Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив розірвати шлюб між ним та [PERSON], та визначити місце проживання малолітньої доньки - [PERSON] з позивачем. В обґрунтування позову зазначається, що з [PERSON] позивач перебуває в шлюбі з 01.06.2013 року. [INFO] у них народилася донька - [PERSON], яка проживає з позивачем. Шлюб з відповідачем виявився невдалим, основною причиною є те, що відповідач від самого початку сумісного проживання зловживала спиртними напоями, внаслідок цього веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, вихованню дитини та веденню домашнього господарства не приділяє уваги, часто не ночує вдома. У відзиві на вищезазначену позовну заяву, наданому представником відповідача [PERSON], яка в подальшому відмовилася від представництва інтересів відповідача у зв'язку з не виконанням останньою умов договору про правову допомогу, та така відмова була прийнята судом, зазначається, що не заперечуючи проти розірвання шлюбу, відповідач заперечує проти позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з батьком, виходячи з наступного. Відповідач має джерело доходів - перебуває на обліку в міському центрі зайнятості та знаходиться в пошуках роботи. На обліку у лікаря - нарколога, лікаря - психіатра не перебуває, що підтверджується відповідними довідками, наявними в матеріалах справи, забезпечена житлом. Забезпечений розвиток дитини шляхом відвідування дошкільного навчального закладу №21 (ясла - садок) комбінованого типу художньо - естетичного спрямування. Згідно з судовим наказом Орджонікідзевського міського суду по справі №184/244/18 з [PERSON] на її користь на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 50% від встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний судовий наказ перебуває на виконанні в Покровському міському відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області. Вважає, що на теперішній час відсутні виняткові обставини, згідно з принципом 6 Декларації з прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, які б дозволили розлучити малолітню дитину з матір'ю. Вважає, що при визначенні місця проживання дитини суд повинен також врахувати схильність позивача до насильства в сім'ї. Так, постановою Нікопольського міськрайонного суду від 24.10.2013 року по справі №182/9565/13-п [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Крім того, вважає, що висновок органу опіки та піклування Нікопольської райдержадміністрації є недостатньо обґрунтованим, оскільки висновок відносно батька дитини стосовно не притягнення його до відповідальності не відповідає дійсності і спростовується постановою Нікопольського міськрайонного суду від 24.10.2013 року по справі №182/9565/13-п; висновок щодо матері дитини про зловживання спиртними напоями спростовується довідкою лікаря - нарколога від 13.03.2018 року; висновок щодо матері дитини стосовно неналежної соціальної поведінки не підкріплений жодними матеріалами та доказами; батько дитини, як і мати, не має у своїй власності об'єктів нерухомого майна, а отже, батьки дитини перебувають в рівних умовах. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, вказані у позовній заяві. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник органу опіки і піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області та служби у справах дітей Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області позовні вимоги позивача підтримали в частині визначення місця проживання малолітньої доньки - [PERSON] з позивачем. Відповідач у судовому засіданні 03.10.2018 р. позов визнала у повному обсязі та просила задовольнити позовні вимоги. Не зважаючи на фактичне визнання позову відповідачем, суд з метою захисту якнайкращих інтересів дитини, обов'язок забезпечення яких покладений ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року на державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, здійснив процесуальні дії щодо встановлення фактичних обставин справи, а саме заслухавши позивача, відповідача, з'ясувавши позицію представників служби у справах дітей Нікопольської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, органу опіки і піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Правилами ст.12, ч.1ст.81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивач з відповідачем зареєстрували шлюб 01.06.2013 року за номером актового запису 63, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського управління юстиції у Дніпропетровській області видано відповідне свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с. 5). [INFO] у них народилася донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини [NUMBER], виданого 26.07.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6). Розглядаючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved