Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 21 серпня 2014 року він придбав у відповідача - [PERSON] автомобіль «ВАЗ-21093» 1990 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. Офіційно купівлю-продаж не оформлювали, в підтвердження придбання позивачем автомобілю він має відповідну розписку. 31.8.2014 року придбаний ним автомобіль був затриманий співробітниками ДАІ та направлений на штраф майданчик на підставі постанови державного виконавця про арешт майна божника. Після звернення до відповідача - Заводського ВДВС, йому повідомили, що [PERSON] має борги перед ПАТ КБ «Приватбанк», у зв'язку з чим державним виконавцем й був накладений арешт на вищезазначений автомобіль право власності на який зареєстровано за [PERSON] Позивач вважає, що спірний автомобіль належить йому на праві власності, оскільки в жовтні 2013 року автомобіль [PERSON] був проданий [PERSON], без перереєстрації, в подальшому [PERSON], аналогічним чином продав автомобіль [PERSON], а той вже таким же ж чином прождав автомобіль позивачеві. На підставі вищенаведеного, позивач просить визнати за ним право власності на спірний авто моль та зняти з нього арешт. Сторони в судове засідання не з'явилися Позивач та відповідачі ПАТ КБ «Приватбанк» і Заводський ВДВС Запорізького МУЮ надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечують. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» надав заперечення в яких зазначає, що при придбанні автомобілю позивачем не дотримана форма правочину, передбачена для даного виду угод. Відповідач [PERSON] своєї думки з приводу позовних вимог не висловив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав. Перевіривши матеріали справи, суд встановив юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які бе5руть участь у справі. Згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Позивач просить визнати за ним право власності на автомобіль «ВАЗ-21093» 1990 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], який він придбав 21.8.2014 року. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Предметом судового розгляду є право власності на автомобіль. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Предметом судового розгляду є право власності на автомобіль. Державна реєстрація автомобілів передбачена Постановою Кабінету міністрів України від 7.9.1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (надалі Постанова). Пункт 2 Постанови передбачає обов'язковість даного порядку для всіх власників транспортних засобів. Пункт 7 Постанови передбачає обов'язок проведення реєстрації транспортного засобу протягом десятиденного строку після придбання. Пунктом 8 Постанови передбачений перелік документів на підставі яких проводиться державна реєстрація транспортного засобу є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація (450-2012-п) на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби. Представлена позивачем до позову розписка не жодним відповідає вимогам до документів, зазначених в п.8 Постанови, у зв'язку з чим, суд не може прийняти її як належний доказ, підтверджуючий право власності позивача на автомобіль. Інших доказів судові не надано. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані й задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed