Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 41340,58 грн., а також понесений ними судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.03.2008 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 3480 грн., зі сплатою за користування кредитом 12% на рік. Договір укладено у виді заяви, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 22.10.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 41340,58 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, раніше від нього надійшла заява в якій він просив суд справу розглядати без його участі і зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і не заперечує проти винесення заочного рішення. (а.с. 22) Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнає частково, вважає нараховану банком заборгованість по договору завищеною. Відповідач зазначає, що не виконувала умови договору, щодо повернення кредиту, у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем та відсутністю роботи. Відповідач просить суд врахувати зазначені обставини та зменшити розмір заборгованості по пені на підставі ст. 551 ЦК України. Заслухавши пояснення відповідача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Зі статуту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що вони є правонаступниками ЗАТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 11) В судовому засіданні досліджено заяву підписану сторонами 07.03.2008 року. Згідно заяви [PERSON] просила банк надати їй кредит у сумі 3480 грн. на строк 24 місяці - з 07.03.2008 року по 07.03.2010 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 83,52 грн. та єдиноразової винагороди у розмірі 580 грн. (а.с. 4) Зі своєї сторони [PERSON] зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки, винагороди, комісії, в зазначені в заяві та Умовах строки. Для виконання взятих на себе зобов'язань, [PERSON] просила банк відкрити їй рахунок. Виходячи з умов заяви, погашення заборгованості мало здійснюватись щомісячними платежами. (а.с. 4) Підписуючи заяву [PERSON] підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами і правилами надання банківських послуг, отримала повну інформацію про умови кредитування, а також узгодила з банком, що підписана ними заява, разом із запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами і Правилами та Тарифами, є договором надання банківських послуг. (а.с. 4) Договір не був предметом оскарження в судах чи інших органах, його положення не скасовувались і не визнавались недійсними. Тому суд приходить до висновку, що волевиявлення [PERSON], при укладенні договору в такій формі, було вільним і вона не заперечує цього, в судовому засіданні. Відповідач в судовому засіданні не заперечує, що банком було виконано зобов'язання, щодо надання кредиту, що також вбачається з розрахунку. (а.с. 3) З розрахунку також вбачається, що [PERSON] умови договору щодо щомісячного погашення кредиту та сплати відсотків, виконувала не належним чином, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 41340,58 грн. (а.с. 3) Заборгованість складається із заборгованості за кредитом - 2815,37 грн., заборгованості за відсотками - 265,94 грн., заборгованості по комісії - 1252,80 грн., пені - 34561,68 грн. та штрафу - 500 грн. фіксована частина і 1944,79 грн. процентна складова. (а.с.3) Окрім умов передбачених заявою, узгоджені сторонами Умови надання споживчого кредиту, містять положення про штраф (п. 5.3) та пеню (п. 5.1). (а.с. 7) Умови були визнані сторонами частиною договору, що встановлено судом раніше. Умовами також визначено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагород, пені, штрафу - встановлюється сторонами, тривалістю у 5 років. (а.с. 7) Такі положення договору є законними в силу ст. 259 ЦК України, відповідно до якої позовна давність встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Законом не визначено, що така норма застосовується лише до загальної позовної давності чи лише до спеціальної, а тому є загальною для обох видів позовної давності, на ряду зі статтями 260-265 ЦК. Таким чином, позов подано в межах строку позовної давності, щодо всіх вимог, в тому числі і пені для якої встановлена спеціальна позовна давність. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що всі нараховані банком платежі, що зазначені в розрахунку - були передбачені договором, а тому мають бути стягнуті з відповідача. При визначенні сум, що підлягають до стягнення, суд не вбачає підстав для скорочення заборгованості в частині стягнення заборгованості по кредиту, відсотках, комісії та штрафу. Заборгованість по даних платежах має бути стягнута у повному обсязі. Разом з тим, враховуючи заявлене відповідачем клопотання, щодо зменшення розміру пені, суд вважає за необхідне застосувати у даному випадку положення ст. 551 ЦК України з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Обставини передбачені ч. 3 ст. 551 ЦК України підлягають доказуванню і даний обов'язок статтею 60 ЦПК покладено на сторони. Посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність роботи, відповідач не надала суду відповідних доказів. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування обставини, визнані судом загальновідомими. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по пені становить 83,6% всієї нарахованої банком заборгованості, на підставі чого суд вважає за можливе визнати, що заборгованість по пені значно перевищує завдані банку збитки неповерненням кредиту. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що банк звертався до [PERSON] з вимогами погасити заборгованість, протягом всього часу, що ним нараховувалась пеня. При цьому банк не звертався до суду з відповідним позовом, хоча мав таке право з моменту прострочення першого платежу. З наданого банком розрахунку вбачається, що будь-які дії по кредитній картці було припинено іще у 2009 році, останній рух коштів відбувся 31.12.2009 року. Після 31.12.2009 року, банком не нараховувалась заборгованість по кредиту, комісії, відсотках, натомість нараховувалась пеня, про що свідчить розрахунок. (а.с. 3) На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з 2010 року банк зайняв пасивну позицію щодо стягнення заборгованості з боржника. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що отримані банком збитки, у зв'язку з неповерненням кредиту, значно нижчі від розміру пені, що нарахована банком за порушення умов договору. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає за необхідне частково задовольнити позов в частині стягнення пені та стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання зобов'язань за договором, в межах суми заборгованості по кредиту, відсотках, комісії та штрафу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору у розмірі 13557,80 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 2815,37 грн., заборгованості за відсотками - 265,94 грн., заборгованості по комісії - 1252,80 грн., пені - 6778,90 грн. та штрафу - 500 грн. фіксована частина і 1944,79 грн. процентна складова. При частковому задоволенні позову, згідно з положеннями ст. 88 ЦПК, з відповідача на користь позивача також має бути стягнуто частину понесеного ними судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 135,59 грн. (32,8%).

Outcome: partial