Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, скасування його державної реєстрації та визнання права власності на житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами в порядку спадкування за законом мотивуючи тим, що [INFO] померла баба позивача, мати батька позивача - [PERSON], яка фактично прийняла спадщину свого чоловіка, діда позивача - [PERSON], померлого [INFO]. Після смерті баби позивача відкрилась спадшина за законом на все належне їй майно в т.ч. на житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами по [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом є сини спадкодавця [PERSON] та [PERSON], які у встановлений законом строк до нотаріальних органів з заявами про прийняття спадщини не звертались, і вважаються такими, що не прийняли спадщину. 01 вересня 2014 року вони подали заяви до суду, що за визначенням додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини вони звертатись не будуть. Спадкоємців другої, третьої та четвертої черги за законом не має. Позивач, є спадкоємцем п'ятої черги за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 2 цієї статті, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України. На час відкриття спадщини, позивач постійно проживав з спадкодавцем - [PERSON] в одному будинку, і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв її спадщину. В липні поточного року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але під час огляду документів було встановлено, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05 грудня 1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Городнянської районної ради народних депутатів від 13 грудня 1988 року № 244, зареєстрованого в міжміському бюро технічної інвентаризації 10 січня 1990 року за реєстровим № 39 [PERSON] в цілому належав будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по [ADDRESS], а відповідно довідки Солонівської сільської ради від 02.07.2014 року № 239 йому належала тільки 1/2 його частина, що є перепоною для прийняття спадщини. Вказаний будинок був побудований 1941 році. У судове засідання представник позивача не з'явився, завчасно подав заяву, в якій заявив письмове клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Солонівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, оскільки сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти позову сільська рада не заперечує. Згідно положень ч.2 ст.158 ЩІК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно довідки сільської ради [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку з побутовими та господарськими спорудами по [ADDRESS]., а будинок відносився до колгоспного двору (а.с.19). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (в редакції, що діяла до 16.12.1993 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність» майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Як встановлено у судовому засіданні позивач звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідно довідки Городнянського БТІ, спадковий будинок побудований в 1941 році, процент готовності житла 100%. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З огляду на наведене, тільки позивач є спадкоємцями за зконом, що прийняв спадщину після смерті своєї баби [PERSON], та має зареєструвати спірний будинок і оформити своє право власності на нього. Підсумовуючи викладене, суд дійшов об'єктивного висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved