Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг за розписокю в розмірі 30 000 грн., індекс інфляції в розмірі 5 098,08грн., три відсотки річних в розмірі 1 899 грн. та судовий збір в сумі 300 грн. В судове засідання позивач не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався в установленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 07.07.2012 року [PERSON] передав [PERSON] у борг гроші в розмірі 30 000 грн. Згідно боргової розписки відповідач зобов'язувався повернути позивачу зазначену суму в строк до 07.09.2012 року, але у вказаний строк свої зобов'язання не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 статті 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно змісту ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом, а згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтями 610 та 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком суми заборгованості, наданим позивачем та вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики від 07.07.2012 року в розмірі 30 000 грн., трьох відсотків річних в розмірі 1 899 грн., індексу інфляції в розмірі 5098 грн. на підставі ст. 625 ЦК України підлягають задоволенню в повному обсязі. Також з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 69 грн. 97 коп.

Outcome: approved