Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він є основним квартиронаймачем зазначеної квартири, на нього відкрито особовий рахунок, квартира не приватизована, в ній зареєстровані, але не проживаю тривалий час [PERSON] та [PERSON] Відповідачі не несуть обов'язків зі сплати житлово-комунальних послуг, чим порушують обов'язки, передбачені частиною третьою ст. 156 ЖК УРСР, у звязку з чим позивач змушений сплачувати комунальні послуги за двох осіб, які такими послугами не користуються, бажань користуватися не мають, в квартирі не проживають і не мають бажання й надалі в ній проживати, у звязку з чим позивач звернувся до суду та просив суд задовольнити позовні вимоги викладені в позовній заяві. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] позов визнав та суду пояснив, що не проживає в квартирі з 2008 року, дружився та став проживати із сімєю, комунальні платежі не сплачує, бував в квартирі як гість, перешкод проживати ніхто не чинить. [PERSON] також не проживає, оскільки з дружиною винаймає житло. Представник Відповідача - Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області надав заяву про розгляд справи без їхньої присутності. Відповідач [PERSON], третя особа ММКП «Житлове господарство» в судове засідання по справі не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: [PERSON] та членам його сімї видано у користування квартиру [ADDRESS], на нього відкрито особовий рахунок. Згідно довідки ММКП «Житлове господарство» від 31 жовтня 2013 року № 1760 в зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Судом встановлено, що тривалий час [PERSON] та [PERSON] не проживають в зазначеній квартирі, але зняття з реєстрації місця проживання вони не здійснили у встановленому законом порядку. Зазначена обставина підтверджуються актом паспортиста від 30 жовтня 2013 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі [ADDRESS] більше 5 років, та показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] добровільно перестали проживати в квартирі, перешкод їм ніхто не чинив, не проживаю в квартирі більше 7 років Судом встановлено, що Відповідачі не несуть обов'язків зі сплати житлово-комунальних послуг, чим порушують обов'язки, передбачені частиною третьою ст. 156 ЖК УРСР, у звязку з чим позивач змушений сплачувати комунальні послуги за двох окремих фізичних осіб, які такими послугами не користуються, бажань користуватися не мають, в квартирі не проживають і не мають бажання й надалі в ній проживати. Відповідно до частини третьої ст.156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Відповідно до частини першої ст.163 Житлового кодексу УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, передбачених частиною першою, пунктами 1та 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Відповідно до частини першої ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до частини першої ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що підстав для зберігання за відповідачами житла, передбачених пунктами 1, 5 частини третьої та частиною четвертою ст.71 ЖК УРСР не вбачається. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Оцінюючи докази, які були дослідженні в судовому засіданні у їх сукупності, суд вважає за можливе визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень абзацу третього частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є підставою для знаяття їх з реєстрації, тому додатково зобов'язувати Головне управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області зняти з реєстрації не має необхідності, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Outcome: approved