Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що з 04.09.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу дітей не мають. Спільне життя не склалось та стало не можливим, оскільки подружжя мають різні погляди на життя та ведення спільного господарства. Сторони понад рік припинили шлюбні стосунки та проживають окремо. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. У зв'язку з чим позивач просить суд розірвати шлюб укладений, між ним та відповідачем. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у ньому, просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що продовжувати сімейні стосунки не має бажання. Строк на примирення визначати не хоче. Проживає окремо, спільне господарство з позивачем не веде з жовтня 2013 року та не має бажання зберігати шлюб, оскільки його існування порушує його інтереси. На даний час проживає з іншою жінкою. Має намір укласти інший шлюб та створити нову сім'ю. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти розірвання шлюбу наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог. Не заперечувала проти того, що дітей від шлюбу у подружжя не має та той факт, що подружжя не проживає разом з кінця 2013 року. Також вказала, що останнім часом чоловік проживає окремо та знає про його наміри проживати з іншою жінкою, однак впевнена, що це минеться і таке рішення тимчасове і прийняте чоловіком під впливом третіх осіб, у зв'язку із чим вважала не доцільно розривати шлюб, який проіснував довгий час. Зазначила також про відмову розривати шлюб у добровільному порядку, оскільки не бажає припиняти шлюбних стосунків. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04.09.2010 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №139. Судом встановлено з пояснень наданих сторонами, що з кінця 2013 року шлюбні стосунки між сторонами припинено, разом позивач та відповідач не проживають з жовтня 2013 року, спільного господарства не ведуть, будь-яких відносин між собою не підтримують. Позивач категорично не бажає примирення, на даний час проживає з іншою жінкою, має наміри щодо створення нової сім'ї. Спору з приводу розподілу майна, спільно набутого під час перебування у шлюбі, між сторонами на час розгляду справи про розірвання шлюбу, не має. У судовому засіданні відповідач заявляв клопотання про надання строку на примирення між подружжям терміном на шість місяців. В обґрунтування заявленого клопотання вказувала про достатність цього часу для прийняття рішення між подружжям, щодо збереження шлюбу або його розірвання, також вказала, що позивачем прийнято не виважене рішення щодо розірвання шлюбу і що у неї відсутня впевненість у тому, що позивач добровільно прийшов до такого висновку. Разом з тим, позивач категорично відмовився від бажання на примирення, зазначивши, що самостійно, без будь-якого тиску прийшов до висновку про необхідність розірвати шлюб та відсутність бажання на збереження сім'ї з відповідачем. Судом постановлено ухвалу, з занесенням до журналу судового засідання, про відмову у задоволенні клопотання про надання строку на примирення між подружжям. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 112 СК України, суд вважає, що шлюб, який шкодить інтересам одного із подружжя, втрачає свої моральні засади та цінності, та враховуючи, що бажанням одного із подружжя є розірвати шлюбні відносини, а примусово ніхто не може бути притягнутий до співжиття, то суд приходить до висновку що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved