Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору. При цьому посилається на те, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] , 15 травня 2015 року було укладено кредитний договір №GP-7618183, на підставі якого видано кредит у сумі 27262,45 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк «Ренесанс Капітал». На баланс ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» внаслідок приєднання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» була передана заборгованість за даним кредитним договором. Відповідач всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення банку, не виконувала свої зобов`язання довготривалий час. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 17 жовтня 2019 року складає 128060 грн., з яких: - 17716,88 грн. заборгованість за кредитом; - 1750,58 грн. - заборгованість процентами; - 7794,99 грн. - заборгованість за комісією; - 100797,60 грн. - штрафні санкції. У зв`язку з зазначеним, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором №GP-7618183 від 15 травня 2015 року та витрати по сплаті судового збору у сумі 1921 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 22.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, просив в позовній заяві здійснити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач в останнє судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила відмовити в задоволенні позовних вимог, додала до заяви виписку з офіційного сайту Українського Бюро кредитних історій інформацію де вказано, що кредит є закритим. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за наявності позиції відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що\~15 травня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] було укладено кредитний договір № GP-7618183, на підставі якого видано кредит. Відповідно до п. 1.1. Статуту АТ «ПУМБ», останній є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і АТ «Банк Ренесанс Капітал», в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до Банку, згідно рішення загальних зборів акціонерів Банку (протокол № 68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал»(рішення № 2 від 14 березня 2015 року). Відповідно до пропозиції укласти договір (оферта), в останьому вказано номер кредитного договору № GP-7618183, суму кредиту 23985,57 грн. та строк дії останього 36 місяців /а.с. 5/. Позивачем не надано суду будь-яких доказів відкриття відповідачеві рахунку і видачі їй картки, дати її вручення, повідомлення пін-коду, зміни ліміту овердрафту. До позовної заяви не додається ні кредитний договір, ні конкретний розрахунок суми заборгованості, з якого чітко повинно бути видно, коли та в яких розмірах повинні здійснюватись внески на оплату кредитного боргу. Також банком не надано графіку погашення заборгованості, з якого б можна було встановити, коли та в яких розмірах повинні були здійснюватись платежі та встановити за які саме проміжки часу виникла заборгованість, та коли було здійснено нарахування штрафних санкцій та відсотків. У наданій позивачем довідці про стан та історію заборгованості за кредитним договором № GP-7618183 від 18.05.2015 р та виписці по рахунку [PERSON] станом на 17 жовтня 2019 року вказана заборгованість в сумі 128060 грн., натомість дана довідка та виписка не є бухгалтерськими документами, що підтверджують заборгованість за кредитним договором, не містить відомостей про те, коли утворилася заборгованість та чи здійснювались погашення і коли саме. З метою перевірки доказів щодо наявності заборгованості відповідача, ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.03.2021 року про витребування доказів, яка двічі направлялася на адресу позивача /а.с. 56,92/, про зобов`язання Житомирське відділення Першого Українського міжнародного банку (ПУМБ) (адреса: м. Житомир, вул. Київська, 9 інд. 10014) та з Головного офісу ПУМБ (адреса: м. Київ, вул. Андріївська, 4, інд. 02000): надати суду докази на підтвердження чи спростування інформації стосовно закриття (погашення) кредиту за кредитним договором GР 7618183 перед ПУМБ з боку [PERSON] . На неодноразові звернення суду до позивача про надання доказів щодо наявності чи відсутності боргу [PERSON] за кредитним договором GР 7618183 укладеним між відповідачем та АТ «ПУМБ» на адресу суду жодної інформації з боку позивача не надходило. Згідно наданої виписки з офіційного сайту Українського Бюро кредитних історій, а саме: п. 24 інформації за кредитним договором № GР -7618183, який був виданий 18.05.2015 року, терміном дії до 18.05.2018 року, станом на 29.07.2020 року, кредит закритий /а.с. 92/. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати вимогам ст. 81 ЦПК України та встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі\~Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті\~19\~Резолюції Генеральної\~Асамблеї ООН\~«Керівніпринципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від\~22 листопада 1996 року № 543/96-В\~«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням наведених вище суперечностей в наданих позивачем доказах та повідомлених представником позивача у позові обставинах, а також з урахуванням того, що вищезазначена виписка з рахунка за формою та змістом фактично не є випискою по рахунку, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження як видачі відповідачеві кредитних коштів, так і на підтвердження розміру заборгованості. У відповідності правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №221/5089/16-ц, - у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року в справі №755/16198/15-ц, - застосувавши при ухваленні судових рішень принцип диспозитивності та справедливості, суд обґрунтовано відмовляє у задоволенні позовних вимог. Крім того, слід зауважити, що відповідно до пропозиції укласти договори (оферта) 16 березня 2015 року вказано строк кредиту 36 місяців. Відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1049 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку, на який надається позика. Аналіз норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18; від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, провадження №4-154цс18; від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у зв`язку з закриттям кредитного рахунку та недоведеністю позовних вимог. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення\~ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed