Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з\~позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 2\~700\~000 грн. Подавши уточнену позовну заяву, яка за своїм змістом є заявою про зміну предмету позову, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 2\~700\~000 грн. шляхом звернення стягнення на предмет застави, а саме шляхом переведення права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]; скасувати свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, видане 24.06.2009 року на імя [PERSON], та визнати за позивачем право власності на зазначену квартиру. Позов обґрунтований такими обставинами. 11.01.2006 року позивач позичив відповідачу на його прохання грошові кошти в розмірі 2\~700\~000 грн. для придбання квартири, у той час як відповідач зобов'язався повернути суму позики до 28.07.2013 року, про що надав розписку. У визначений договором термін відповідач суму позики не повернув та ухиляється від виконання своїх зобовязань. З метою забезпечення виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором позики, між сторонами було укладено договір застави майнових прав від 11.01.2006 року, які виникли у відповідача за договором про дольову участь у будівництві житла № 47 від 11.01.2006 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Південбуд Інвест». Оскільки відповідач досі не повернув суму боргу, у позивача виникло право одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Умовами договору застави передбачено переведення заставленого права на заставодавця. Будівництво обєкта за договором інвестування було завершено, та 24.06.2009 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на квартиру. У звязку з цим позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. У судове засідання позивач не зявився та подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився та подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, відповідач подав до суду письмові заперечення проти позову і, посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність грошових коштів, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Судом було витребувано з архіву суду та оглянуто матеріали цивільної справи № 2-10938/10 за позовом [PERSON] до [PERSON], ТОВ «Південбуд Інвест», Одеської міської ради про визнання дійсним договору про дольову участь в будівництві житла, визнання недійсним договору про дольову участь в будівництві житла, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на квартиру. Дослідивши письмові докази по справі та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 11.01.2006 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передає, а [PERSON] приймає у власність 2\~700\~000 грн. У свою чергу, [PERSON] зобов'язався повернути суму позики готівкою частинами або за один раз до 28.07.2013 року. Факт одержання відповідачем позики в обумовленому договором розмірі підтверджується власноруч написаною ним розпискою. У розписці зазначено, що грошові кошти позичаються [PERSON] для укладення ним договору інвестування з ТОВ «Південбуд Інвест» на будівництво квартири в м. Одесі. З метою забезпечення виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором позики від 11.01.2006 року, між сторонами було укладено договір застави майнових прав від 11.01.2006 року. Згідно з підпунктом 1.2.2 пункту 1.2 цього договору розмір забезпеченого заставою обовязку становить 2\~700\~000 грн.; заставою забезпечується виконання обовязку в цілому, включаючи сплату заставодавцем штрафних санкцій. Відповідно пункту 1.3 та підпункту 1.3.1 договору заставодавець передає в заставу заставодержателю належні заставодавцеві майнові права, що виникли на підставі договору про дольову участь у будівництві житла № 47 від 11.01.2006 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Південбуд Інвест». Майнові права складаються з права вимоги виконання договору ТОВ «Південбуд Інвест» дольової участі у будівництві житла № 47 від 11.01.2006 року та права отримання житла відповідної квартири за адресою: [ADDRESS]. За умовами договору № 47 про дольову участь у будівництві житла від 11.01.2006 року, ТОВ «Південбуд Інвест» зобовязалося здійснити будівництво жилого будинку, та після здачі його в експлуатацію передати пайщику 2-х кімнатну квартиру № 9 згідно з актом-передачі. Натомість [PERSON] зобовязався взяти дольову участь у будівництві жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вартість загальної площі квартири, яка придбається, визначено в розмірі 1316989,76 грн., що в еквівалентно 260790,05 дол. США. За результатами виконання сторонами договору про дольову участь у будівництві житла № 47 від 11.01.2006 року своїх зобовязань за цим договором, 24.06.2009 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], видане виконавчим комітетом Одеської міської ради; право власності зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» 07.07.2009 року, № запису 3413 в кн. 722пр-26, що підтверджується копією витягу з реєстру в матеріалах справи. Судом також встановлено, що відповідач свої зобовязання за договором позики від 11.01.2006 року до цього часу не виконав, суму боргу в обумовлений сторонами термін не повернув, про що свідчить наявність оригіналу розписки у позивача як позикодавця. Відповідно до п. 2.2 укладеного між сторонами договору застави майнових прав від 11.01.2006 року, у разі не повернення у строк до 28.07.2013 року заставодавцем заставодержателю грошових коштів у сумі 2\~700\~000 грн. вважається, що майнові права, що є предметом застави за цим договором, автоматично переходять до заставодержателя з 29.07.2013 року. Згідно з до п. 2.3 зазначеного договору, якщо боржник до виконання заставодавцем обовязку, що забезпечується заставою за цим договором, виконає свій обовязок перед заставодавцем, все, одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави за цим договором, про що заставодавець зобовязаний негайно у письмовій формі повідомити заставодержателя. Відповідно до п. 3 договору позики від 11.01.2006 року в разі, коли позичальник не поверне позику у встановлений строк, позикодавець має право задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на майнові права за договором про дольову участь у будівництві житла № 47 від 11.01.2006 року. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання позики та забезпечення її заставою, які регулюються главою 71 ЦК України, загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір, а також Законом України «Про заставу». Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одним із можливих видів забезпечення виконання зобовязання, передбачених статтею 546 ЦК України, є застава. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Суд звертає увагу на те, що на момент укладення між [PERSON] та [PERSON] договору про дольову участь у будівництві житла Закон України «Про інвестиційну діяльність» у чинній на той час редакції від 31.03.2005 року не містив будь-яких обмежень щодо способів інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Згідно з ч. 5 ст. 7 зазначеного Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Аналіз змісту договору № 47 про дольову участь у будівництві житла від 11.01.2006 року свідчить про те, що його предметом виступили майнові права на нерухомість, тобто обумовлене право придбання в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою). Зазначені права виникають тоді, коли виконані певні, але не всі правові умови, які є необхідними і достатніми для придбання речового права. Будучи інвестором, [PERSON] мав право розпоряджатися зазначеними майновими права на свій розсуд, у тому числі шляхом передачі їх в заставу. При цьому, перевіряючи повноваження [PERSON], на розпорядження зазначеними майновими правами, судом також зясовано, що [PERSON] не перебував у шлюбі, що підтверджується відомостями, наданими Головним територіальним управлінням юстиції в Одеській області. На момент укладення договору застави цих майнових прав (11.01.2006 року) статтті 1 та 5 Закону України «Про іпотеку», який діяв у редакції 05.06.2003 року, не відносили до предмета іпотеки майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, та не визначали, що застава таких прав регулюється за правилами цього Закону. Таким чином, форма, порядок укладання такого договору, порядок реалізації заставленого майна тощо визначалися згідно з положеннями ЦК України про заставу та Закону України «Про заставу», який, зокрема, містить розділ V, присвячений заставі майнових прав. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 547 ЦК України та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про заставу» укладення сторонами договору застави майнових прав від 11.01.2006 року у письмовій формі не суперечило вимогам чинного на той час законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 589, ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про заставу», якщо боржник заставодавця до виконання заставодавцем зобов'язання, забезпеченого заставою, виконає своє зобов'язання, все, одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, про що заставодавець зобов'язаний негайно повідомити заставодержателя. Отже, з огляду на те, що виконання ТОВ «Південбуд Інвест» своїх зобовязань за договором дольової участі у будівництві житла № 47 від 11.01.2006 року спричинило виникнення у [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], відбулася трансформація предмету застави з майнових прав на квартиру, будівництво якої не завершено, у набуте заставодавцем право власності на квартиру. Надаючи оцінку правомірності вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом переведення на нього права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] та визнання його власником, суд виходить з такого. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором\~належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, статті 3 і 4\~ЦПК). Тому, зважаючи на встановлення договором застави та договором позики такого способу звернення стягнення на предмет застави, як переведення (набуття) права власності на нього, позивач на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.Використання конкретного способу захисту пов'язується перш за все зі специфікою спірних правовідносин, тобто діє презумпція, що кожне суб'єктивне цивільне право захищається певним способом, який обирається позивачем як найбільш ефективний (постанова ВСУ від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13). У звязку з викладеним видане 24.06.2009 року свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], на імя [PERSON], підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 21 ЦК України. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені.

Outcome: approved