Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де зазначає, що з 01 січня 2007 року в нього на посаді бухгалтера по паям працює відповідач [PERSON], з якою 01 лютого 2010 року було укладено угоду про нерозголошення комерційної таємниці. Відповідачу, як працівнику підприємства, стало відомо про умови укладених підприємством з орендодавцями договорів оренди земельних ділянок, додаткових угод до них, та хід виконання сторонами умов договору, напрямки, ідеї, концепції та інша приватна інформація, яка є конфіденційною та складає комерційну таємницю підприємства. Натомість, відповідачка, маючи достовірні дані, які отримала під час роботи на підприємстві щодо фізичних осіб - орендодавців, з якими ТОВ «СіНа» уклало договори оренди земельних ділянок, надаючи недостовірну інформацію проти товариства, переконувала орендодавців про надання їй довіреностей для звернення до суду з позовом про дострокове припинення правовідносин з товариством, в результаті чого частина орендодавців, а саме 29 осіб, надали їй відповідні довіреності на представлення їх інтересів у суді, на підставі яких вона звернулася з позовом до суду, предметом якового є розірвання договорів оренди земельних ділянок. Також позивач зазначив, що в результаті таких дій з боку відповідачки він отримав збитки в сумі 515375,00 грн., які він має сплатити у вигляді штрафу громадянину-підприємцю [PERSON] через розірвання договору на постачання пшениці, який було розірвано в зв'язку з неможливістю позивачем забезпечити поставку передбаченого договором об'єму пшениці. Просить стягнути з [PERSON] на користь товариства штраф у розмірі 10000 гривень та збитки в сумі 515375 гривень. Відповідачка позов не визнала і пояснила, що інформацію, про яку йдеться вище, вона отримала будучи головою спілки власників землі ім. Чапаєва, довіреності надавати нікого не примушувала і не переконувала. Вимоги щодо стягнення збитків вважає також безпідставними, адже позивач не надав доказів перерахування вказаних коштів та причинного зв'язку в його діях з розірванням договору поставки. Крім того зазначила, що трудовий договір з позивачем вона давно розірвала та звільнилася, а тому не має перед ним ніяких зобов'язань. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» від 7 червня 1996 р. розголошенням комерційної таємниці є ознайомлення іншої особи без згоди особи, уповноваженої на те, з відомостями, що відповідно до чинного законодавства України становлять комерційну таємницю, особою, якій ці відомості були довірені у встановленому порядку або стали відомі у зв'язку з виконанням службових обов'язків, якщо це завдало чи могло завдати шкоди господарюючому суб'єкту (підприємцю). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Пунктом 1.1 угоди про нерозголошення комерційної таємниці, укладеної сторонами, встановлено, що під «комерційною таємницею» розуміється будь-яка інформація, яка має дійсну або потенційну комерційну цінність в силу її невідомості третім особам. Під «комерційною таємницею» визначається будь-яка або вся, дійсна або майбутня, технічна, фінансова, ділова інформація, статистичні дані, схеми, плани, специфікації, документи, торгові секрети, ідеї, концепції, продукти, процеси, технології, ціни та інша конфіденційна та приватна інформація підприємства в усній, письмовій, печатній або в будь-якій іншій формі, на будь-якому носії, що була передана працівнику, яка позначена або не позначена, ідентифікована або не ідентифікована як конфіденційна або приватна, але яка була передана одній зі сторін. Пунктом 2.1. угоди визначено, що всі відомості, що складають відповідно до цього Договору комерційну таємницю підприємства, і які стали відомі працівнику у зв'язку з роботою на підприємстві, є конфіденційними, і працівник бере на себе обов'язок не розголошувати їх. Пунктом 2.5. Договору передбачено, що в разі розголошення відомостей, які складають комерційну таємницю, працівник зобов'язується відшкодувати усі понесені у результаті такого розголошення збитки, а також сплатити підприємству штраф у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. Судом установлено, що відповідачка, працюючи на підприємстві ТОВ «СіНа» бухгалтером по паям, здійснювала нарахування та видачу орендної плати орендодавцям, в зв'язку з чим вона мала в користуванні інформацію про орендодавців, умови укладених договорів оренди, та додаткових угод до них, знала про хід виконання сторонами умов договору. Факт перебування відповідачки в трудових відносинах з позивачем підтверджується копією трудової книжки [NUMBER], заповненої 03 січня 2007 року (а.с.17). У послідуючому відповідачка, використовуючи зазначену вище інформацію, отримавши довіреності від орендодавців, подала до суду позовну заяву про визнання недійсними додаткових угод до договорів оренди та скасування їх реєстрації. До заперечень відповідачки про те, що вказані обставини їй були відомі як голові спілки власників землі ім. Чапаєва суд ставиться критично, оскільки у пункті 5, наданого відповідачем статуту спілки, зазначається, що метою створення спілки є надання в користування земельних паїв, які належать членам спілки на підставі земельних сертифікатів. Пунктом 10 статуту передбачено, що громадянин вибуває з членів спілки у випадку виділення паю в натурі. Укладені та зареєстровані договори оренди земельних ділянок Чаплинським районним відділом Держкомзему між позивачем та орендодавцями свідчать про те, що орендодавці, які надали повноваження на представлення їх інтересів в суді щодо припинення правовідносин з позивачем, не є членами спілки, а тому твердження відповідачки, що інформація про правовідносини між орендодавцями та позивачем їй була відома як голові спілки, не знайшли свого підтвердження в суді. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні позивачем не надано обґрунтованих доказів про заподіяння йому збитків в сумі 515375 гривень та факт їх настання. Тому ці вимоги задоволенню не підлягають як безпідставні. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги товариства «СіНа» підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial