Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідача укласти договір про надання послуг з постачання електроенергії до нежитлової частини комплексу, що розташований за адресою: вул. Чайковського, 44 «а» у м. Мелітополі Запорізької області з позивачем та стягнути з нього судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином (поштовим повідомленням від 04.08.2015 року), заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає неявку відповідача неповажною, та вважає можливим заочно розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача та неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Позивачу на підставі договору дарування частини комплексу від 13.11.2013 року посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області належить нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: вул. Чайковського, буд. 44 «а» у м. Мелітополі Запорізької області (а.с.7-8). 05.06.2015 року за адресою вул. Чайковського, буд.44 «а» у м. Мелітополі Запорізької області зявились співробітники ММРЕМ ВАТ «Запоріжжяобленерго» і повідомили позивача, про те, що у нього борг у сумі 4197 гривень 09 копійок. На підтвердження цього позивачу був предоставлений рахунок № 881-5а, де платником був зазначений не він, а громадянка [PERSON], яка давно померла (а.с.9). Позивачу було запропоновано сплатити борг [PERSON], інакше з ним не буде укладено договір про надання електроенергії. Позивач неодноразово звертався до відповідача про необхідність укласти договір, про надання енергопостачання до нежитлового будинку та прибудинковій території, але його звернення були проігноровані. Також позивач звертався до Запорізького обласного територіального відділення антимонопольного комітету України зі скаргою, на яку отримав відповідь від 08.07.2015 року № 02-18-05-1932 в якій йому рекомендували звернутись до ВАТ «Запоріжжяобленерго» із заявою про укладення договору. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки. Відповідно до ст.16 даного закону порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Типові договори на надання житлово-комунальних послуг затверджує Кабінет Міністрів України. Згідно з вимогами п.3 ч.2 ст.21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ч.4 ст.179 ГК України при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. В силу п. 3 Правил користування електричною енергією «Енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, об'єкти якого розташовані на цій території, в укладенні договору про користування електричною енергією» тому відповідач був зобов'язаний укласти договір. Вини зі сплати заборгованості громадянки [PERSON], в діях позивача судом не встановлено. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність зобовязати відповідача, ВАТ «Запоріжжяобленерго», укласти договір з [PERSON] про надання послуг з постачання електроенергії до нежитлової частини комплексу що розташований за адресою: вул. Чайковського, буд. 44 «а» у м. Мелітополі Запорізької області та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved