Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати [PERSON],[INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Разом з нею за даною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] який приходиться їй сином. З 2004 року відповідач за вказаною адресою не проживає, не оплачує комунальні послуги. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач на розгляд справи не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, в силу абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений йому належним чином. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло за [NUMBER] , співвласником є відповідач по справі [PERSON] (а.с.9) Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач, звернувся до суду з вимогою про визнання свого сина [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Факт того, що відповідач по справі [PERSON] є сином позивачки нею не оспорюється, визнається нею та не підлягає доказуванню у відповідності до ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачем на підтвердження його вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, надано акт згідно якого відповідач [PERSON] фактично не проживає за адресою: в [ADDRESS] (а.с.8) Згідно з вимогами ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. При цьому, ст. 382 ЦК України визначає житло об'єктом права власності. Права власника житлового будинку визначені нормами ст. 383 ЦК Українитаст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Право члена сімї власника жилого будинку, який не є співвласником на користування цим будинком відповідно до ст. 156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Аналогічне положення закону передбачено і ст. 383 ЦК України. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно п.3 ст.358 ЦПК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відтак, позов в частині визнання відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням, не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed