Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27 вересня 2021 року стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 55865,28 грн, середній заробіток за період затримки виплати в сумі 18000 грн та судовий збір в сумі 908 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що відповідно до наказу № 16-к від 28 листопада 2018 року був прийнятий на роботу в ПП «Імпульсбуд» на посаду головного інженера та 29 квітня 2021 року звільнений із займаної посади за угодою сторін. В день звільнення відповідачем не проведений з ним повний розрахунок, не виплачено заборгованість по заробітній платі та компенсації за період невикористаної відпустки. За період роботи з грудня 2018 року по квітень 2021 року йому була нарахована заробітна плата в сумі 122924,92 грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку в сумі 11788 грн. Після відрахування обов`язкових платежів (ПДФО, військовий збір) до виплати належить сума 98954,56 грн, в тому числі заборгованість по грошовій компенсації за невикористану відпустку в сумі 9489,34 грн. Частину належної до виплати заробітної плати в сумі 43089,28 грн отримав шляхом перерахування на картковий рахунок. Заборгованість в сумі 55865,28 грн, яку згідно довідки відповідача виплачено йому з каси підприємства, він не отримував. Станом на день звільнення 29 квітня 2021 року залишок заборгованості по заробітній платі становить 55865,28 грн, в тому числі заборгованість по грошовій компенсації за невикористану відпустку в сумі 9489,34 грн. В зв`язку з тим, що в день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок, то відповідно до ст.117 КЗпП України відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахункових. Враховуючи період неотримання ним зарплати: грудень 2018 року - лютий 2020 року, його доходи та беручи до уваги період затримки виплати розрахункових:травень-липень 2021 року, середній заробіток за період затримки виплати становить 18000 грн. Дії відповідача щодо не проведення з ним в день звільнення повного розрахунку є незаконними. Ухвалою від 3 серпня 2021 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. 20 серпня 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вважає позовні вимоги позивача безпідставними. Заперечення проти позову мотивує тим, що трудові відносини з позивачем розпочалися з 3 грудня 2018 року, про що зроблений відповідний запис у трудовій книжці. За даними ПП «Імпульсбуд» нарахований дохід [PERSON] за період з 3 грудня 2018 року по 29 квітня 2021 року складав 122924,92 грн з урахуванням компенсації за невикористані відпустки. Сума їх врахована в загальних доходах і не може бути нарахована повторно. Після вирахування ПДФО 18 % та військового збору 1,5 % ця сума склала 98954,56 грн. З неї 55865,28 грн позивач отримав з каси підприємства, а 43089,28 грн - на особисті зарплатні картки працівника. Позивач отримав кошти в сумі 30000 грн 12 квітня 2021 року через касу підприємства. Підприємство перебувало на карантині і тому не виплачувало заробітну плату у період з 19 травня 2020 року по 30 вересня 2020 року та починаючи з 1 квітня 2021 року. Безпідставною є сума нарахувань 18000 грн. В день звільнення працівник отримав трудову книжку, про що поставив підпис у наказі. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що за час роботи отримав 43089,28 грн заробітної плати. Коштів з каси підприємства в сумі 55865,28 грн не отримував. 30000 грн, які зазначені у платіжному дорученні від 10 квітня 2021 року, отримав після звільнення. Представник позивача додатково пояснила, що кошти через касу підприємства позивач не отримував, у відомостях на видачу коштів відсутній його підпис про одержання заробітної плати. Через касу підприємства був виданий касовий ордер на 30000 грн, але це інші виплати, пов`язані із заробітною платою, можливо премія, оскільки вони не зазначені у виданій відповідачем довідці про нарахований позивачу дохід. Просять позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що в первісному позові позивач визнав ту обставину, що після звільнення 1 червня 2021 року він отримав 30000 грн, а в заяві про збільшення позовних вимог ця обставина вже відсутня. 10 квітня 2021 року через касу підприємства позивач отримав 30000 грн. Компенсація за невикористану відпустку в сумі 9489,34 грн входить в аванс заробітної плати, який виданий позивачу з каси 10 квітня 2021 року. Позивач двічі отримав кошти в сумі по 30000 грн, а тому жодної заборгованості по заробітній платі підприємство перед ним не має. В зв`язку з карантином на підприємстві діє наказ, яким встановлено порядок видачі коштів працівникам. За цим наказом він як директор за видатковим касовим ордером брав кошти з каси підприємства для всіх працівників і розвозив по об`єктах, де виплачував працівникам, в тому числі позивачу. Функції бухгалтера виконує він, тому у відомостях наявні його підписи і як директора, і як бухгалтера. Позивач порушив ст.115 КЗпП України, бо два роки працював і не вимагав заробітної плати. Просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що відповідно до наказу № 16-к від 28 листопада 2018 року позивач прийнятий на посаду головного інженера ПП «Імпульсбуд». Наказом № 5-к від 29 квітня 2021 року позивач звільнений з посади за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України, про що свідчать записи в трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] . Згідно з довідкою про доходи № 36 від 18 серпня 2021 року, виданою ПП «Імпульсбуд», за період роботи з грудня 2018 року по квітень 2021 року позивачу нарахована заробітна плата в сумі 122924,92 грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку в сумі 11788 грн. Сума до виплати після відрахування обов`язкових платежів та зборів становить 98954,56 грн. Заробітну плату в сумі 43089,28 грн відповідач виплатив шляхом перерахунку на картковий рахунок позивача, про що свідчить виписка по картковому рахунку за період з 28 листопада 2018 року по 27 липня 2021 року, видана АТ КБ «Приватбанк», платіжні доручення № 3 від 22 жовтня 2019 року, № 6 від 5 грудня 2019 року, № 9 від 28 грудня 2019 року, відомості розподілу витрат від 3 травня 2020 року, від 10 травня 2020 року, від 9 жовтня 2020 року, від 25 жовтня 2020 року, від 5 листопада 2020 року, від 17 листопада 2020 року, від 4 грудня 2020 року, від 9 грудня 2020 року, від 4 січня 2021 року, від 22 січня 2021 року, від 3 лютого 2021 року, від 23 лютого 2021 року, від 7 березня 2021 року, від 25 березня 2021 року та не заперечувалося позивачем. 19 травня 2021 року позивач звернувся до ПП «Імпульсбуд» з письмовою заявою про надання довідки про нараховані та невиплачені йому розрахункові кошти. 20 травня 2021 року позивач надіслав на адресу ПП «Імпульсбуд» заяву з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі в сумі 61814,27 грн відповідно до довідки про доходи від 15 березня 2021 року. 14 червня 2021 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про видачу довідки про заборгованість по заробітній платі в зв`язку з не проведенням повного розрахунку при звільненні. Відповідно до довідки ПП «Імпульсбуд» № 36 від 18 серпня 2021 року заробітна плата в сумі 55865,28 грн виплачена позивачу з каси. Позивач заперечує отримання зазначених коштів та просить стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 55865,28 грн. Згідно зі ст.43 Конституції України кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею третьою Кодексу законів про працю України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності. Виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ст.47 КЗпП України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу. За нормами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КзПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Заперечуючи проти позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі представник відповідача покликається на те, що заробітна плата в сумі 55865,28 грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку в сумі 9489,34 грн, виплачена позивачу з каси підприємства, на підтвердження чого надав відомості про виплату грошей № 1 за січень 2019 року, № 2 за січень 2019 року, № 3 за лютий 2019 року, № 4 за лютий 2019 року, № 5 за березень 2019 року, № 6 за березень 2019 року, № 7 за квітень 2019 року, № 8 за квітень 2019 року, № 10 за травень 2019 року, № 12 за травень 2019 року, № 14 за червень 2019 року, № 15 за червень 2019 року, № 16 за липень 2019 року, № 17 за липень 2019 року, № 19 за серпент 2019 року, № 21 за вересень 2019 року, № 33 за листопад 2019 року, № 34 за грудень 2019 року, № 31 за грудень 2019 року, № 1 за січень 2020 року, № 2 за січень 2020 року, № 3 за лютий 2020 року, № 4 за лютий 2020 року, № 5 за березень 2020 року, № 7 за березень 2020 року, № 9 за квітень 2020 року, № 10 за квітень 2021 року. Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами регулюється Положенням про ведення касових операцій у національні валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 148 від 29 грудня 2017 року. \~ \~Відповідн \~до п.23 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, електронними розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки. Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки (п.26 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні). Згідно з п.27 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні касир вимагає пред`явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам установи/підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами). Одержувачі пред`являють паспорти чи документи, що їх замінюють, якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, та розписуються у відповідній графі документа. Видаткові касові ордери або видаткові відомості не приймаються для виведення залишку готівки в касі, якщо видача готівки з каси не підтверджена підписом одержувача. Виплати, пов`язані з оплатою праці, проводяться касиром установи/підприємства за видатковими касовими ордерами, складеними на кожного одержувача чи за видатковими відомостями (п.30 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні). Додатком 1 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні встановлено форму відомості на виплату готівки, яка містити в таблиці колонку 5 «підпис про одержання». Надані відповідачем відомості на виплату грошей не відповідають формі відомості на виплату грошей, передбаченій Положенням про ведення касових операцій у національні валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 148 від 29 грудня 2017 року, не містять підпису [PERSON] про одержання коштів, а тому не є належними доказами підтвердження виплати позивачу заробітної плати у сумах та у періоди, зазначені в цих відомостях. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення зазначених вимог відповідач не надав належних, допустимих та достовірних доказів виплати позивачу заробітної плати в сумі 55865,28 грн, в тому числі компенсація за невикористану відпустку в сумі 9489,34 грн, а отже, суд вважає встановленим, що відповідач в день звільнення не провів з позивачем повного розрахунку. Позивач в день звільнення перебував на роботі, що вбачається з наказу № 5-к від 29 квітня 2021 року «Про звільнення з роботи», де міститься підпис позивача про ознайомлення з наказом та отримання трудової книжки. В день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було. Доказів на спростування вказаних обставин суду не надано. Покликання представника відповідача на наказ № 2 від 26 червня 2017 року, яким у п.16 встановлено можливість здійснення виплати заробітної плати за місцем знаходження працівників на об`єктах без додаткового проставляння їх підписів, суд до уваги не приймає, оскільки зазначений наказ не містить підтвердження про ознайомлення з ним позивача. Разом з тим, в позовній заяві, поданій до суду 28 липня 2021 року, та у судовому засіданні позивач визнав, що після звільнення відповідачем було проведено з ним частковий розрахунок по заборгованості та виплачено 30000 грн. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Клопотання про відмову від визнання тієї обставини, що після звільнення отримав частковий розрахунок по заборгованості в сумі 30000 грн, позивач не заявляв і суд відмови позивача від визнання обставини не приймав. Видатковий касовий ордер від 10 квітня 2021 року про виплату позивачу 30000 грн як авансу заробітної плати суд до уваги не приймає, оскільки зазначена сума не включена відповідачем у нарахований позивачу дохід, про що свідчить довідка № 36 від 18 серпня 2021 року. За таких обставин, позовна вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає частковому задоволення в сумі 25865,28 грн. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Позивача було звільнено в квітні 2021 року, а тому під час розрахунку середнього заробітку суд виходить з виплат за березень 2021 року та лютий 2021 року. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно із п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з отриманням вимог законодавства. З наданої відповідачем довідки про доходи № 36 від 18 серпня 2021 року встановлено, що [PERSON] в лютому 2021 року було нараховано заробітну плату в розмірі 6000 грн, в березні 2021 року - 6000 грн, що разом становить 12000 грн. Кількість робочих днів за ці два місяці становить 42 робочих дні (лютий - 20, березень - 22). Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці роботи складає 285,71 грн (12000 грн : 42 робочі дні). Кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні з 30 квітня 2021 року (наступного дня після звільнення) до 28 липня 2021 року (день пред`явлення позову) становить 90. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період становить 25713,90 грн (90 робочих днів х 285,71 грн). Враховуючи положення ч.1 ст.13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених особою вимог, з відповідача належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в заявленій позивачем сумі 18000 грн. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року). В постанові від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц Верховний Суд вказав, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору в розмірі 908 грн. \~ \~ На підставі наведеного та

Outcome: partial