Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому прохає розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 02 липня 1994 року, актовий запис №125. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин. Враховуючи, що сторони були повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, відповідач не з'явився в судове засідання, не повідомив суд про причини своєї неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, беручи до уваги заяву позивача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 02.07.1994 року, між позивачем та відповідачем виконкомом Молодогвардійської міської ради народних депутатів Луганської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 125 (а.с. 9). Сторони від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Як вбачається із позовної заяви, сімейне життя між позивачем і відповідачем не склалося в зв'язку з несумісністю характерів, яке є перешкодою для подальшого існування сім'ї. З червня 2010 року шлюбні стосунки були припинені, сторони мешкають окремо. Спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримуються. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Спір про поділ майна відсутній. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved