Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставне майно. Посилався на те, що 05.06.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2501/0607/96-006, згідно якого він отримав кредит у розмірі 227000 гривень з кінцевим терміном повернення до 03.06.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 відсотків річних. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язався забезпечити повернення отриманого кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в сумі та строки, що передбачені договором. Однак, позичальником в порушення умов договору не було виконано прийняті на себе зобов'язання у зв'язку з чим у нього станом на 16.12.2013 року наявна заборгованість по договору в розмірі 573166 грн. 08 коп., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 194800 гривень; заборгованість по процентах за користування кредитом - 206892 грн. 02 коп.; заборгованість по пені - 145630 грн. 05 коп.; 3 % річних від простроченої суми кредиту - 5844 грн. 01 коп. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 05.06.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір застави, відповідно до якого відповідач надала в заставу вантажний самоскид марки «Iveco Ford», 2000 року випуску, двигун V-8570 куб.см.D, шасі [NUMBER], р.н. [NUMBER]. На виконання договору застави 11.06.2007 року в державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано вказане приватне обтяження. Також вказував на те, що правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» став ПАТ «Сведбанк», який в подальшому за договором факторингу відступив свої права на користь ТОВ «Вердикт Фінанс». 08.02.2012 року відповідачам було направлено письмове повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, на що останні не відреагували. Просив позов задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 16.06.2007 року, з урахуванням додаткової угоди від 16.06.2007 року в розмірі 573166,08 гривень. Також просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави: вантажний самоскид марки «Iveco Ford», 2000 року випуску, двигун V-8570 куб.см.D, шасі [NUMBER], р.н. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 24.05.2007 року, який належить [PERSON], з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням товариству всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, просив витребувати у [PERSON] та передати у володіння позивача вантажний самоскид марки «Iveco Ford», 2000 року випуску, двигун V-8570 куб.см.D, шасі [NUMBER], р.н. [NUMBER], комплект ключів від зазначеного транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та номерні знаки. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що 05.06.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2501/0607/96-006, згідно якого він отримав кредит у розмірі 227000 гривень з кінцевим терміном повернення до 03.06.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 відсотків річних (а.с.26-32). Кредит було надано позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування кредиту з позичкового рахунку, зазначеного в п.2.1 договору, на поточний рахунок позичальника [NUMBER]. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язався забезпечити повернення отриманого кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в сумі та строки, що передбачені договором. 16.06.2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, якою були внесені зміни до п.1.1 та п.1.3 Договору та збільшено тіло кредиту на 13000 гривень (а.с.31). Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В подальшому, 02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступило правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Вердикт-Фінанс» було укладено договір факторингу №11, відповідно до якого банк відступив ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників зазначених у реєстрі, в тому числі і по договору №2501/0607/96-006 (а.с.37-45). За змістом ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні розрахунку, [PERSON] свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 16.12.2013 року заборгував позивачеві по кредитному договору: заборгованість по тілу кредиту - 194800 гривень; заборгованість по процентах за користування кредитом - 206892 грн. 02 коп.; заборгованість по пені - 145630 грн. 05 коп.; 3 % річних від простроченої суми кредиту - 5844 грн. 01 коп. (а.с.5-12). Разом з тим, позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 573166 грн. 08 коп. є необґрунтованими, оскільки, додавши усі складові заборгованості, її дійсний розмір становить 553166 грн. 08 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до [PERSON] обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню в розмірі 553166 грн. 08 коп. Щодо позовних вимог до [PERSON] слід зазначити наступне. Так, судом встановлено, що 06.06.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна №2501/060796-006-Z-1 (а.с.33-34). Відповідно до умов договору, в забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором №2501/0607/96-006 заставодавець передає в заставу заставодержателю належне йому на праві власності рухоме майно, а саме: вантажний самоскид марки «Iveco Ford», 2000 року випуску, двигун V-8570 куб.см.D, шасі [NUMBER], р.н. [NUMBER]. Пунктом 11.4 Договору визначено, що заставодержатель має право у разі невиконання позичальником умов основного зобов'язання звернути стягнення на предмет застави і задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у повному обсязі на момент фактичного задоволення таких вимог, включаючи суму кредиту, процентів за користування ним, неустойки та інших платежів. Звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя здійснюється з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку будь-яким із способів: - шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателя в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором; - шляхом продажу заставодержателем предмету застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою-покупцем або на публічних торгах; шляхом безпосереднього звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису або звернення заставодержателя до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави. Вказаний договір був зареєстрований в реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом про реєстрацію (а.с.36). Відповідно до ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов'язання застава зберігається в початковому обсязі. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Згідно ст.589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків завданих порушенням зобов'язання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.ст.25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами чинного законодавства позивачу надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. З огляду на викладене вимога ТОВ «Вердикт Фінанс» про визначення такого способу звернення стягнення на заставлений автомобіль як продаж банком цього автомобіля шляхом укладення договору купівлі-продажу від імені відповідача з іншою особою покупцем підлягає задоволенню. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial