Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 36097,70 грн., мотивуючи порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором б/н від 29.12.2011р. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено,\~що 29.12.2011 р. відповідач звертався до позивача та в цей день підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг/а.с.7/. Як вбачається із Анкети-заяви, в ній зазначені данні відповідача: місце проживання, телефон, місце роботи, доходи. В графі «Бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою» не мається розміру кредиту. Та взагалі відсутні відомості щодо видачі картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу, зобовязання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтями 629 та 630 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов певного виду, оприлюднених в установленому порядку. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір юридично закріплює відносини між сторонами, надаючи їм характер зобовязань, виконання яки захищене законом; визначає порядок, способи та послідовність здійснення дій сторонами, передбачає засоби забезпечення зобовязань. Договір є видом правочину і для його укладення та чинності сторонами необхідно дотримуватись усіх тих вимог, які визначені у ст. 203 ЦК України для всякого правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Такими істотними умовами договору є: умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовились з приводу всіх суттєвих умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансової послуги, а кредитування і є фінансовою послугою (ст. 4 цього Закону), повинен мати обовязково найменування фінансової операції, розмір фінансового активу та зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків, строки дії договору, права та обовязки сторін, відповідність сторін і підписи сторін. По даній справі встановлено, що в підписаній відповідачем [PERSON] від 29 грудня 2011 р. є єдина притаманна кредитного договору умова це бажання отримати картку. Будь-які інші умови, в тому числі такої істотної умови кредитного договору як розмір кредиту (у випадку з кредитними картками це розмір кредитного ліміту), в даній [PERSON] не зазначені. Також, договір позики є укладеним з моменту передачі коштів (ч. 2 ст. 1046 ЦК України). Дана норма поширюється і на кредитні відносини. Доказом зарахування кредитних коштів на відкритий розрахунковий рахунок, відповідно до виданої платіжної кратки у відповідності до Постанови НБУ № 22 від 21.01.2004 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» може виступати тільки платіжне доручення або меморіальний ордер. Жоден з цих доказів позивач не надав суду. Крім того, надані позивачем до матеріалів позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» не містять підпису відповідача, що свідчить про необізнаність з даним документом відповідача. Встановлені обставини узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 11.03.2015 по справі № 6-16цс15, в якій наведений висновок щодо застосування відповідних норм права про те, що умови, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Таким чином, в судовому засіданні не найшло підтвердження укладення кредитного договору між сторонами по справі, тобто докази існування між ними взаємних прав та обовязків, що є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed