Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну злочином у сумі 1 454 267,73 грн., посилаючись на такі обставини : Державне підприємство «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» є державною установою, заснованою на праві державної власності, на 100 %, державне майно ДП «Ніжинський РЗІО» ввірено останньому на праві повного господарського відання, а відтак, заподіяння збитків вказаній державній установі, є прямим порушенням інтересів держави, що впливає на якісне та належне виконання ДП «Ніжинський РЗІО» своїх безпосередніх обов'язків, зокрема, щодо діяльності по ремонту засобів техніки інженерного озброєння та інших видів статутної діяльності підприємства, а також - зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, що загалом впливає на стан боєготовності військ і є безпосереднім порушенням інтересів держави. Відповідно до направлень від 27 серпня 2010 року № 717, від 15 вересня 2010 року № 747 співробітниками Ніжинської ОДПІ Чернігівської області проведено планову/позапланову виїзну перевірку ДП «Ніжинський РЗІО» (код ЄДРПОУ 08457704) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2008 року по 30 червня 2010 року. За результатами проведеної перевірки, складено акт від 30 вересня 2010 року № 1200/23- 08457704, яким встановлено порушення ДП «Ніжинський РЗІО» норм податкового законодавства. На підставі складеного акту перевірки, 11 жовтня 2010 року Ніжинською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення про донарахування податкових зобов'язань з податку на прибуток № 0000742301/0 на загальну суму 1 377 350,40 грн., з яких 1 147 797 грн. за основним платежем та 229 558,40 грн. - штрафні (фінансові) санкції та про донарахування податку на додану вартість № 0000752301/0 на загальну суму 77 710,50 грн., з яких 51 807,00 грн. за основним платежем та 25 903,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції. Наказом Державного концерну «Укроборонпром» № 90-К від 06.06.2012, виконання обов'язків директора покладено на [PERSON], який виконує їх по сьогоднішній день. У листопаді 2013 року у період виконання обов'язків директора [PERSON], стало відомо, що в адміністративному процесі оскаржуються податкові повідомлення-рішення Ніжинської ОДПІ за 2010 рік № 0000742301/0 та № 0000752301/0 від 11.10.2010 за період перебування на посаді ДП «Ніжинський РЗІО» [PERSON] Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.11.2013 у справі № К/9991/21026/11, справу направлено на новий розгляд. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 у справі № 825/4656/13-а, визнано правомірними податкові повідомлення-рішення Ніжинської ОДПІ № 0000742301/0 та № 0000752301/0 від 11.10.2010 на загальну суму 1 454 267,73 грн. (1 377 350,40 грн. + 77 710,50 грн. - 793,17 грн. = 1 454 267,73 грн.). Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2014 у справі № 825/4656/13-а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 залишено без змін. З вищезазначених рішень судів стало відомо, що [PERSON] - колишній директор ДП «Ніжинський РЗІО» обвинувачений у кримінальній справі стосовно обставин, які стали наслідком прийняття вищевказаних податкових повідомлень-рішень Ніжинською ОДПІ.Даний факт підтверджується постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27.10.2011 у справі № l-п-245/11, в якій діяння [PERSON] кваліфіковано за частиною 1 статті 212, частиною 2 статті 366 та частиною 1 статті 366 Кримінального кодексу України та визнано винним, проте звільнено від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими підставами (амністією). Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у своїй постанові від 27.10.2011 зазначив, що згідно наказу № 42-К від 09.02.2006 [PERSON] являвся директором ДП «Ніжинський РЗІО» (код ЄДРПОУ 08457704). Будучи службовою особою та являючись відповідальним за організацію ведення бухгалтерського та податкового обліку у відповідності з чинним законодавством та за повноту й своєчасність сплати податків, відповідач шляхом безпідставного завищення податкового кредиту на додану вартість за квітень 2010 року умисно ухилився від сплати податку на додану вартість в значних розмірах та вчинив службове підроблення. Своїми діями (скоєним злочином) колишнім директором ДП «Ніжинський РЗІО» [PERSON] завдано Державному підприємству «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» матеріальної шкоди на суму 1 454 267,73 грн. Нанесення матеріальної шкоди державній установі, якою є ДП «Ніжинський РЗІО», є прямим порушенням інтересів Держави та завдає значних збитків (у великих розмірах) загальнодержавним інтересам оборони у такий складний час для нашої країни відповідно до статутної діяльності підприємства. Представник позивача Даниленко-Андрієнко М.В. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з вказаних в позовній заяві підстав.Суду пояснила, що спірна сума, яку позивач просить стягнути з [PERSON], самим ДП «Ніжинський РЗІО» як податок не сплачена до бюджету та після стягнення цієї суми з відповідача вона буде сплачена до бюджету. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні. В судовому засіданні та письмових запереченнях зазначив, що як на підстави свого позову, позивач посилається на те, що відповідач, як ко лишній директор ДП «Ніжинський РЗЮ» був обвинувачений у кримінальній справі стосовно обставин, які стали наслідком прийняття Ніжинською ОДПІ податкових повідомлень-рішень № 0000742301/0 та № 0000752301/0 від 11.10.2010 р. на загальну суму 1454267,73 грн. Позивач посилається на постанову Ніжинського міськрайонного суду від 27.10.2011 р. у справі № l-n-245/ll, якою відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.. 212 ч. 1, 366 ч. ч. 1,2 КК Украї ни на підставі ст.. 1 п. п. «в», «д>> Закону України «Про амністію у 2011 році». Позивач також посилається і на постанову Чернігівського окружного адмініст ративного суду від 16.01.2014 р., якою вищевказані податкові повідомлення- рішення Ніжинської ОДПІ № 0000742301/0 та № 0000752301/0 від 11.10.2010 р. на загальну суму 1454267,73 грн. визнані правомірними. Відтак, позивач зазначає, що відповідач був звільнений від кримінальної від повідальності за нереабілітуючих підстав і своїми діями (скоєним злочином) за вдав позивачеві матеріальну шкоду на суму 1454267,73 грн., а тому повинен від шкодувати її згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України. На думку відповідача, такі доводи позивача є помилковими та необгрунтова ними. Відповідач дійсно з 09.02.2006 р. по 2012 р. працював на посаді директора ДП «Ніжинський РЗЮ». У вересні 2010 р. Ніжинською ОДПІ було проведено планову виїзну перевір ку ДП «Ніжинський РЗЮ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, про що складено акт від 30.09.2010 р. № 1200/23 - 08457704, згідно якого перевіркою було встановлено ряд порушень, на підставі яких Ніжинською ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення № 0000742301/0 на суму 1377350,40 грн. та № 0000752301/0 від 11.10.2010 р. на суму 77710,50 грн., а всього - на суму 1455060,90 грн. В подальшому постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адмініс тративного суду від 15.04.2014 р., у справі № 825/46456/13-а податкове повідом лення-рішення № 0000752301/0 від 11.10.2010 р. визнане незаконним в частині грошового зобов'язання за основним платежем в розмірі 529,00 грн. та за штра фними (фінансовими) санкціями в розмірі 264,17 грн. У зв'язку з такими донарахуваннями Ніжинською ОДПІ позивачеві податко вих зобов'язань відносно відповідача була порушена кримінальна справа № 902/221 за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 212 (ухилення від сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), ч. 1 та ч. 2 ст. 366 (службове підроб лення) КК України. Обвинувачення, висунуті проти відповідача органами досудового слідства, фактично зводилися до того, що він, як директор ДП «Ніжинський РЗЮ», ухи лився від сплати податку на додану вартість у значних розмірах та при цьому пі дписав, посвідчив печаткою і надав до Ніжинської ОДПІ декларацію з податку на додану вартість підприємства за квітень 2010 р. з завідомо неправдивими ві домостями стосовно податкового кредиту з податку на додану вартість та суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за квітень 2010 р. Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 27.10.2011 р. у справі № 1- п-245/11 відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності, передба ченої ст. 212 ч. 1, 366 ч. ч. 1,2 КК України на підставі ст.. 1 п. п. «в», «д» Закону України «Про амністію у 2011 році», а кримінальну справу закрито. Відповідач свою вину у пред'явлених обвинуваченнях не визнав, а суд справу по суті не розглядав, докази по справі не досліджував, вину відповіда ча не встановлював. Суд у своїй постанові лише зазначив, у чому відповідач об винувачується органами досудового слідства. Стаття 1166 ЦК України, на яку посилається позивач у своєму позові, встано влює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди, її пра вила застосовуються до будь-яких випадків завдання шкоди, окрім правовідно син, які породжують спеціальні підстави, що надають можливість застосовувати до правовідносин положення інших статей § 1 Глави 82 цього Кодексу. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно дове сти такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність школи; в) при чинний зв'язок між протиправною поведінкою та школою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавана шкоди; г) вина завдавана школи, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкоду вання завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковою для прийняття судом рі шення про відшкодування завданої шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зро била або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні зби тки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 62 Конституції України гарантовано презумпцію невинуватості осо би. У вказаній конституційній нормі зазначено, що особа вважається невинува тою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним ви роком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Підстави звільнення від доказування у цивільній справі визначені статтею 61 ЦПК України, частиною 4 якої передбачено, вирок у кримінальному прова дженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністрати вне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно- правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, статтею 61 ЦПК України не передбачено, що постанова суду у кримі нальній справі про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв'язку з застосуванням Закону про амністію та про закриття кримінальної справи має преюдиційне значення для цивільної справи і звільняє сторони такої справи від доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Об'єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України є встановлений за конодавством порядок оподаткування юридичних і фізичних осіб, який забез печує за рахунок надходження податків і зборів (обов'язкових платежів) форму вання доходної частини державного та місцевих бюджетів, а також державних цільових фондів. У разі, коли ухилення від сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) поєднується з підробленням відповідних документів (зві тних, облікових або первинних), дії винного додатково кваліфікуються за ст. 358 або ст. 366 КК України. Такими чином, потерпілим у злочині, що кваліфікується за ст. 212 КК Украї ни, в тому числі й додатково за ст. 366 цього Кодексу, є держава а не підприємс тво, керівник якого обвинувачується в ухиленні від сплати податків. Відтак, навіть за наявності вини відповідача у вчиненні вищевказаних злочи нів позивач не був би потерпілою стороною і не мав би права на відшкодування шкоди у зв'язку з її фактичною відсутністю для нього у таких правовідносинах. Ні матеріалами кримінальної справи № 1-п-245/11, ні наданими позивачем доказами у межах даної цивільної справи не доводиться будь-яка вина відповіда ча у тому, що договір між ДП «Ніжинський РЗЮ» та TOB «Вінсента» від 22.12.2009 р. № 40-22/12 від імені керівника TOB «Вінсента» [PERSON] був підписаний не цією особою. Матеріалами кримінальної справи підтверджується а також встановлено вище зазначеними судовими рішеннями адміністративних судів, які в цій частині для даної справи мають преюдиційне значення, що за умовами цього договору ДП «Ніжинський РЗЮ» на рахунок TOB «Вінсента» були перераховані грошові ко шти на загальну суму 6062649,60 грн. Матеріалами кримінальної справи, а також показами допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON], яка у період виникнення спірних правовідносин працювала на посаді головного бухгалтера ДП «Ніжинський РЗЮ», підтверджу ється, що продукція, яка мала бути отримана цим підприємством на підставі вка заного договору, надійшла на склад позивача і в подальшому була передана на виробництво у повному обсязі відповідно до суми сплачених коштів. При цьому, будь-яких порушень, в тому числі й кримінально караних, у діях відповідача як органами досудового слідства так і судом встановлено не було. Слід також зауважити, що якщо постановою Чернігівського окружного адмі ністративного суду від 16.01.2014 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2014 р., у справі № 825/46456/13- а податкові повідомлення-рішення Ніжинської ОДПІ № 0000742301/0 та № 0000752301/0 від 11.10.2010 р. на загальну суму 1454267,73 грн. визнані правомі рними, то позивач таку суму податкового зобов'язання зобов'язаний погасити і ця сума не є шкодою для нього, тим більше, спричиненою якимось злочином. Позивач у даній справі був зобов'язаний довести належними та допус тимими доказами неправомірність поведінки відповідача по відношенню до по зивача та наявність вини у його діях, наявність шкоди у позивача, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, але свій такий процесуальній обов'язок не виконав. Позивач, зокрема, не вказав, у чому конкретно полягає протиправна поведінка відповідача та його вина по відношенню саме до позивача. Позивач також не обґрунтував і не довів наявність у нього шкоди, спричине ної саме протиправною поведінкою відповідача, не аргументував наявність при чинного зв'язку між цією шкодою та поведінкою саме відповідача. Так, позивач не вказав на конкретні витрати, які він зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), чи на доходи, які він міг би ре ально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода) тощо. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії наказу Міністерства оборони України № 67 від 07.02.2011 року про укладення на новий строк контракту з керівником державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» наказом Міністерства оброни України від 7 лютого 2006 р. № 64 «Про призначення керівника державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» (зі змінами) на посаду директора зазначеного підприємства призначено громадянина [PERSON], термін дії контракту з яким закінчується 6 лютого 2011 року. Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» (зі змінами), від 2 серпня 1995 року №597 «Про Типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності» (зі змінами), за взаємною угодою сторін контракт з директором державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» [PERSON] укладено на новий строк. Згідно копії наказу Міністерства оборони України № 658 від 27.10.2011 р. «Про дострокове розірвання контракту з керівником державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» достроково 27.10.2011 р. розірвано контракт з директором державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» [PERSON] На час виникнення спірних правовідносин сторони перебували у трудових відносинах. Відповідно до копії постанови Ніжинського міськрайонного суду від 27.10.2011 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності ,передбаченої ст.ст. 212 ч. 1, 366 ч.ч. 1,2 КК України, на підставі ст. 1 п.п. «в», «д» Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08 липня 2011 року № 3680-VI, а кримінальне провадження щодо нього закрито. В самій постанові суду не зазначено,що [PERSON] винен в скоєнні вказаних злочинів,оскільки докази по справі не досліджувались,а лише зазначено в чому він обвинувачується органами досудового розслідування. А тому з вказаних підстав суд вважає необгрунтованими твердженення позивача і його представника про те,що суд в своїй постанові дав юридичну кваліфікацію діям [PERSON] Згідно довідки ДП «НРЗІО» № 657 від 22.12.2014 р. станом на 22.12.2014 р. ДП «НРЗІО» не сплачувався податок на додану вартість та податок на прибуток згідно родаткових повідомлень-рішень № 0000752301/0 та № 00000742301/0 від 11.10.2010 р. Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (ч.2 ст. 130 КЗпП України). За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної,адміністративної чи кримінальної відповідальності (ч. 3 ст. 130 КЗпП України). Як встановлено судом та не заперечується сторонами спірна сума в розмірі 1 454 267,73 грн. є заборгованістю ДП «Ніжинський РЗІО» по сплаті податку на додану вартість та повинна була перерахуватися до бюджету, однак на даний час вказана сума ДП «Ніжинський РЗІО» до бюджету не сплачена, а отже і майнова шкода позивачу фактично [PERSON] на даний час не завдана,тобто шкода у виді не сплати податків і штрафних санкцій спричинена не позивачу,а державі,оскільки вказана сума не була сплачена позивачем і не надійшла до бюджету. Суд вважає, що право на стягнення з [PERSON] спірної суми у позивача може виникнути в порядку регресної вимоги до нього з часу сплати підприємством податку на додану вартість до бюджету при доведеності дійсної вини [PERSON] Відповідно до вимог ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суду не надано жодного належного та допустимого доказу про наявність прямої дійсної шкоди, завданої [PERSON] ДП «Ніжинський РЗІО». Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України судовому захисту пі длягає порушене право. Однак позивачем і його представником не надано суду жодного доказу того, що діями відповідача, на які позивач вказує, як на підставу свого позову, були порушені майнові права позивача, які підлягають захисту судом. За таких обставин суд приходить до переконливого висновку,що [PERSON] не завдана матеріальна шкода позивачеві, а тому слід відмовити в задоволенні позову Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином ,у сумі 1 454 267,73 грн.

Outcome: dismissed