Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на однокімнатну квартиру, посилаючись на те, що він мешкає в однокімнатній квартирі, розташованій за адресою: м. Лозова, Харківської області, провулок Виставочний, б. 8, кв. 7 з 1994 року. Вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області 26.12.1995 року. В дану квартиру він засилився зі згоди власників житла, тобто він є добросовісним володільцем та користувачем спірної квартири. З часу його вселення відповідачі ніяких претензій стосовно житла не предявляли. В звязку з чим просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: м. Лозова, Харківської області, провулок Виставочний, б. 8, кв. 7. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду свою заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Крім цього просив в разі неявки відповідачів по справі ухвалити заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення йому розяснені та зрозумілі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації, а саме в газеті «Урядовий курєр» за № 178 (5798) від 22 вересня 2016 року, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача, наданої у письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Частина 4 статті передбачає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 5 ЦК України про дію законів у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, відповідно до якого правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання судом права власності на нерухоме майно не може мати місце раніше 1 січня 2011 року, за умови державної реєстрації нерухомого майна за такою особою. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України у разі смерті фізичної особи право власності припиняється. З матеріалів справи вбачається, що квартира, розташована за адресою: м. Лозова, Харківської області, провулок Виставочний, б. 8, кв. 7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 грудня 1995 року, виданого виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області на підставі розпорядження виконавчого комітету від 05.12.1995 року, який зареєстрований в Лозівському БТІ Харківської області в реєстрі № 10623, у реєстровій книзі № 61 від 04.01.1996 року належить відповідачам по справі на праві спільної сумісної власності. Відповідачі вибули зі спірної квартири в 1994 році. Позивач по справі [PERSON] в 1994 році домовився з відповідачами по справі про укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, але в звязку з неможливістю отримання в Лозівському бюро технічної інвентаризації Харківської області нового технічного паспорта в звязку з відсутністю довідки про вартість квартири договір купівлі-продажу квартири не був укладений. Але на виконання умов укладеного договору відповідачі по справі надали [PERSON] ключі від квартири, забрали свої особисті речі та виїхали з спірної квартири. Відповідачі на протязі всіх цих років до квартири не навідувались, ніяких вимог про звільнення з квартири чи її повернення не заявляли. В звязку з чим, починаючи з 1994 року позивач проживав та проживає по теперішній час в спірній квартирі, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги. Крім цього, як вбачається з заочного рішення, постановлено 08 вересня 2010 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області позивачу було визначено право на постійне проживання у вищевказаній квартирі та проведення його реєстрації в спірній квартирі. В звязку з вищевикладеним суд вважає, що позивач є добросовісним набувачем, оскільки вже протягом більш ніж 20 років відкрито та безперервно володіє квартирою. Правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст. 344 ЦК України, згідно яких особа набуває право власності за набувальною давністю, якщо вона добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіє цим майном протягом установленого строку. А тому суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. У відповідності до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони повинні довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст..ст. 57-59 ЦПК України як факт спричинення їм шкоди так і її розмір. Інші доводи не можуть бути прийняті до уваги. Оскільки позивачем доведені обставини на які вона посилається в позовній заяві належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне задовольнити дані позовні вимоги. Вимога позивача щодо визнання права власності за набувальною давністю не порушує нічиїх прав та обовязків і не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved