Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Чорнобаївське» та просить суд з урахуванням уточненої позовної заяви: визнати формулювання звільнення [PERSON] Відповідачем за ч. 4 ст. 40 КЗпП України таким, що не відповідає чинному трудовому законодавству і змінити формулювання для його звільнення з 4.4 ст. 40 КЗпП на ч. 3 ст. 38 КЗпП України; зобов'язати ПАТ «Чорнобаївске» звільнити Позивача з посади заступника директора за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у відповідності до поданої заяви про звільнення; стягнути з Відповідача спричинену [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1000,00 гривень; судові витрати пов'язані з розглядом цієї справи покласти на Відповідача, в тому числі стягнути 5000,00 гривень за правову допомогу та стягнути витрати пов'язані з явкою до суду; затрати пов'язані з даною справою покласти на Відповідача; звільнити [PERSON] від сплати судового збору за розгляд цієї справи. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2014р.його було поновлено на посаді заступника директора ПАТ «Чорнобаївське». Враховуючи, що підприємство Відповідача знаходиться на відстані близько 700 кілометрів від місця проживання Позивача, це ускладнює безпосередню подачу заяви Відповідачу про звільнення. Тому, Позивачем на адресу Відповідача була відправлена телеграма від 11.02.2014р., за якою [PERSON] прохав звільнити його з 12.02.2014р. у відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, яка надає працівнику право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю чи трудовий договір. В цій же телеграмі Позивачем було вказано, що письмову заяву про звільнення він направляє поштою. Вищезазначена заява була відправлена Відповідачу 11.02.2014р. цінним листом. У повідомленні про вручення вищевказаної телеграми датою отримання її Відповідачем є 14.02.2014р. Згідно до вищевказаного рішення Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2014р., Відповідач наказом № 22-к від 18.02. 2014р. поновив Позивача на посаді заступника директора ПАТ «Чорнобаївське» з 05.08.2013р., про що повідомив останнього листом від 18.02.2014р. за вихідним № 333, який він отримав 22.02.2014р. В перший робочий день, за днем отримання вищевказаного листа, тобто 24.02.2013р., Позивач направив телеграму Відповідачу з проханням звільнити його з займаної посади та цінний лист з заявою про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Телеграма отримана Відповідачем 26.02.2014р. Відповідач з невідомих Позивачу причин до 03.03.2014р. не отримував на пошті цінні листи з заявамиОнопченко О.В. про звільнення, достеменно знаючи про їх наявність з його телеграм, за якими Позивач прохав звільнити його та одночасно вказував на направлення на адресу Відповідача письмових заяв про звільнення. 12 березня 2014 року Позивач отримав листа від Відповідача датованого 07.03.2014р. за № 451 в якому [PERSON] повідомлено, що у звільненні за ч. 3 ст. 38 КЗпП України йому відмовлено, так як Відповідачу не зрозуміла підстава для звільнення Позивача та не вказані конкретні факти невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору. Позивач вважає, що відмова у його звільненні за ч. 3 ст.38 КЗпП України є незаконною та порушує його трудові права. Так, як зазначено Позивачем, диспозиція ч. 3 ст.38 КЗпП України конкретно передбачає право працівника у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, колективний чи трудовий договір. Тобто, підставою для реалізації працівником такого права прямо передбачена цією нормою трудового законодавства, де законодавець пов'язує її з невиконанням власником чи уповноваженим органом законодавства про працю чи трудового договору і не потребує додаткового пояснення при встановленій наявності такого невиконання судовим рішенням чи другим компетентним органом. Стосовно того, що не вказані у заявах про звільнення конкретні факти невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умови колективного чи трудового договору, то Відповідач умисно, без достатніх причин посилається на відсутність таких фактів при наявності судових рішень про поновлення на роботі через невиконання Відповідачем відносно Позивача законодавства про працю та умов трудового договору, а також результатів перевірок за його заявами Територіальною державною інспекцією з питань праці у Херсонській області. Тому, як вважає Позивач, законодавець не передбачає обов'язок працівника вказувати причину свого звільнення за вищеназваною нормою трудового закону в разі встановлення судом фактів, невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. При подачі позовів про поновлення Позивача на роботі, останнім вказувалось невиконання Відповідачем відносно нього законодавства про працю і ці факти встановлені у судових рішеннях Харківського районного суду від 03.06.2013р. та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 12.08.2013р. на це рішення, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2014р. При судовому розгляді позовівОнопченко О.В., ПАТ «Чорнобаївське» було стороною по справі і у нього маються ці судові рішення. Як в телеграмах, так і в заявах про звільнення Позивач посилався саме на вищевказанісудові рішення, що і є фактичноювказівкою на конкретні факти невиконання Відповідачем законодавства про працю та умов трудового договору. Крім вищенаведених судових рішень, є відомі Відповідачу висновки Територіальної державної інспекції з питань праці у Херсонській області від 30.05.2013р. за №21-01- 12/0-372 та від 18.09.2013р. за №21-01-13/0-573, де встановлено ряд фактів невиконання Відповідачем законодавства про працю відносно Позивача. Винні особи Відповідача у невиконанні законодавства про працю відносно [PERSON] притягувались до адміністративної відповідальності. Як вбачається із вищеперерахованого, підстави та конкретні факти невиконання Відповідачем законодавства про працю відносно Позивача повністю відомі ПАТ «Чорнобаївське» та закріплені у вищевказаних судових рішеннях і висновках за результатами перевірки компетентним органом з питань праці. До невиконання Відповідачем законодавства про працю судовими рішеннями віднесено дворазове незаконне звільнення [PERSON] з ініціативи Відповідача, невиплата заробітної плати більше чим за два місяця, не проведення розрахунку при звільненні, не виконання вимог ст.49 КЗпП України, за якою Відповідач зобов'язаний за заявою Позивача видати довідку про час праці у нього та розмір заробітної плати, що позбавило [PERSON] можливості постановки на облік у органах працевлаштування. З часу подачі позову до суду, змінились обставини трудових відносин з Відповідачем, яких на момент звернення до суду не існувало. А саме, 24.03.2014р.Позивач звільнений Відповідачем за прогули на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП України, що є черговим порушенням вимог трудового законодавства, так як вважає Позивач, він не вчиняв прогулів. Така позиція ґрунтується на наступному: у відповідності до ст. 21 КЗпП трудовий договір є двосторонньою угодою між працівником та працедавцем і як передбачає ст.24 КЗпП, то як правило в письмовій формі. Під час дії трудового договору з Відповідачем, останній двічі, в порушення трудового законодавства з власної ініціативи розривав трудовий договір зПозивачем і двічі за рішенням судів останній був поновлений на роботі. Позивач вказував, що за рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2014р.він поновлений на роботі, але не приступаючи до роботи направив на ім'я Відповідача письмові заяви про звільнення, що є підставою вважати про його небажання відновити трудовий договір. Як зазначає Позивач, це його конституційне право і ніхто не вправі примусити його працювати у працедавця, який постійно порушує відносно нього трудове законодавство, що встановлено в судових рішеннях. В даному випадку, Позивач до роботи не приступав, що додатково свідчить про відсутність прогулів, які можливі тільки з моменту повноцінного двостороннього відновлення трудових правовідносин. Вищевикладені обставини спонукали Позивача звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні Позивач та його адвокат позовні вимоги та уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в них. Також адвокат позивача в судових дебатах зауважив, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: 1.Формулюючи свої вимоги, позивач надав суду усні пояснення та письмові докази, з яких слідує, що будучи поновленим на роботі рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11.02.2014 р., відносно якого допущено негайне виконання, в цей же день Позивач направив роботодавцю, відповідачу по справі, телеграму та письмову заяву про розірвання трудового договору з 12.02.2014 р. на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП.

Outcome: dismissed