Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 01 лютого 2013 року він уклав з [PERSON] договір позики, відповідно до якого передав їй у власність 5000 доларів США (що є еквівалентом 64650 гривень по курсу НБУ до 01.05.2013 року) з обов'язком повернути позичку до 01.05.2013 року. Однак до теперішнього час відповідачка добровільно не бажає повертати кошти, вимоги позивача про повернення коштів ігнорує, що змушує його звертатися із позовом до суду. Просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики в розмірі 64650 гривень; 2908,75 гривень - три проценти річних від простроченої суми за договором позики; судові витрати - 675,59 гривень; витрати на правову допомогу адвоката - 6000 гривень. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги з урахуванням підвищення курсу долара США на момент розгляду справи, просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача 75039,50 гривень - борг за договором позики; 3376,77 гривень - три проценти річних від простроченої суми за договором позики; 6892,74 гривень - судові витрати; 6000 гривень - витрати на правову допомогу. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заперечень на позов не надала, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Крім того, відповідачка повідомлялася про час та місце розгляду справи через оголошення в газеті «Запорізька правда» за № 132 (23513) від 15 листопада 2014 року. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Крім того, представник позивача повідомив суду, що особисто повідомляв відповідачку про час та місце розгляду справи. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомлені сторони без поважних причин, з урахуванням поважності або неповажності явки сторін до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухав пояснення представника позивача, дослідив письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики укладається в письмовій формі. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що 01 лютого 2013 року [PERSON] отримала під розписку, від [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що станом на 26.11.2014 року еквівалентно 75039,50 гривень (за курсом НБУ на 26.11.2014 року). Кошти відповідач зобов'язувалася повернути до 01 травня 2013 року (а.с.8). Однак до теперішнього часу [PERSON] кошти [PERSON] не повернула, вимоги позивача щодо повернення грошових коштів ігнорує. Отже відповідачкою взяті на себе зобов'язання належним чином не виконуються, до теперішнього часу грошові кошти позивачеві не повернуто, що встановлено в судовому засіданні як письмовими доказами по справі, так і поясненнями представника позивача, даними під час розгляду справи. Таким чином, аналізуючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 75039,50 гривень - борг за договором позики; 3376,77 гривень - три проценти річних від простроченої суми за договором позики; 6000 гривень - витрати на правову допомогу. Позовна вимога в частині стягнення судового збору у розмірі 6892,74 гривень, має бути залишена без задоволення, оскільки, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, які були понесені ним у зв'язку зі зверненням із позовом до суду, що становить 784,59 гривень.

Outcome: partial