Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що він є громадським діячем, головним редактором Західноукраїнської соціально-політичної газети «За лаштунками» та головою ГО «Поклик нації». 01.03.18 року в приміщенні терапевтичного відділення МКЛ №1, що по вул. Матейка у м. Івано-Франківську близько 16:00 год. він перебував зі своєю дружиною [PERSON] та бабусею [PERSON] , коли в коридорі раптом появився рідний брат останньої, [PERSON] , який спершу підійшов до його бабусі, яка на той час сиділа біля сестринського поста поруч з ординаторською, потім впродовж приблизно однієї хвилини дивився на позивача з відстані в два метри, чи намагаючись його розгледіти, чи впізнати, після чого, вигукуючи в адресу позивача образливі і лайливі епітети: «вбивця», «злодій», «алкоголік», «звір», «сволота», інші були нецензурною лайкою, накинувся на позивача з кулаками. Так само тоді [PERSON] вчинив по відношенню до дружини позивача [PERSON] . Таким же чином [PERSON] ображав позивача та членів його сім`ї ранком наступного дня 02.03.18 року в приміщенні Івано-Франківської обласної ради, де він перебував у супроводі юриста Івано-Франківського місцевого центру надання безоплатної правової допомого [PERSON] , яка консультувала [PERSON] з даного приводу. Неправомірними діями відповідача принижена честь та гідність позивача, ділова репутація, так як він є громадським діячем і користується повагою людей, також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних страждання та переживаннях, оскільки [PERSON] принизив позивача та його сім`ю перед іншими людьми та поширив неправдиві відомості стосовно нього та його сім`ї. Позивач зазначив, що сильно переживав, хвилювався так як це дійство відбувалося в присутності людей (медичних сестер та пацієнтів даної лікарні; депутатів і працівників облради) і в присутності його недієздатної бабусі. Крім того, 26.10.2017 року в приміщені Апеляційного суду Івано-Франківської області, де слухалася справа за позовом [PERSON] , працівником (юристом) Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної правової допомого [PERSON] було нанесено образу честі та гідності членам сім`ї позивача та особисто йому. Побачивши в коридорі приміщення апеляційного суду свою бабусю [PERSON] , позивач разом із своєю дружиною [PERSON] та їхнім сином підійшли поцікавитися до неї чим і як вона добралася до суду. В цей момент біля неї знаходився призначений бабусі Івано-Франківські місцевим центром з надання БВПД для представлення її інтересів у зазначеній справі в Апеляційному суді адвокат Йосифів П.І., а також [PERSON] , яка з невідомих причин накинулася на позивача з образливими словами, наказуючи забиратися геть. Коли позивач поцікавився причину такої поведінки, від неї пролунали образи (обізвала мене «ідіотом», «дебітом» та «психом, якому місце психіатричній лікарні»), а також ряд образливих слів з ненормативною лексикою. Коли дружина позивача спробувала вгамувати її, [PERSON] накинулася з ідентичними образами та лайкою на неї та на їхнього сина, заявивши що їм обом місце в психіатричній лікарні. Окрім цього, позивач зазначив, що [PERSON] в апеляційній скарзі від 18.09.2017 року безпідставно звинувачує позивача та медичних працівників у вчиненні кримінального правопорушення, вказуючи про те, що судово-медична експертиза всупереч закону проводилася без участі під експертної [PERSON] , посилаючись виключно на твердження недієздатної [PERSON] . Крім того в апеляційній скарзі [PERSON] стверджує, що в позивача склалися неприязні відносини з бабусею, що не відповідає дійсності. На підставі наведеного просив суд зобов`язати відповідачів припинити переслідування недієздатної [PERSON] , позивача, як її опікуна, а також членів його сім`ї. Вибачитися перед позивачем та його сім`єю в залі міського суду. Також просив стягнути з відповідачів в рівних частках в користь позивача моральну шкоду в розмірі 9000грн. та судові витрати. До суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначається, що відповідач проти даного позову заперечує у повному обсязі та вважає його не обгрунтованим та безпідставним, оскільки позивачем особисто долучено серед поданих доказів відповідь від 12.12.2017 року за № 965 на його заяву до міністра юстиції України П. Петренка від 15.11.2017 року, у зв`язку із відсутністю фактів, які б вказували, що відповідач дійсно з ним та його дружиною мала розмову у вигляді погроз, образ, застосування ненормативної лексики. Із даного приводу відповідач надала пояснення, а також були подані пояснення адвокатом [PERSON] Інформація про те, що 02.03.2018 року в приміщенні Івано-Франківської обласної ради [PERSON] . перебував у супроводі юриста Івано-Франківської місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] , яка консультувала [PERSON] також не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] ніколи не звертався до Івано-Франківського МЦ з надання БВПД і не міг там знаходитися в супроводі [PERSON] , тим паче, що кожного із них було запрошено окремо на засідання постійної депутатської комісії по питанню розгляду заяви [PERSON] від 08.02.2018р. Рідний брат бабусі позивача в коридорі Івано-Франківської обласної ради розповідав [PERSON] та ЗМІ перед засіданням постійної депутатської комісії з питань захисту прав людини, законності, правопорядку, антикорупційної політики, люстрації та очищення влади про події, які мали місце 01.03.2018 року в Івано-Франківській міській клінічній лікарні №1. Позивач стояв та знімав розмову на телефон, однак знаходився на віддаленій відстані. Вона попросила підійти ближче, щоб йому було добре чути розмову. Потім позивач намагався якимось чином перешкодити роботі журналістів, які знаходилися поруч і час від часу проводили опитування бабусі позивача та [PERSON] . На зауваження позивача, працівники ЗМІ повідомили, що виконують свої прямі обов`язки. Таким чином, не зрозуміло про яке консультування зазначає позивач. Окрім того, в позові жодним чином не надано доказів, що мало місце переслідування недієздатної [PERSON] , позивача як її опікуна, а також членів його сім`ї. Позивач надав докази до свого позову, які мали місце при розгляді інших цивільних справ, а також інші документи, які жодним чином не підтверджують позовних вимог. Долучені до позову документи не є належними доказами і жодним чином не свідчать про якісь переслідування з боку [PERSON] та не підтверджують позовні вимоги. Крім цього, позивач також не надав ні розрахунку відшкодування моральної шкоди, яку він просить на свою користь стягнути з відповідачів, ні доказів, які б підтверджували його сильне переживання, хвилювання та приниження його честі, гідності та ділової репутації. На підставі наведеного просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. До суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому він зазначив, що в даному позові [PERSON] зазначає, що він 01.03.2018 року в приміщенні терапевтичного відділення в міській клінічній лікарні м. Івано-Франківська викрикував образливі слова та лаявся нецензурною лайкою на його адресу, а також накинувся на нього з кулаками. Дана інформація , яка викладена позивачем не відповідає дійсності, оскільки коли виписували сестру відповідача [PERSON] із лікарні, позивач намагався силою витягнути із лікарні та помістити в психічний заклад. Він назвав його бандитом, бо тільки такі особи як він, так і поступають, а він за образу подав на нього до суду. [PERSON] схильний до якихось видумок, неіснуючих подій, перебільшень, фантазій та манії переслідувань. Він придумав історію про те, що відповідач нібито вбив свою покійну дружину, яка насправді померла в лікарні. В позові жодним чином не надано доказів, що мало місце переслідування недієздатної [PERSON] , його як її опікуна, а також членів його сім`ї. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. За таких обставин відповідач вважає, що даний позов не підлягає до задоволення. Позивачем було подано відповідь на відзив, де він зазначив, що в своїй позовній заяві він навів факти порушення його конституційних прав, а саме права на честь, гідність та ділову репутацію. Після пережитого в позивача підвищилася тривожність, почався періодичний головний біль, біль колючого характеру в ділянці серця. Про даний факт є складений консультативний висновок невролога. Окрім того, в своєму відзиві відповідач [PERSON] посилається на Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2018 р. по справі №185/7969/15-ц та на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Франції», які стосуються закону «Про інформацію» щодо висловлення оціночних суджень. Однак дана постанова та рішення Європейського суду з прав людини не має ніякої відношення і правових наслідків для розгляду даної справи. Також [PERSON] у відзиві зазначає, що позивачем не надано доказів переслідування, однак в наступному абзаці перераховує докази які додано до позовної заяви. Що стосується Закону України «Про інформацію», на який у відзиві посилається [PERSON] , то дана норма закону не може бути застосована до дій посадової особи саме заступника керівника представництва Івано-Франківського місцевого центру з надай безоплатної вторинної правової допомоги. У відзиві [PERSON] посилається на те, що всі висловлювання на адресу позивача та членів його сім`ї мають оціночні судження. В позовній заяві та наданих до неї документах достатньо доказів про те, що в діяльності судження і висловлюваннях [PERSON] є ознаки наклепу, а «оціночні судження» згідно чинного законодавства є предметом, що застосовується виключно в професійній діяльності представників ЗМІ (журналістів). Таким чином у своєму відзиві відповідач [PERSON] не навела жодного аргументу чи факту або будь яких інших доказів чим вона могла би спростувати докази наведені в позовній заяві. А тому дані позовні вимоги підлягають до задоволення. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позов заперечили, посилаючись на доводи, викладені у відзивах на позовну заяву, просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с.79-85, 96-99). Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, такий захист здійснюється у спосіб, передбачений у частині другій статті 16 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії посвідчення, позивач [PERSON] є головним редактором газети «за лаштунками» (а.с.5). [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про визнання обмежено дієздатною та встановлення піклування щодо [PERSON] ( а.с.12). Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 124/2017 від 22.05.2017 року [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом - легкою вираженою мультиінфарктною деменцією з психотичною симптоматикою, згідно МКХ - 10 F01.1. Зазначене захворювання позбавляє підекспертну [PERSON] здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с. 14-15). Як вбачається з витягу з протоколу № 5 засідання опікунської ради від 27.07.2017 року було вирішено надати висновок до Івано-Франківського міського суду про доцільність призначення опікуном [PERSON] над бабусею [PERSON] при умові визнання її недієздатною в судовому порядку та зобов`язати опікуна зберегти право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.17). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.08.2017 року вирішено визнати [PERSON] недієздатною та призначено [PERSON] опікуном [PERSON] (а.с.18-19). 11.08.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення (а.с.23-24), представниками позивача виступали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.25, 27), який ухвалою суду від 26.04.2018 року залишено без розгляду, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с.128). Згідно копії витягу з ЄДРДР 15.09.2017 року внесено відомості ппро вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України відносно [PERSON] (а.с.31). 22.09.2017 року представник [PERSON]. звернувся з апеляційною скаргою на рішення Івано-Франківського міського суду від 02.08.2107 року, яким [PERSON] визнано недієздатною та призначено [PERSON] її опікуном (а.с.29-30), та з заявою про призначення комісійної судово-психіатричної експертизи (а.с.29). Як вбачається з роздруківки з інтернет - сайту WEST NEWS 03.11.2017 року було зроблено публікацію з змістом: «Івано-Франківським ВП ГУ НП в області встановлюється місце перебування безвісті зниклої громадянки України [PERSON] » (а.с.50). Позивач [PERSON] 15.11.2017 року звернувся з заявою до начальника ГТУЮ в Івано-Франківській області (а.с.51) про те, що 26.10.2017 року в приміщенні Апеляційного суду Івано-Франківської області працівником Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] було нанесено образу честі та гідності членам його сім`ї та йому особисто. З відповіді директора Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Івано-Франківській області № 965 від 12.12.2017 року вбачається, що подібних звинувачень у вчиненні таких діянь стосовно [PERSON] протягом періоду роботи у Місцевому центрі не надходило (а.с. 52-55). Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 585 від 06.12.2017 року (а.с.37-40) [PERSON] страждає стійким хронічним психічним захворюванням - органічним розладом особистості та поведінки у виді вираженого психоорганічного синдрому, обтяженого органічним маячним розладом. [PERSON] за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. 09.02.2018 року [PERSON] звернувся до Апеляційного суду Івано-Франківської області з заявою, в якій просив постановити ухвалу, якою зобов`язати Департамент соціальної політики виконкому Івано-Франківської міської ради підготувати та подати до суду подання щодо можливості призначення опікуном [PERSON] [PERSON] (а.с.41). Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.02.2018 року рішення Івано-Франківського міського суду від 02.08.2017 року залишено без змін (а.с. 45-46). З роздруківки з інтернет - сайту Галицький кореспондент (а.с.6-7) вбачається, що 23.02.2018 року відбулося засідання постійної комісії обласної ради з питань захисту прав людини, законності, правопорядку, антикорупційної політики, люстрації та очищення влади, під час якого розглядалося звернення пана [PERSON] , який просить допомоги у районної ради для його рідної сестри, в якому чоловік вказує, що її онук, який є опікуном, постійно над нею знущається та просив комісію розглянути питання законності визнання недієздатною його сестру. Зазначені в статті обставини не містять прізвищ. Позивач звертався до начальника ГУ НП в м. Івано-Франківську з заявою про злочин, вчинений 01.03.2018 року в приміщенні терапевтичного відділення МКЛ № 1 відносно нього та членів його сім`ї [PERSON] (а.с. 9-10). Постановою слідчого від 14.03.2018 року кримінальне провадження № 12017090010003833 від 15.09.2017 року закрито у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.33). Постановою Верховного суду України від 06.06.2018 року рішення Івано-Франківського міського суду від 02.08.2017 року про визнаня [PERSON] недієздатною та призначено [PERSON] опікуном [PERSON] залишено без змін (а.с.155-159). Згідно відповіді управління превентивної діяльності ГУНП в Івано-Франківській області від 05.04.2018 року на звернення [PERSON] по факту вчинення неправомірних дій з боку сім`ї [PERSON] , вбачається, що під час проведення перевірки факти частково підтвердилися. [PERSON] перебувала на лікуванні в Отинійській районній лікарні № 1, звідки [PERSON] зможе забрати її до свого місця проживання (а.с.131). Згідно відповіді з Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 10.04.2018 року в ході перевірки було встановлено, що інформація викладена в заяві [PERSON] знайшла своє підтвердження та в діях [PERSON] вбачаються ознаки адміністративного правопорушення (а.с.121). Як вбачається з листа управління пенсійного фонду в м. Івано-Франківську № 182/Б-15 від 23.04.2018 року працівники управління звертались до опікунської ради щодо [PERSON] , оскільки остання відвідувала управління 11.04.2018 року без супроводу (а.с.129). Згідно консультативного висновку невролога від 10.05.2018 року вбачається, що позивач [PERSON] звертався до лікаря-невролога з скаргами на підвищену тривожність, періодичний головний біль, біль колючого характеру в ділянці серця, тремор рук, погіршення сну, відчуття нестачі повітря, періодичне підвищення артеріального тиску (а.с.118). 31.10.2018 року позивач звертався з заявою до Директора регіонального центру з надання БВПД в Івано-Франківській області з проханням повідомити на якій підставі [PERSON] брала участь у засіданні постійної комісії Івано-Франківської обласної ради у розгляді питання [PERSON] , брала участь у розгляді в суді справи за позовом недієздатної [PERSON] та зверталась в червні 2018 року до міського відділу ДМС з [PERSON] з вимогою виготовлення останній паспорта, після чого з банківського рахунку недієздатної зникла велика грошова сума (а.с.202). Згідно відповіді управління ДМС України в Івано-Франківській області від 14.09.2018 року вбачається, що [PERSON] з представником зверталась з питанням по виготовленню паспорта, 05.06.2018 року заявниця власноручно заповнила бланк заяви та поставила свій підпис (а.с.203). 06.11.2018 року [PERSON] звернувся до керівника Погонського психоневрологічного інтернату з проханням повідомити чи перебуває в даній установі [PERSON] та коли її можна навідати для обговорення правових питань (а.с.204). Як вбачається з довідки Погонського психоневрологічного інтернату № 10/01-19 від 11.01.2019 року [PERSON] поступила в [PERSON] психоневрологічний інтернат 23.08.2018 року на постійне місце проживання. [PERSON] є її опікуном та відвідує регулярно свою підопічну, під час провідування привозить гостинці та інші необхідні речі, а також надає кошти для її непередбачених витрат (а.с.206). Згідно рішення дисциплінарної палати КДКА Івано-Франківської області від 10.01.2019 року комісія вирішила: порушити дисциплінарну справу стосовно адвоката [PERSON] (а.с.209-211). Рішенням дисциплінарної палати КДКА Івано-Франківської області від 03.05.2019 року № 3/3 комісія вирішила: притягнути до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку адвоката [PERSON] , а саме за фактом звернення адвоката [PERSON] . З адвокатським запитом стосовно місця перебування та можливості особистої зустрічі з недієздатною [PERSON] для обговорення правових питань щодо її справ без відома призначеного судом опікуна. Згідно вимог ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. За змістом ст. 94,277 ЦК України,ст.32 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Разом з тим, за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. Відповідно до ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач [PERSON] висловлював на адресу позивача образливі і лайливі епітети: «вбивця», «злодій», «алкоголік», «звір», «сволота», інші були нецензурною лайкою, накинувся на позивача з кулаками. Однак, те, що відповідач [PERSON] висловлював на адресу позивача образливі слова, належними доказами не підтверджені, а будь-які протиправні дії щодо [PERSON] можуть становити склад правопорушення та підставою для відповідальності особи. Також, належними доказами не підтверджено, що відповідач [PERSON] мала розмову з позивачем у вигляді погроз, образ, застосування ненормативної лексики. Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тлумачення вказаних статей свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Аналогічне роз`яснення висловлено і Верховним судом України (абзац 2 пункту 16 постанови Пленуму № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з рішенням Конституційного Суду від 10 квітня 2003 року звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Хоча Конституційний Суд дійшов такого висновку у контексті тлумачення положень Цивільного кодексу 1963 року (стаття 7), який втратив чинність до того, як відбулися оскаржувані події, заявниця могла обґрунтовано сподіватися, що цей висновок так само буде застосовний і до «нового» Цивільного кодексу 2003 року. Така правова позиція підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду від 27 лютого 2009 року (SIRYK v. UKRAINE, N 6428/07, § 37, ЄСПЛ, від 31 березня 2011 року). Таким чином, звернення [PERSON] з відповідною заявою, що стало підставою для розгляду постійної комісії обласної ради з питань захисту прав людини, законності, правопорядку, антикорупційної політики, люстрації та очищення влади, є правом особи на відповідне звернення, передбачене Конституцією України. Посилання позивача, як на порушення його прав відповідачем [PERSON] щодо безпідставних звинувачень позивача та медичних працівників у вчиненні кримінального правопорушення відносно [PERSON] , не може бути прийнято судом до уваги, оскільки відповідач [PERSON] , надаючи правову допомогу [PERSON] , викладав у відповідних скаргах та клопотаннях, обставини, які йому стали відомі від [PERSON] . Враховуючи наведене, суд, дійшов висновку про те, що [PERSON] не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме факт поширення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] інформації, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права та завдано моральної шкоди. На підставі наведеного та ст. 23, 269, 275, 277, 297, 299, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та

Outcome: dismissed