом до відповідачів, в якому позивач просив стягнути з відповідачів наведену вище заборгованість. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.215 року провадження у справі було зупинено до повернення відповідача [PERSON] із зони АТО. З ініціативи суду ухвалою від 05.09.2016 року провадження у справі було відновлено. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила суд, справу розглядати у її відсутність, також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник до судового засідання не з'явилися, представник [PERSON] - [PERSON] надав до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача та його представника, проти задоволення позову заперечив, послався на подані до суду письмові заперечення, в яких як на підставу відмови в задоволенні позову зазначив, що з матеріалів цивільної справи не можливо встановити чи перейшло до позивача право вимоги за кредитними договорами, відсутнє підтвердження отримання боржником кредитних коштів згідно кредитних договорів, жодними доказами не підтверджено наявність заборгованості за кредитними договорами, просив суд при вирішення справи взяти до уваги те, що на утриманні у відповідача є двоє малолітніх дітей, сам він є учасником бойових дій та інвалідом 2 групи (в результаті отримання трьох поранень під час проведення АТО). Відповідач [PERSON] в судове засідання вкотре не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи наведене, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність представника позивача та відповідачів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що ґрунтуються на вимогах ст. ст. 526, 530, 536, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1077, 1082 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 19.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір №СL-B01/034/2007 (надалі-Договір 1), згідно умов якого банком було надано позичальнику кредитні кошти в сумі 24 257,43 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою, з кінцевим терміном повернення 19.12.2013 року (а.с.8-10, 25). Згідно з п.п.1.5.1 Договору, повернення відповідної частини кредиту та нарахованих процентів повинно здійснюватись відповідачем в строк, передбачений Графіком платежів. Відповідно до п.1.6.1 Договору позичальник зобов'язаний повністю повернути суму отриманого за цим договором кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов, встановлених п.1.5 цього Договору. Пунктом 3.1.1 Договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у зазначені цим договором строки, позичальник зобов'язався сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми невчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. 18.02.2009 року, 03.07.2009 року, 16.12.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] були укладені додаткові договори №1 до Договору 1, відповідно до яких, сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору стосовно реструктуризації заборгованості (а.с.11-14). В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань [PERSON] по вказаному кредитному договору між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №SR - B01/034/2007 від 19.12.2007 року. Відповідно до п.1.2. договору поруки [PERSON] поручилась перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, який було укладено між Банком та позичальником, як солідарний боржник, в повному обсязі (а.с. 15). Крім того, 10.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №МL-B00/109/2008 (надалі - Договір 2), згідно умов якого банком надано позичальнику кредитні кошти в сумі 66 000,00 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою, з кінцевим терміном повернення 08.06.2023 року (а.с. 17-20, 26). Згідно з п.п.1.5.1 Договору, повернення відповідної частини кредиту та нарахованих процентів повинно здійснюватись позичальником в строк, передбачений Графіком платежів. Відповідно до п.1.6.1 Договору позичальник зобов'язаний повністю повернути суму отриманого за цим договором кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов, встановлених п.1.5 цього Договору. Пунктом 4.1.1 Договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у зазначені цим договором строки, позичальник зобов'язався сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми невчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. 06.03.2009 року, 03.04.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] були укладені додаткові договори №1 та № 2 до Договору 2, відповідно до яких, сторони домовились внести зміни та доповнення до кредитного договору стосовно реструктуризації заборгованості (а.с. 21-23). В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань [PERSON] по кредитному договору між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] 10.06.2008 року укладено договір поруки №SR - B00/109/2008. Відповідно до п.1.2. договору поруки [PERSON] поручається перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, який було укладено між Банком та позичальником, як солідарний боржник, в повному обсязі (а.с. 24). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Взятих за Договором обов'язків позичальник належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості за Договорами 1 та 2, яка станом на 11.09.2014 року становить відповідно: - за Договором 1 - 7 262,46 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 94 161,88 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом становить 6977,06 доларів США, що за курсом Національного банку України - 90365,44 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсотках становить 285,40 доларів США, що за курсом Національного банку України 3696,44 грн., та пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 343 325,90 грн. (а.с. 46). - за Договором 2 - 79 097,19 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 1024450,51 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом становить 65198,60 доларів США, що за курсом Національного банку України - 844438,83 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсотках становить 13898,59 доларів США, що за курсом Національного банку України 180011,67 грн., та пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 3 739 244,32 грн. (а.с. 47). Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ст. ст. 1077, 1082 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Згідно з умовами договору купівлі - продажу кредитного портфелю та договору відступлення прав вимоги від 10.12.2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами: №СL-B01/034/2007 від 19.12.2007 року, № МL-B00/109/2008 від 10.06.2008 року та договорами поруки №SR-B01/034/2007 від 19.12.2007 року, №SR - B00/109/2008 від 10.06.2008 року (а.с. 31-45). Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за вказаними кредитними договорами. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинно бути виконано у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима (зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у справі № 6-190цс15 від 16.09.2015 р.). Судом встановлено наявність у АТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг», на момент видачі кредитів банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, первісний кредитор мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Тому стягнення заборгованості в іноземній валюті не суперечить нормам законодавства. Стосовно суми нарахованої пені за Договорами 1 та 2, суд зазначає, що такі суми (343 325,90 грн. та 3 739 244,32 грн. відповідно) значно перевищують суми неповернутих кредитів. Умови Договорів щодо способу нарахування пені суперечать принципам розумності та добросовісності і є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків, оскільки дані умови Договорів встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов'язань за договорами. Така можливість позивача стягувати надмірні грошові суми неустойки спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. На підставі викладеного, враховуючи право суду та існування обставин, що мають істотне значення, якими, на думку суду, є наявність у відповідача [PERSON] на утриманні 2 малолітніх дітей: [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], участь відповідачем [PERSON] під час проведення АТО на сході України та призначення йому у зв'язку із цим інвалідності ІІІ групи, суд дійшов висновку, що слід зменшити розмір пені за порушення строків погашення по обох кредитних договорах, а саме по Договору 1 - до 500 гривень, по Договору 2- до 4 500 гривень. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] (божник за Договорами 1 та 2) отримав на підставі укладених Договорів 1 та 2 кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування, але взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, чим істотно порушив умови укладених договорів, тому права позивача є порушеними та підлягають захисту. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Оскільки представник позивача не подавала заяви про збільшення позовних вимог, то заборгованість в частині розміру заборгованості за кредитами в частині еквіваленту в гривні підлягає стягненню за курсом НБУ, який вказує позивач у національній грошовій одиниці, а саме із розрахунку 12,951794 грн. за один долар США, тобто в межах позовних вимог. Враховуючи все вищенаведене, суд встановлює розмір заборгованості за Договорами 1 та 2 в наступному розмірі: - за Договором 1 - 7 262,46 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 94 161,88 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом становить 6 977,06 доларів США, що за курсом Національного банку України - 90 365,44 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсотках становить 285,40 доларів США, що за курсом Національного банку України 3 696,44 грн., та пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 500 грн.; - за Договором 2 - 79 097,19 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 1 024 450,51 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом становить 65 198,60 доларів США, що за курсом Національного банку України - 844 438,83 грн.; заборгованість по нарахованим та несплаченим відсотках становить 13 898,59 доларів США, що за курсом Національного банку України 180 011,67 грн., та пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 4 500 грн. Щодо стягнення вказаної заборгованості солідарно з поручителем, то суд враховує, що відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. При цьому суд звертає увагу, що відповідно до умов договорів поруки поручитель зобов'язувалася відповідати перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Тому встановлений в судовому засідання розмір заборгованості підлягає стягненню з позичальника солідарно з поручителем. Будь - яких заперечень з цього приводу за час перебування справи в провадженні Вінницького міського суду поручителем [PERSON] не зазначено. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає до уваги заперечення за позовну заяву, внесені на розгляд суду представником відповідача, з наступних підстав. Посилання представника відповідача на те, що з матеріалів цивільної справи не можливо встановити чи перейшло до позивача право вимоги за кредитними договорами через відсутність в матеріалах справи передбаченого п.4.1 договору купівлі-продажу кредитного портфелю акту передачі документів, суд не приймає, оскільки в матеріалах справи наявний належним чином завірений договір купівлі - продажу кредитного портфелю з відповідними додатками, які дозволяють суду ідентифікувати, право вимоги за якими саме кредитними та забезпечувальними договорами перейшло до позивача, до переліку таких договорів увійшли і договори укладені Банком з відповідачами. Зазначений договір, укладений 10.12.2010 року, діє протягом 6 років. Посилання представника відповідача на відсутність в матеріалах справи підтвердження отримання боржником кредитних коштів (в безготівковій чи готівковій формі) згідно кредитних договорів суд відхиляє, оскільки представник відповідача в запереченнях не зазначає доказів того, що відповідач [PERSON] не отримував кредитних коштів за кредитними договорами. Разом з тим твердження позивача про отримання кредитних коштів підтверджується відповідними кредитними заявками, які містяться в матеріалах справи, у вказаних заявках наявний підпис відповідача [PERSON] (а.с. 25, 30). Представник відповідача, зазначаючи в запереченнях про те, що наявні в справі розрахунки заборгованості за кредитним договорами є неналежними та недостовірними доказами існуючої заборгованості, не наводить підстав та причин сумніву щодо обрахунку заборгованості, не наводить власних розрахунків розміру заборгованості, не зазначає доказів, того, що такі розрахунки не є належними, допустимими доказами. Стосовно того, що боржник не був повідомлений про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами та, як наслідок, може не виконувати свої боргові зобов'язання перед новим кредитором, суд зазначає, що за змістом положень ст.1082 ЦК України, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним. Наразі доказів щодо виконання зобов'язань, в тому числі первинному кредиторові, відповідачі не надали. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. Згідно п.39. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Оскільки матеріалами справи не підтверджено наявності у відповідача [PERSON] 2 групи інвалідності, як заявлено його представником, так само як і будь-яких інших підстав для звільнення відповідачів від сплати судового збору, то, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір. При цьому, зважаючи що чинним законодавством не передбачено солідарний порядок сплати судового збору, на що звертає увагу Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (постанова №10 від 17.10.2014 року) вищевказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках. На підставі викладеного та

Outcome: partial