Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні з їх донькою [PERSON], [INFO] та визначити його участь у вихованні дитини у спосіб встановлення для нього за домовленістю з матір'ю місця та часу спілкування з його малолітньою донькою у другу та четверту неділю кожного місця з 10 год. по 17 год., мотивуючи тим, що проживаючи без шлюбу з відповідачкою у них [INFO] народилася донька [PERSON] Як до народження дитини, так і після її народження, відносини між ними, як батьками дитини були хороші, а за останні роки ці відносини припинилися і вони стали проживати окремо один від одного. Вони обидва працюють, мають нормальні умови для проживання, але він, як батько дитини позбавлений спілкування з дитиною, тому на початку поточного року він звернувся з відповідною заявою у службу в справах дітей районної ради за місцем проживання відповідачки і у відповідності до чого було прийнято рішення виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради від 19.02.2016 року за №58 йому за домовленістю з матір'ю встановлено місце та час спілкування з його малолітньою донькою, а саме, другу та четверту неділю кожного місяця з 10 год. по 17 год. Однак і після цього рішення відповідачка не надає можливості бачитись з донькою. На його неодноразові поїздки для зустрічей з дитиною відповідачка повідомляє, що дитина живе і виховується нею самостійно і ніякого спілкування між батьком та дитиною бути не може. Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та зокрема зазначив, що його довіритель ніяких перешкод позивачу в спілкуванні з дитиною не чинить. Відповідач сам не виявляє ніякого бажання бачитись та спілкуватись з донькою. Третя особа орган опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради надала суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника та просили прийняти рішення, враховуючи інтереси дитини. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Як вбачається з копіє свідоцтва про народження Серія [NUMBER]- позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, що на теперішній час батьки дитини мешкають окремо. Після припинення між ними фактичних шлюбних відносин, дитина залишилась проживати разом з відповідачем. 19 лютого 2016 року за заявою [PERSON] виконавчим комітетом Самарської районної у м. Дніпропетровську ради було прийнято рішення №58, яким встановлено місце та час спілкування батька, [PERSON] з малолітньою донькою. [PERSON], [INFO], а саме, другу та четверту неділю кожного місяця з 10.00 год. до 17.00 год., за попередньою домовленістю з матір'ю [PERSON] Сторони з цим рішення погодились та не оспорювали. Позивач звертаючись з дійсним позовом зазначає, що відповідачка вищезазначене рішення не виконує, а чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини (ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини). Згідно зі ст.153 СК України мати, батько і дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно дост.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (стаття 158 СК України). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Статтею 159 СК України встановлено, що якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, підставами для усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з дитиною є обставини чинення цих перешкод, тим із батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, хто проживає окремо, які мають бути підтвердженими належними та допустимими доказами. Судом роз'яснювалось сторонам положення ст.ст.10,60 ЦПК України, якими передбачено, що саме сторони несуть обов'язок надавати суду докази на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем не було надано суду жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження тих обставин, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, не виконує рішення органу опіки. Представник відповідача категорично заперечував, що зі сторони його довірителя створюються якісь перешкоди позивачу в спілкуванні та вихованні дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги позивача не доведені, всупереч нормам ст. 10 та ст. 60 ЦПК України. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed