Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з Відповідача на користь підприємства відшкодування завданої шкоди в розмірі 76672,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач був прийнятий на посаду провідника пасажирських вагонів Харківської вагонної дільниці № 1 Південної залізниці згідно наказу начальника дільниці від 08.04.2008 року № 803/ос. Наказом начальника дільниці від 04.03.2013 року № 260/ос переведений на посаду екіпірувальника. Працюючи на посаді провідника пасажирських вагонів, відповідач виїхав в рейс 05.03.2010 року потягу № 115 сполученням «Харків-Трускавець», вагон № 15. Порушуючи вимоги п.3.2 Інструкції провіднику пасажирських вагонів, він не зачинив торцеві двері неробочого тамбуру на внутрішні замки, внаслідок чого пасажир [PERSON], який їхав у цьому вагоні, увійшовши в дверний прохід, випав з поїзда на залізничну колію та внаслідок падіння із хвостового вагону був смертельно травмований вантажним поїздом. За даним фактом була порушена кримінальна справа та вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 02.08.2011 року Відповідача визнано винним за ч. 3 ст.276 КПК України та призначено покарання у вигляді п'ять років позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі; відповідно до ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки; зобов'язано Відповідача згідно п.п. 2,3 ч. 1 ст.76 КК України не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; стягнуто з Позивача на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 26672,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. Вирок суду набрав законної сили. Позивач зазначив, що 23.06.2014 року Ленінським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, на підставі якої згідно платіжного доручення від 27.06.2014 року № 2169 з Позивача на користь [PERSON] були сплачені кошти в розмірі 76672,00 грн. Позивач, посилаючись на положення ст. 130, 134 КЗпП України, вказує, що відповідач несе повну матеріальну відповідальність і тому просить стягнути з нього суму в розмірі 76672,00 грн. У судовому засіданні представник позивача, Семенова О. О., яка діяла на підставі доручення, у повному обсязі підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, та стягнути також судові витрати. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, надали письмові заперечення. Так, у судовому засіданні представник відповідача, якого також підтримав і відповідач по справі, зазначив, що вони не заперечують самого факту спричинення шкоди, але зазначили, що потерпілий [PERSON] самовільно відкрив торцеві двері вагону № 15 та випав на колію, в результаті чого отримав легкі тілесні ушкодження, після чого приблизно через 20 хвилин вийшов на зустрічну колію, де на нього був скоєний наїзд зустрічного вантажного потягу та в результаті наїзду йому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, та його смерть. Крім того, в момент падіння [PERSON] знаходився в стані алкогольного сп'яніння, а також потерпілий [PERSON], як майбутній провідник вагону, повинен був знати про те, що забороняється палити в вагонах, відкривати двері та розпивати спиртні напої. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] також частково винен в своєму падінні з вагону і тому відповідач та його представник, посилаючись на положення ст.. 1195 ЦК України, просять знизити суму моральної шкоди з 50000 грн. до 25000 грн., яку вони не заперечують сплатити. Проти стягнення матеріальної шкоди відповідач та його представник не заперечували. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши надані сторонами письмові докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи відповідач був прийнятий на підприємство позивача на посаду провідника пасажирських вагонів Харківської вагонної дільниці №1 Південної залізниці згідно наказу начальника дільниці від 08.04.2008 року №803/ос. Наказом начальника дільниці від 04.03.2013 року № 260/ос переведений на посаду екіпірувальника. Працюючи на посаді провідника пасажирських вагонів, відповідач виїхав в рейс 05.03.2010 року потягу №115 сполученням «Харків-Трускавець», вагон №15. Порушуючи вимоги п.3.2 Інструкції провіднику пасажирських вагонів, затвердженої наказом Міністра транспорту України № 234-Ц від 01.09.2003 року, відповідач не зачинив торцеві двері неробочого тамбуру на внутрішні замки, внаслідок чого пасажир [PERSON], який їхав у цьому вагоні, увійшовши в дверний прохід, випав з поїзда на залізничну колію та внаслідок падіння із хвостового вагону був смертельно травмований вантажним поїздом. За даним фактом була порушена кримінальна справа. Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 02.08.2011 року [PERSON] визнано винним за ч. 3 ст.276 КПК України та призначено покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України відповідача звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 3 роки. Стягнуто з Статутного територіально-галузевого об'єднання «Південна залізниця» Харківської вагонної дільниці № 1 на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 26672,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. Вирок суду набрав законної сили. Суд вважає, що вимога представника відповідача про зменшення суми стягнення моральної шкоди внаслідок наявності провини з боку потерпілого є неспроможними. Так, при розгляді кримінальної справи заявлена стороною потерпілого сума моральної шкоди, яка була предметом судового дослідження, сторони надавали свої пояснення щодо неї та сума матеріальної та моральної шкоди визначена вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 05 грудня 2012 року, який був залишений без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 червня 2012 року, та у відповідності до ч. 4 ст.61 ЦПК України є обов'язковим для суду. 23 червня 2014 року Ленінським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та запропоновано боржнику (позивачу по справі) самостійно виконати рішення суду. Згідно ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Позивачем по справі 27 червня 2014 року самостійно було виконане рішення суду, що підтверджується платіжним дорученням від 27.06.2014 року № 2169, згідно якого Позивачем на користь [PERSON] були сплачені кошти в розмірі 76672,00 грн. Вищевказані обставини не заперечуються сторонами по справі. Частиною 1 ст.130 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Пунктом 3 частини 1 статті 134 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, якщо шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Враховуючи викладене, організація має право на відшкодування Працівником, дії якого кваліфіковані як злочин, моральної шкоди, компенсованої організацією Потерпілому, у повному розмірі шкоди. Крім того, суд зазначає, що ст. 1193 ЦК передбачено можливість зменшення розміру шкоди з урахуванням вини потерпілого та матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди. Разом з тим відповідно до частини 4 статті 1193 ЦК суд не може зменшити розмір відшкодування шкоди, яку завдано вчиненням злочину. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved