Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 34 425,22 грн. боргу та понесені при подачі позову до суду судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.12.2012 р. між сторонами було укладено кредитний договір №F04.950.71663, згідно з яким відповідач - позичальник отримав кредит в розмірі 16 371 грн. зі сплатою 12% річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим графіком щомісячних платежів. Факт видачі кредитних коштів підтверджується платіжним документом. Всупереч нормам цивільного законодавства та умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує. Відтак, станом на 17.03.2014 р. утворився борг за кредитним договором на загальну суму 34 425,22 грн., який і просить стягнути позивач в судовому порядку. У судове засідання представник позивача не з'явився, направивши суду листа про розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, зокрема, не заперечуючи порушення умов укладеного кредитного договору в частині сплати щомісячних платежів в рахунок погашення боргу, підтвердив, що отримав кредит в розмірі 13 528,10 грн., що і стверджується платіжним документом та заперечив різні боргові зобов'язання (нарахування), зокрема пеню, які є непомірними; покликається на зменшення неустойки на підставі ч.3 ст.551 та ч.2 ст.616 ЦК України за період, в якому відповідач умисно сприяв збільшенню розміру боргових зобов'язань відповідача; настоює на застосуванні строку позовної давності при стягненні пені. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 06.12.2012 р. між сторонами укладено кредитний договір №F04.950.71663, який діє до 06.06.2015 р., згідно з яким позивач ПАТ «Ідея Банк» (кредитодавець) надає відповідачу [PERSON] (позичальник) кредит на поточні потреби в сумі 16 371 грн., включаючи витрати на страховий платіж, строком на 30 місяців, а позичальник зобов'язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно з умовами цього договору та графіком щомісячних внесків за кредитом, що є його невід'ємною частиною договору, останній внесок за яким (дата повного погашення кредиту) повинен бути сплачений 06.06.2015 р. Договором встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 12.0000% річних від залишкової суми кредиту та за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 3.0500%. Разом з тим, з умовами укладеного сторонами кредитного договору погоджено, що позичальник сплачує (штрафні санкції), що нараховуються за кожен день прострочки на прострочену суму кредиту (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) в розмірі: 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 днів та 0,65% - в період прострочення оплати з 61 дня та по день повного погашення боргу за цим договором, що згідно із ст.ст.546, 549 ЦК України є неустойкою (штраф, пеня) - видом забезпечення виконання зобов'язання . Так, у відповідно до ст.ст.627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороті, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Оскільки відповідачем підписано кредитний договір, що ним не заперечено в суді, а відтак суд вважає, що такий був ознайомлений зі всіма його умовами та з такими погодився. Відтак покликання останнього на «непомірність нарахувань різних боргових зобов'язань», враховуючи наведені вище положення ЦК України, не ґрунтується на умовах укладеного між сторонами договору. Позивачем умови кредитного договору виконано та видано відповідачу кредит, що підтверджується ордером-розпорядженням №1 про видачу кредиту від 06.12.2012 р. та не заперечується відповідачем у суді. Так, згідно із згаданим ордером-розпорядженням відповідачу виплачено кредиту кошти в розмірі 13 528,10 грн. Одночасно, із видачею кредиту, відповідно до умов кредитного договору позичальник погодився на страхування майнових інтересів і за два страхові випадки - повна постійна втрата працездатності та смерть, одночасно нараховано, що і вбачається із розрахунку заборгованості, по 1421,45 грн. страхових премій (1421,45 грн.* 2 = 2842,90 грн.). Таким чином, всього фактично позивачу надано кредиту в розмірі 16 371 грн. (13 528,10 грн. + 2842,90 грн. = 16 371 грн.), що відповідає умовам договору, а відтак покликання позивача тільки на суму кредиту в розмірі 13528,10 грн. є безпідставним та необґрунтованим. Натомість судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконував та щомісячні платежі не сплачував, що є порушенням вимог ст.ст.526, 530 ЦК України, якими передбачено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України). Вказане підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором і не заперечується в суді відповідачем. Так, згідно з розрахунком позивача, який проведено у відповідності до умов укладеного між сторонами кредитного договору, станом на 17.03.2014 р. утворилася заборгованість в розмірі 34 425,22 грн., з яких: основний борг - 12 135,67 грн.; прострочений борг - 3563,62 грн.; прострочені проценти - 7894,42 грн.; строкові проценти - 201,30 грн.; нарахована плата за обслуговування кредиту - 971,82 грн.; пеня за несвоєчасне погашення платежів - 9658,49 грн. Розглядаючи питання застосування строку позовної давності при стягненні пені за прострочення кредитної заборгованості, заявленої відповідачем у порядку ст.267 ЦК України, суд враховує наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). У ст.257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). Згідно з вхідним штампом на конверті, позивач звернувся до суду 28.03.2014 р., при цьому, просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті неустойки (пені) за період, починаючи з 15.01.2013 р. У ст.267 ЦК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Враховуючи, що позивачем, пропущено позовну давність при зверненні до суду з вимогами про стягнення неустойки (пені) за період з 15.01.2013 р. по 27.03.2013 р. включно, про застосуванні якої заявлено відповідачем, відсутність передбачених ч.5 ст.267 ЦК України, поважних причин такого пропущення, а тому слід в позові про стягнення такої в розмірі 7,57 грн. слід відмовити. Враховуючи наведене вище, заборгованість по стягнення пені за несвоєчасне погашення платежів в розмірі 9658,49 грн. слід зменшити до 9650,92 грн., а загальний борг, заявлений позивачем згідно з розрахунком, зменшенню до 34 417,65 грн. В іншій частині розрахунок заборгованості позивача відповідачем не заперечено і не спростовано, власного розрахунку не надано, а тому приймається судом до уваги як такий, що підтверджує суму боргу позичальника в розмірі 34 417,65 грн., з врахуванням пропуску строку позовної давності. Разом з тим, не знайшли свого підтвердження в суді і покликання відповідача на застосування ч.3 ст.551 (розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищу розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення) та ч.2 ст.616 (суд маж право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення) ЦК України. Відтак, доводи відповідача в заперечення позову всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України та з наданням доказів відповідно до ст.ст.57-59 ЦПК України не підтверджені, є голослівними, безпідставними та не приймаються судом до уваги. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Аналогічні положення передбачені у кредитному договорі. З врахуванням обставин справи та визнання відповідачем умов кредитного договору в частині прострочення сплати чергових платежів, суд вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом дострокового стягнення з відповідача на користь позивача 34 417,65 грн. боргу за кредитним договором, а позов - частковому задоволенню. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд враховує наступне. Згідно зі ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, згідно з меморіальним ордером, наявним в матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 344,25 грн. судового збору. Заявлено позов на загальну суму 34 425,22 грн. та задоволено позовні вимоги в розмірі 34 417,65 грн. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, слід стягнути з відповідача на користь позивача 344,17 грн. судового збору. На підставі ст.ст.11, 256-258, 267, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-612, 625, 627-629, 1046-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved