Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень від 30.11.2021 року, просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором про споживчий кредит №195749313207 від 21.12.2019 року в розмірі 84\~491,06 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. В обгрунтування позовних вимог вказано, що Акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» відповідно до Заяви про приєднання №39160007/171219 від 17.12.2020 року до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб [PERSON] був відкритий поточний рахунок № [NUMBER] . 21.12.2019 року між сторонами був укладений Договір про споживчий кредит №19549313207, згідно якого банк прийняв на себе зобов`язання надати позичальнику кредит на споживчі цілі в загальному розмірі 153 400,00 грн, а позичальник прийняв на себе зобов`язання здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 2556,67 грн та сплату процентів нарахованих на залишок основної суми боргу, щомісячно. Проте, відповідач систематично не виконує покладені на неї договором зобов`язання, в результаті чого станом на 23.06.2021 року утворилась заборгованість у розмірі 106 779,18 грн, чим позивачу спричинено збитків. В подальшому, відповідач [PERSON] частково сплатила суму заборгованості у розмірі 25 228,30 грн, станом на 29.11.2021 року заборгованість відповідача перед АТ «Ощадбанк» становить 84\~491,06 грн у зв`язку з чим позивачем зменшено позовні вимоги. Представником позивача [PERSON] подано заяву про проведення розгляду справи без його участі, представник позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Від відповідача [PERSON] 09.12.2021 року надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, відповідач позовні вимоги визнала та щодо задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, відповідно до ст. 211 ЦПК України, вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.12.2019 року [PERSON] оформила кредитну заяву №695699285, в якій просила АТ «Державний ощадний банк України» видати кредит у розмірі 200\~000,00 грн терміном на 60 місяців (а.с. 9). 21.12.2019 року між сторонами укладено Договір про споживчий кредит №19549313207 згідно умов якого, [PERSON] отримала кредит в загальному розмірі 153\~400,00 грн, строком на 60 місяців, з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 20.12.2024 року, якщо інший строк/термін не буде встановлено згідно з умовами договору. Пунктом 2.4.1. Договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язана сплачувати банку плату в розмірі 56 % річних, процента ставка фіксована. Пунктом 3.3.3 Договору передбачено, що повернення кредиту здійснюється рівними частинами у розмірі 2556,67 грн та сплату процентів, нарахованих на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно. Пунктом 3.9.1.1. Договору передбачено, що банк має право вимагати дострокове повернення кредиту у випадку затримання сплати частини суми основного боргу та/або процентів за користування кредитом на один календарний місяць. Пунктом 8.1. Договору передбачено, що завдані банку збитки позичальник зобов`язується відшкодувати в повному обсязі понад неустойку, пеню та штраф, і несе відповідальність за їх відшкодування всім належним йому майном. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №195749313207 від 21.12.2019 року загальна сума заборгованості становить 84\~491,06 грн, з чого заборгованість за кредитом 62\~864,98 грн, за процентами 17\~796,17 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення боргу 1236,99 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 399,36 грн, витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу 1447,27 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 746,29 грн. З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем не належним чином виконується зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим утворилась заборгованість, з метою захисту майнових прав та інтересів позивача, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~ з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Outcome: approved