Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вказаною квартирою. В обґрунтування позову посилається на те, що йому на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 23.12.1992 року належить квартира [ADDRESS] . [PERSON] є його донькою, а [PERSON] є його онуком. Вони зареєстрували своє постійне місце проживання в зазначеній квартирі в якості членів його сім`ї. В 2006 році [PERSON] поїхала на заробітки за межі країни та забрала з собою свого сина [PERSON] , який на той час був ще неповнолітнім. Разом з собою вона забрала свої речі та речі сина. Протягом декілька років вона телефонувала йому та повідомляла, що працює в Російській Федерації, але свого житла вона тоді ще не мала, проживала в орендованих квартирах. Він сподівався, що вони ще можуть повернутися додому в м. Покров і не приймав ніяких заходів щодо зняття їх з реєстрації в квартирі. Але за минулий час він переконався у тому, що донька та онука не мають наміру повертатися додому в м. Покров Дніпропетровської області. Він сподівався на те, що донька та онука приїдуть відвідати його та дружину в м. Покров і тоді вони зможуть самостійно знятися з реєстраційного обліку в квартирі. З 2006 року донька та онук не проживають в зазначеній квартирі, не користуються нею, не несуть ніяких витрат по її утриманню та по оплаті за комунальні послуги. В квартирі не залишилося ніяких їх речей. Таким чином, відповідачі протягом вже більше 15 років не проживають в його квартирі та не користуються нею без будь-яких поважних причин і в подальшому теж не мають наміру проживати в ній та користуватися нею. Сам факт реєстрації відповідачів в його квартирі порушує його права як власника та створює для нього відповідні незручності. Зокрема, він несе додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги, не отримує субсидію на оплату комунальних послуг і не може здійснити її відчуження, оскільки сам факт реєстрації в ній відповідачів створює відповідні незручності. З вказаних обставин йому потрібно усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування нею. Тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив не надали. Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідачів, з огляду на що відповідачі, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважаються такими, що отримали судову повістку. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.12.1992 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, статтею 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно до ч.2 ст.327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців». Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час. Як зазначає у своєму позові [PERSON] , йому необхідно усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вказаною квартирою, для отримання субсидії на оплату комунальних послуг, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування нею є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved