Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача борг за попереднім договором № 19/06/14-СЗ-К15 від 19.06.14 р. із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі та три відсотки річних в сумі 25 146,8 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3 000,0 грн., мотивуючи тим, що 19.06.2014 р. позивач уклав з відповідачем договір намірів № 19/06/14-СЗ-К15 щодо купівлі майнових прав на квартиру у будинку на перетені [ADDRESS] у Подільському районі м.Києва. З цією метою позивачем було внесено завдаток у сумі 10 000,0 грн. За умовами договору намірів сторони були зобов'язані до 19.07.14 р. укласти договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, а у разі неукладенні договору у зазначений строк з вини ТОВ «Київська Будівельна компанія» - кошти повертаються у подвійному розмірі. Під час підписання договору намірів позивачу було надано недостовірну інформацію, а саме: у відділі продажу позивача поінформували про те, що ведеться будівництво ЖК «Синьоозерний», який складається із декількох секцій висотою 24 поверхи та було повідомлено, що всі дозвільні документи на будівництво даного об'єкту оформлені відповідно до законодавства. З метою укладання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру позивачем до відповідача було направлено заяву про надання можливості до 10.07.14 р. вивчення та опрацювання з фахівцями у галузі права документів на об'єкт будівництва, проте такої можливості позивачу надано не було, в зв'язку з чим позивачем самостійно збиралася інформація та було встановлено, що під час підписання договору мене свідомо було введено в оману. Лише 12.08.14 р. відповідач проінформував позивача про те, що земельна ділянка під об'єктом будівництва орендується у ТОВ «Будівельна компанія «Кроун» на умовах договору орендної земельної ділянки від 21.11.03 року. Також відповідач письмово підтвердив інформацію, викладену в мережі Інтернет, про те, що квартири у будинку, що зводиться на цьому ж місті, вже продано ТОВ «Консоль Лтд» іншим особам, що може призвести у майбутньому до судових позовів, а отже перешкоджатиме реалізації права власності позивача на квартиру, яку той мав намір придбати та оплатив частково. Також, позивачем було встановлено, що договір оренди земельної ділянки під об'єктом будівництва сплинув ще у 2008 році. Крім того, позивачем було одержано листа Департаменту розвитку будівельної діяльності, ціноутворення та економіки будівництва Мінрегіонбуду про те, що позитивний висновок на даний об'єкт будівництва видано у 2006 році, при чому відповідно до техніко-економічних показників проектної документації передбачалося будівництво даного об'єкту із етажністю від 12 до 22 поверхів, а інформація щодо проектної документації на даний об'єкт та проведення повторної комплексної державної експертизи відсутня. Зазначене також є доказом того, що квартири у вищезгаданому ЖК «Синьоозерний» будуються всупереч проектній документації, що свідчить про обман покупців квартир та можливі негативні наслідки для життя людей, пов'язані із порушенням технології будівництва. Письмове прохання позивача про повернення суми завдатку у зв'язку із невідповідністю будівництва законодавству залишилося без реагування з боку відповідача, що унеможливило укладення з боку позивача договору купівлі-продажу майнових прав. Посилаючись на вину відповідача в порушенні зобов'язання, просить стягнути суму внесеного позивачем завдатку в подвійному розмірі - 20 000,0 грн., а також індекс інфляції в сумі 4 860,0 грн., 3% річних за користування чужими коштами в розмірі 286,8 грн. Крім того, вказує на те, що діями відповідача їй заподіяна моральна шкоду, що виражається в душевних стражданнях та порушенні нормального ритму життя, яку позивач оцінює в 3 000, грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та дали поясненні, аналогічні викладеним в позові обставинам. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. 19.06.2014 р. між ТОВ «Київська-Будівельна-Компанія» (Сторона-1) та [PERSON] (Сторона-2) було укладено договір намірів № 19/06/14-СЗ-К15 для підтвердження намірів по укладанню Попереднього договору щодо купівлі квартири будівельний № 15, поверх 3, секція 3, та домовились про внесення Стороною-2 Стороні-1 грошової суми у формі завдатку на виконання зобов'язання Стороною-2 (п.1.1). Підпунктом 1.1.1 передбачено зобов'язання укласти вказаний договорі у строк не пізніше 19.07.2014 р. На виконання п.2.1 вищевказаного договору позивачем внесено відповідачу суму в розмірі 10 000,0 грн., що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 145 від 20.06.2014 р. 29.06.2014 р. позивач звернулася до відповідача про надання їй до 10.07.2014 р. для вивчення копій документів стосовно будівництва, який є предметом договорі намірів від 19.06.2014 р. Як вбачається з листа ТОВ «Київська-Будівельна-Компанія» від 10.07.2014 р. № 10/07-1, відповідач повідомив позивача про порядок здійснення будівництва об'єкту, з посиланням на дозвільні документи, та запросив відвідати відділ продаж ЖК «Синьоозерний» для ознайомлення з документацією. 18.07.2014 р. поштою позивач направила відповідачеві повідомлення про розірвання вищевказаного договору та повернення суми завдатку, мотивуючи ненаданням їй для ознайомлення документів, необхідних позивачеві для підписання основного договору - договору купівлі-продажу майнових прав. Підтвердження на отримання відповідачем вказаного повідомлення позивачем не надано. Як вбачається з наданих позивачем документів, 07.08.2014 р. [PERSON] повторно звернулася до відповідача з письмовим повідомленням про розірвання в односторонньому порядку договору від 19.06.2015 р. на підставі п.4.2 Договору, вказуючи на ст.230, 651, 652 ЦК України. Вказане повідомлення отримане поштою відповідачем поштою 12.08.2014 р. Листом від 09.09.2014 р. за вих.№ 09/09-2 ТОВ «Київська-Будівельна-Компанія» відмовила позивачеві в поверненні коштів, посилаючись на п.3.2 договору від 19.06.2014 р., вказуючи, що Попередній договір не укладений між сторонами з вини [PERSON], яка не ознайомилася із запропонованою дозвільними документами. Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення в подвійному розмірі суми, внесеної позивачем при укладанні договору про наміри, посилається на п.3.1 договору від 19.06.2014 р. через наявність саме вини відповідача в неукладанні Попереднього договору, та наполягаючи на те, що внесена позивачем сума була завдатком. За змістом ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, а договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Відповідно до ст.570 ч.1 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Частиною 2 ст.570 ЦК України передбачено, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами не виникло ніяких основних договірних зобов'язань, які могли би бути забезпечені укладеним між ними вищевказаним договором від 19.06.2015 р., а саме за договором купівлі-продажу квартири, який відповідно до вимог ст. 657 ЦК України укладається у письмовій формі, та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Таким чином, суд приходить до висновку, що передана позивачем відповідачу сума у розмірі 10 000,0 грн. на підставі ст.570 ч.2 ЦК України є авансом. Тому вимоги позивача про повернення йому у подвійної суми завдатку не засновані на законі, оскільки фактично вказана сума передавалась позивачем як аванс в рахунок майбутнього між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу квартири. Відтак, згідно з ч.3 ст.571 ЦК України підлягає поверненню саме в цьому розмірі. В зв'язку з чим, відповідачем неправомірно відмовлено в неповерненні сплаченої позивачем 20.06.2014 р. суми, оскільки правова природа вказаної суми не є завдатком і наслідки щодо її неповернення, з посиланням на вину позивача в неукладанні попереднього договору, не засновані на законі. Оскільки між сторонами по справі не виникло зобов'язань, тому вимоги позивача про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, які передбачені ч.2 ст.625 ЦК України та на стягнення яких посилається позивач, не засновані на законі. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди також не засновані на законі, оскільки на правовідносини, що виниклі між сторонами, також не поширюються дія ст.611 ЦК України. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 10 000,0 грн., в зв'язку з чим позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст.88 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,6 грн., мінімальний розмір який був встановлений на час подачі позивачем позову. На підставі викладеного, ст.ст.570, 571, 635,

Outcome: partial