Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у період з 18.10.2016 року по 20.07.2017 року на загальну суму 13498,52 грн. за виконавчим листом, виданим Заводським районним судом м. Миколаєва №2/487/2514/16, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1100 грн. щомісячно, починаючи з 10.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач звернулась до Новоодеського районного ВДВС із заявами щодо перерахунку заборгованості на підставі того, що квитанції, надані позивачем підроблені, номер рахунку на квитанціях, які зберігались у матеріалах виконавчого провадження, не є її номером банківського рахунку, та що гроші, сума яких вказана на чеках, у період з 18.10.2016 року по 20.07.2017 року вона не отримувала. Посилається на те, що вказані заяви [PERSON] не відповідають дійсності, оскільки за вказаний період часу ним були здійснені оплати. У зв`язку з викладеним, звернувся із вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 06.07.2021 року у справі відкрито провадження та вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про час, дату та місце судового розгляду. Позивач до судового засідання не з`явився. Про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник позивача подав заяву, якою просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судового засідання не з`явилась. Про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Відзиву та клопотань від неї до суду не надходило. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 cт. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва по справі №487/5063/16 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1100,00 грн. щомісячно, починаючи з 10.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач звернулась з листом до Новоодеського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) щодо перерахунку заборгованості по виконавчому листу №487/5063/16, виданого 13.12.2016 року. Частина 2 статті 197 Сімейного кодексу України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивачем на підтвердження відсутності заборгованості за період з 18.10.2016 року по 20.07.2017 року долучено до матеріалів справи квитанції, щодо сплати аліментів, які були перераховані на рахунок [PERSON] . Окрім того, сплата заборгованості за аліменти у період з 18.10.2016 року по 20.07.2017 року підтверджується, зокрема, виписками по банківських рахунках [PERSON] за період з 18.10.2016 року по 20.07.2017 року, наданими АТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем підтверджено відсутність заборгованості та виходячи з цього, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved