Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 23 серпня 2007 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір PLPDGK00000020. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов 'язався надати відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 69 562,00 Дол. США на термін до 23 серпня 2037 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 23 листопада 2015 року укладено Додаткову угоду до кредитного договору № PLPDGK00000020 від 23.08.2007. Відповідно до Додаткової угоди до кредитного договору № PLPDGK00000020 від 23.08.2007 заборгованість на дату укладення Додаткової угоди становила 50 516,46 Дол. США. Валюта кредиту була змінена з долару на гривню за курсом 18,90 грн. за один долар США. У зв'язку з чим заборгованість позичальника на дату укладення Додаткової угоди становила 954 761,10 грн.. Банк свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 954 761,10 грн.. Відповідвч [PERSON] свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 25.02.2020 має заборгованість 1 063 093,71 грн., яка складається з: 936 399 грн. 22 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 109 795 грн. 35 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 16 899 грн. 14 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить стягнути заборгованість в сумі 936 399 грн. 22 коп.. В забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за Договором № PLPDGK00000020 було укладено Договір поруки з поручителем [PERSON] .. З викладених підстав позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму заборгованості в розмірі 936 399 грн. 22 коп. та судові витрати в розмірі 14 045 грн. 99 коп.. Ухвалою суду від 01 липня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення. Відповідачі в судові засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлені належним чином, що підтверджується даними поштових повідомлень. Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судове засідання відповідачами до суду не подано. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24 травня 2021 року призначено проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 серпня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № PLPDGK00000020, згідно якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 69 562,00 доларів США на термін до 23 серпня 2037 року, а відповідач - сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором (а. с. 15-16). Того ж дня, 23 серпня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Договір поруки № PLPDGK00000020/1 (а.с. 21). 23 листопада 2015 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору № PLPDGK00000020 від 23 серпня 2007 року відповідно до умов якої було змінено валюту кредиту за Договором з долара США на гривню за комерційним курсом гривні до долара США - 18,90 грн. за один долар США. (а.с. 17-20). Із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що станом на 25 лютого 2020 року у відповідача наявна заборгованість в розмірі 1 063 093,71 грн., яка складається з: 936 399 грн. 22 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 109 795 грн. 35 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 16 899 грн. 14 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 5-10). 18 березня 2020 року за № 30.1.0.0/2-70823PLPDL499 на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] були направлені повідомлення про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, яка виникла в результаті порушення зобов`язань (а.с. 11-13). Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14- ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до пункту 3 статті 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства, а згідно пункту 1 статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. В договорі міститься інформація про розмір кредиту, умови його надання, відсоткова ставка, розмір винагороди за використання фінансового інструменту, строк дії кредитного договору тощо. Дана інформація була доведена до відповідача, про що свідчить його підпис у вказаному договорі, що, в свою чергу, являється підтвердженням отримання позичальником кредитних коштів. Згідно з п. 4.1. договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Пунктом 5.1. договору передбачено, що він вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє в обсязі виданих позичальнику коштів до повного виконання зобов`язань. Відповідно до частини 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписами цивільного законодавства передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до вимог статті 612 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на право вимагати від боржника будь-якої суми заборгованості, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 936 399 грн. 22 коп.. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved