Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 11.10.2002 року. Вказав, що від цього шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Позивач, посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до припинення сімейно-шлюбних стосунків, ведення спільного господарства та сумісного проживання, просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, де також підтримав позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини не явки суду не повідомила. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Із свідоцтва про одруження, що було видане 11.10.2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, вбачається, що сторони 11.10.2002 року зареєстрували шлюб, актовий запис №1980. Сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, проживають за однією адресою. Судом, також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір'ю. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх неповнолітньої дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved