Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. Посилався на те, що йому на підставі договору дарування від 29.09.2016 року належить на праві власності квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі окрім нього зареєстровані колишні власники квартири [PERSON] та [PERSON], які у 2014 році виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] понад рік за вказаною адресою не проживають, обов'язки по сплаті комунальних послуг не виконують та мають інше місце проживання. Будь-яких речей відповідачів за вказаною адресою не має. З квартири відповідачі виселилися добровільно, перешкоди у користуванні житлом їм ніхто не чинив. Просив позов задовольнити, визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали, не заперечували проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про день та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] (а.с.8). Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] про що свідчить довідка адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС в Чернівецькій області (а.с.15,16). Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З акту №690 ПП «Житлосервіс» від 26.09.2016 року вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON] у даній квартирі дійсно зареєстровані, однак не проживають за вказаною адресою з травня 2014 року (а.с.14). Відповідно до ч.1, ч.4 ст.156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди. До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз'яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст.57-59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-158цс14 від 5 листопада 2014 року, яка є обов'язковою для всіх судів. Відповідно до ст.ст.6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Зняття з місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. За таких обставин суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved