Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 03.05.2006р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних. Відповідач порушує умови договору, не сплачує заборгованість за кредитом та відсотками. Сума заборгованості відповідача перед банком станом на 31.01.2015р. склала: заборгованість за кредитом 18016,32 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 77752,77 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом 2000,00 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 791,51 грн. Рішенням Індустріального суду м.Дніпропетровська від 12.09.2013р. з відповідача [PERSON] вже стягнута заборгованість в сумі 81938,83 грн. Різниця становить 17121,77 грн. 14.04.2006р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачами [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки, у відповідності до якого відповідач [PERSON] взяла на себе солідарну відповідальність за виконання обовязків за вказаним кредитним договором. Тому в своєму позові позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказану суму боргу, а також судові витрати в сумі 243,60 грн. Позивач надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без участі його представника, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] надіслав до суду заяву з проханням перенести розгляд справи, але будь-яких підтверджень поважності причини його відсутності до суду не надав. На підставі ст.224 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін в заочному порядку на підставі наявних доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що 03.05.2006р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% річних. 14.04.2006р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачами [PERSON], [PERSON] був укладений договір поруки, у відповідності до якого відповідач [PERSON] взяла на себе солідарну відповідальність за виконання обовязків за вказаним кредитним договором. Згідно рішення Індустріального суду м.Дніпропетровська від 12.09.2013р. з відповідача [PERSON] стягнута заборгованість за вказаним договором в сумі 81938,83 грн. Вказане рішення набрало законної сили 23.09.2013р. З ухваленням вказаного судового рішення мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, тому строк дії кредитного договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини, нарахування відсотків та пені поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз.1,2 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. В даному випадку вимоги згідно ст.625 ЦК України позивачем не заявлялись, повторне стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким заборгованість вже була стягнута судовим рішенням, яке набрало законної сили, суперечить діючому законодавству, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed