Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в обґрунтування вимог якого зазначив, 23 вересня 2014 року між ним та Таращанською районною державною адміністрацією було укладено договір оренди земельно ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0.7711 га, на якій знаходиться нежитлова будівля, яка належить йому на праві власності. Відповідно до п. 24 Договору - орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали Орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою та забезпечити безперешкодний доступ в тому числі проїзд до нежитлової будівлі існуючою дорогою по [ADDRESS]. Суміжним землекористувачем є ПОСП «Нива», яке орендує земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER]. Земельні ділянки кадастрові номери [NUMBER] та [NUMBER] це в минулому, одна територія на якій знаходилася ферма, по якій проходила та на даний момент проходить внутрігосподарська дорога з твердим покриттям, яка виходить на вулицю Колгоспна. ПОСП «Нива» земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) обгородила бетонним парканом, який перешкоджає йому доступу та користуванню земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER] та нежитловою будівлею, яка на ній знаходиться. У зв'язку з зазначеними обставинами, ним 25.05.2016 року було направлено Відповідачу пропозицію та два примірники Договору про встановлення земельного сервітуту з проханням підписати, скріпити печаткою та надіслати на його адресу один примірник Договору протягом п'яти днів з моменту отримання. До сих пір відповідач не виконав вимоги укласти договір земельного сервітуту та надав відповідь в якій зазначив, що йому необхідно звернутися до суміжного землекористувача ПОСП «Нива» по питанню погодження та створення проїзду до земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні. Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влада та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно положень статті 401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь - яким іншим способом. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у особи, у тому числі і у користувача земельною ділянкою, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужою земельною ділянкою -земельного сервітуту. Статтею 404 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності -від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно із пунктом 1 статті 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Статтею 99 Земельного кодексу України передбачено види права земельного сервітуту, зокрема і право проходу, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху та інші земельні сервітути. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, що потребує використання суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, обумовлені місцем розташування або природним станом. Він повинен звернутися до власника (користувача) суміжної ділянки за дозволом на обмежене постійне або тимчасове користування цією ділянкою в рамках конкретного земельного сервітуту. Відповідно до статті 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Згідно зі статтею 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Позивач просить суд встановити земельний сервітут шляхом обмеженого безоплатного користування належною відповідачу земельною ділянкою площею 13,0395 га, яка розташована по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], який включає в себе його право та членів його родини цілодобового проходу, проїзду на велосипеді та транспортному засобі по наявній дорозі внутрігосподарського значення найкоротшим шляхом земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться в користуванні позивача. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належно, надав до суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належно, надала до суду заяву в якій просить суд слухати справу у її відсутність, позовні вимоги не визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена, надала до суду заяву в якій просить суд слухати справу у її відсутність, підтримує обставини невизнання позовних вимог, викладених в запереченні до позову. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач [PERSON] звернувся до суду вважаючи, що відповідач Таращанська РДА безпідставно не надає йому право земельного сервітуту, чим порушує його інтереси і права, які підлягають до судового захисту. Судом встановлено, що між позивачем та Таращанською районною державною адміністрацією 23 листопада 2014 року було укладено договір оренди земельно ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,7711 га. На земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомого майна, який належить орендарю на праві приватної власності від 26.06.2014 року (нежитлова будівля площею 1166,5 кв.м.), що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Договір укладено на 25 років. (а.с.6-8, 17-18) Відповідно до п. 24 Договору - орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали Орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою та забезпечити безперешкодний доступ, в тому числі проїзд до нежитлової будівлі існуючою дорогою по [ADDRESS]. Суміжним землекористувачем є ПОСП «Нива», яке орендує земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER]. ( а.с.20-22) Земельні ділянки кадастрові номери [NUMBER] та [NUMBER] це в минулому, одна територія на якій знаходилася ферма, по якій проходила та на даний момент проходить внутрігосподарська дорога з твердим покриттям, яка виходить на вулицю Колгоспна. ПОСП «Нива» земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]) обгородила бетонним парканом, оскільки спірна дорога є під'їздною дорогою до міжтваринницьких приміщень і використовується для обслуговування ферм. Представник ПОСП «Нива» в своїх запереченнях стверджує, що підприємство не має законного права пропускати на територію господарського двору сторонніх осіб та транспорт, що не задіяні в обслуговуванні, так як відповідно до Ветеринарно-санітарних правил для свиноферм, свиноферми та комплекси по вирощуванню та відгодівлі свиней повинні знаходитися на закритому режимі підприємства. У позивача є інший під'їзд ( грунтова дорога), що не проходить через господарський двір ПОСП «Нива». Позивач 25.05.2016 року направив Відповідачу пропозицію та два примірники Договору про встановлення земельного сервітуту з проханням підписати, скріпити печаткою та надіслати на його адресу один примірник Договору протягом п'яти днів з моменту отримання. ( а.с.4,5,9) Відповідач 29.0.2016 надав позивачу відповідь (05-28/2092) в якій зазначив, що земельний сервітут встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення та власником ( володільцем) земельної ділянки, тому позивачу необхідно звернутися до суміжного землекористувача ПОСП «Нива» по питанню погодження та створення проїзду до земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні. Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Ст. 99 ЗК України передбачає, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в)право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Згідно ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Згідно ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут). Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Статтею 404 ЦК України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно зі ст. 402 ЦК сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Таким чином, земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. Вивчивши матеріали справи справи судом встановлено, що спір між СФГ «Деметра» в особі [PERSON] та ПОСП «Нива» в особі генерального директора [PERSON] виник з приводу відсутності проїзду/проходу до належної [PERSON] нежитлової будівлі, розташованої по [ADDRESS] Відповідно до наявного в матеріалах справи акту від 12.05.2015 року, складеного комісією у складі в.о.голови Таращанської РДА, сільського голови с.Велика Вовнянка, заступника начальника агропромислового розвитку Таращанської РДА, генерального директора «ПОСП Нива» Прищепенка с.О., завідуючого фермою ПОСП «Нива», голови СФГ «Деметра» [PERSON] та ін. було встановлено, що через територію ПОСП «Нива» проходить внутрішньогосподарська дорога, яка призначена для обслуговування тваринницьких приміщень. З метою виконання рішень ДНПК щодо усунення ризику занесення вірусу африканської чуми свиней, комісією запропоновано голові СФГ «Деметра» ( [PERSON], позивачу в справі), скористатися іншою під'їздною дорогою до орендованої земельної ділянки і нежитлової будівлі, що не проходить через господарський двір ПОСП «Нива». ( а.с.43-44) Відповідно до листів №02-3-09/1500 від 12.06.2015 р. та №02-3-09/1878 від 20.07.2015 р Державної інспекції сільського господарства у Київській області позивачу надані аналогічні роз'яснення ( а.с.45-50) Відділом Держземагенства у Таращанському районі повідомлено Таращанську РДА про те, що в користуванні ПОСП «Нива» перебуває земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] площею 13, 0395 га, цільове призначення - для іншого сільськогосподарського призначення. ПОСП «Нива» с.В.Вовнянка Таращанського району є правонаступником колгоспу ім..Калініна с.В.Вовнянка Таращанського району на балансі якого знаходилися господарські будівлі і двори. Дорога, яка походить по території господарства має статус внутрішньогосподарського значення, а не загального користування. Спірна дорога перебуває на балансі ПОСП «Нива». ( а.с.51) Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В суді стороною позивача не доведено ряд обставин, з наявністю яких Закон пов'язує можливість встановлення земельного сервітуту. Перш за все суду не представлено доказів позивачем того, що нормальне використання належної йому нерухомості, неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. Крім того, слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким - небудь іншим способом. Не доведено в суді підстав для встановлення безоплатного сервітуту. Позивач, з урахуванням тривалого використання земельної ділянки під нежитловим приміщенням, не розробив умови оплатного сервітуту. При цьому, запропонованим сервітутом не враховуються можливі збитки, що будуть завдані земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ПОСП «Нива», не передбачаються й заходи по відновленню попереднього стану земельної ділянки. У той же час не доведено в суді й необхідності використання земельної ділянки відповідача для цілодобового проходу, проїзду на велосипеді та транспортному засобі.. Підсумовуючи викладене слід дійти висновку, що обставини позову в повній мірі на основі доказів в суді не підтверджені, а всі умови й підстави, з якими Закон пов'язує можливість встановлення земельного сервітуту, позивачем достатньо не визначені і перед судом не доведені. Таки чином достатні підстави для визнання заявленого права відсутні й у задоволенні позову про це слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.98-100 Земельного Кодексу України, ст.ст.395, 401, 402, 404 Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed