Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 30 серпня 2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач надав згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складає між сторонами договір. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 14 листопада 2013 року виникла заборгованість у загальному розмірі 21142,38 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2367,31 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9732,10 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 7560,00 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) в розмірі 982,97 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі в розмірі 229,40 грн. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що позивачем пропущена позовна давність, у зв'язку з чим позивачем втрачена можливість стягнення заборгованості у судовому порядку. Так, згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг укладений між сторонами кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а у разі, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Отже, кредитний договір укладений між сторонами 30 серпня 2007 року і діє він протягом двох років, тому 31 серпня 2009 року він припинив свою дію. Позивач звернувся до суду з позовом у листопаді 2013 року, тоді як строк позовної давності закінчився 30 серпня 2012 року. Представник позивача Пришляк В.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їх задовольнити. Також зазначила, що між сторонами був укладений кредитний договір, який є діючим по сьогоднішній день, оскільки зобов'язання припиняється виконанням, здійсненим належним чином. Відповідач умови договору не виконує, у зв'язку з чим має заборгованість, яка на даний час не погашена. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав письмові заперечення проти позову і просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з пропущенням позивачем позовної давності. Також зазначив, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив у листопаді 2007 року, після цього жодних платежів не здійснював. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: копія заяви відповідача на отримання кредиту; копія Умов та правил надання банківських послуг; розрахунок заборгованості за кредитним договором; копія паспорту та ідентифікаційного номеру відповідача; копії правовстановлюючих документів позивача; платіжне доручення про сплату судового збору. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією письмової заяви відповідача від 30 серпня 2007 року на отримання кредиту в розмірі 3000,00 грн. та копією Умов та правил надання банківських послуг, де викладені всі істотні умови укладеного між сторонами кредитного договору. З розрахунку заборгованості вбачається факт невиконання відповідачем умов кредитного договору та наявність заборгованості за кредитом, комісії та штрафних санкцій станом на 14 листопада 2013 року в загальному розмірі 21142,38 грн. Отже, факт невиконання відповідачем умов кредитного договору доведений і розмір заборгованості за кредитним договором є встановленим. Сам відповідач факту його перебування у договірних правовідносинах з позивачем не оспорював, як не оспорював і факт наявності у нього заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим дані факти є встановленими згідно ч.1 ст.61 ЦПК України. Однак з матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що позивачем пропущена позовна давність. Так, у відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встовлюється тривалістю у три роки. У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК України. З п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а у разі, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Судом встановлено, що кредитний договір був сторонами укладений 30 серпня 2007 року строком на 12 місяців, у зв'язку з чим строк його дії спливає 30 серпня 2008 року, однак, оскільки жодна із сторін договору не проінформувала іншу сторону про припинення його дії, кредитний договір був автоматично пролонгований ще на 12 місяців, тобто до 30 серпня 2009 року, і 31 серпня 2009 року строк виконання договору сплив у зв'язку з закінченням строку його дії. Оскільки між сторонами в порядку ст.259 ЦК України домовленості щодо зміни тривалості позовної давності не було досягнуто, на дані правовідносини поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки, перебіг якої починається зі спливом строку виконання зобов'язання, тобто з 31 серпня 2009 року. Отже, у даному випадку позовна давність для звернення позивача до суду починається з 31 серпня 2009 року і закінчується 31 серпня 2012 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом 25 листопада 2013 року, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки доказів поважності причин пропущення позовної давності позивач суду не надав. У відповідності до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 229,40 грн. стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed