Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 17.10.2013 року за реєстровим № 3-407. У даному житловому приміщенні зареєстровані, але не проживають, відповідачки [PERSON] та [PERSON], які є доньками позивача. До 2000 року відповідач [PERSON] як член сімї мешкала разом з позивачем за зазначеною адресою, відповідач [PERSON] з 2008 року проживає в іншій країні. На цей час обидві дочки проживають в [PERSON] у м. Шарм ель Шейх. З часу вибуття і по теперішній час відповідачки за місцем реєстрації в Україні не проживають, виїхати в Україну немає можливості. Відповідачки не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, будинком не цікавляться. Реєстрація і не проживання відповідачів у вказаному будинку перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном. Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. В судовому засіданні позивач надала пояснення, аналогічні позовної заяви, просить задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не зверталися. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій вказує, що проти позову не заперечує, просить розглядати справу без його участі. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що знайомі з сімєю позивачки на протязі довгого часу, за адресою [ADDRESS] відповідачки не проживають більше 10 років, обидві перебувають у шлюбі з громадянами [PERSON] та мешкають у цій країні. У звязку з відсутністю відповідачів у судовому засіданні, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст. 280-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS]/[PERSON] у місті Запоріжжя на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.10.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим номером 1-1738 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2013 року, індексний номер витягу 11040916. Згідно з відповіддю на запит Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 31.07.2018 № 01-71/6009, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] з 11.08.1998 року по теперішній час. Згідно з відповіддю на запит Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 31.07.2018 № 01-71/6010, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO] з 16.06.1998 року по теперішній час. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], зареєстрованого Первомайським відділом РАГСу Кримської області, актовий запис №122, матірю вказана [PERSON] Свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], зареєстрованим Новоселівською с/р Казачинсько-Ленського району Іркутської області, актовий запис №26, підтверджується, що [PERSON] є матірю відповідачки. Згідно довідки від 10 квітня 2015 року, наданої директором відділу кадрів у компанії «Дайв [PERSON]» [PERSON], вказується, що [PERSON] працює на посаді Голови Адміністративного відділу в «Дайв [PERSON]» у [PERSON] - затока Наама - м. Шарм ель Шейх з вересня 2014 року по теперішній час. Довідка № 22 від 07.04.2015 року, надана ВАТ «Спортивний комплекс «Олімпійський», вказує, що [PERSON] працює у даному товаристві з 16.09.2014 року до теперішнього часу на посаді заступника директора Дирекції з організації й проведенню заходів. Таким чином, реєстрація відповідачів у будинку і не проживання в ньому перешкоджає власнику реалізовувати надані законом права вільно розпоряджатися належним майном. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст.383 ЦК України власник власника житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною першою ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. З'ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають у будинку понад один рік, не несуть жодних обов'язків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймають участі у поточних витратах на утримання квартири, усі витрати, пов'язані з утриманням житла, несе позивач. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156 ЖК України та ст. 405 ЦК України). В силу ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Враховуючи, що відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позов не надали, в даному будинку не проживають без поважних причин, не несуть обов'язків щодо утримання будинку, та залишаються зареєстрованими в ньому, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за відповідачів, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування квартирою, оскільки понад 1 рік не проживають в будинку без поважних причин, не користуються ним, не цікавляться спірним приміщенням та намірів щодо користування житлом, на протязі тривалого часу, не виявляють. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved