Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, третя особа: заступник начальника Знам`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Кукуляк М.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в березні 2021 року він дізнався про наявність постанови державного виконавця від 03.03.2021 у виконавчому провадженні №64698680 про арешт коштів боржника. Зі змісту постанови ним з`ясовано, що на підставі виконачого напису №9258 від 29.01.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], стосовно нього відкрито виконавче провадження про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» заборгованості у розмірі 49976 грн. 12 коп. Вважає виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не пересвідчився у безспірності заборгованості. Вказує, що жодних кредитних договорів з вказаним товариством ним не укладалося. Крім того, виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог законодавства, оскільки перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, стосується лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до даного кредитного договору. Також зазначає, що жодних повідомлень чи попереджень про наявність заборгованості він не отримував. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №9258, про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» заборгованості у розмірі 49976 грн. 12 коп. В судове засідання позивач не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача - ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, проте 08.06.2021 подав суду заяву, у якій позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнав в повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи відсутні відомості про його належне сповіщення про дату, час та місце розгляду справи. Разом з цим, згідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 15.03.2021 №279/6 нотаріальна діяльність [PERSON] припинена з 15.03.2021 на підставі наказу Міністерства юстиції України «Про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] » №932/5 від 12.03.2021. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої вирішення питання залишила на розсуд суду. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.10.2013 між позивачем та ПАТ «Платинум Банк» укладено кредитний договір зі страхування життя позичальника (рахунок) №1497/3231CLAPT, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у розмірі 14170 грн. у строк до 04.05.2015 зі сплатою відсотків 12,0000 річних. 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №9258, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія Управління Активами» заборгованості за кредитним договором №1497/3231CLAPT від 22.10.2013, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк», за період з 27.10.2014 до 20.12.2019, та витрат за вчинення виконавчого напису, в загальному розмірі 49976 грн. 12 коп. Згідно з вказаним виконавчим написом заборгованість за кредитним договором складається з наступного: 13446 грн. 70 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2597 грн. 38 коп. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 33782 грн. 04 коп. заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею. На підставі зазначеного виконавчого напису постановою заступника начальника Знам`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро) Кукуляк М.В. 03.03.2021 відкрито виконавче провадження №64698680. Також 03.03.2021 під час здійснення зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] . Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до п.3.1 вказаної Глави нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документів згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З урахування приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості по спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержанням нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з наданих суду документів нотаріальної справи, виконавчий напис було вчинено на підставі наступних документів: кредитний договір зі страхування життя позичальника (рахунок) №1497/3231CLAPT від 22.10.2013, укладений між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк»; виписки за вказаним кредитним договором про розмір заборгованості станом на 20.12.2019 та 20.01.2020; витяги з додатків до листів від 24.07.2018, 17.08.2018, 20.08.2018, про перелік боржників, за якими були відступлені права вимоги; повідомлення ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» на ім`я [PERSON] про відступлення права грошової вимоги від 20.12.2019; вимога ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» на ім`я [PERSON] про усунення порушення кредитних зобов`язань. В обґрунтування вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 (далі - Постанова). Однак, вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яку в свою чергу Київським апеляційним адміністративним судом постановою від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною, зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів. Таким чином до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п.2 Розділу. Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 29.01.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 в редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не може застосовуватися до кредитного договору, укладеного між позивачем та ПАТ «Платинум Банк». За вказаного, приватний нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 29.01.2020 застосував не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Відтак зазначене свідчить про недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, що є безумовною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, звертаючись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач посилався на те, що вказаний напис вчинений з пропуском строку позовної давності. Статтями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг строку позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з правовою позицією, викладеною в п.34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Як вбачається з кредитного договору №1497/3231CLAPT від 22.10.2013, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк», банк надав позивачу кредит у розмірі 14170 грн. строком до 04.05.2015. Оскільки зазначеним кредитним договором встановлено строк виконання зобов`язань 3 роки, тобто до 04.05.2015, тому строк захисту права кредитора шляхом звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису закінчується 04.05.2018, а виконавчий напис вчинено нотаріусом 29.01.2020, тобто поза межами строку позовної давності, оскільки з дня виникнення права вимоги у відповідача минуло більше трьох років. Належних доказів здійснення позичальником платежів в рахунок погашення заборгованості, а також доказів пролонгації договору матеріали справи не містять. При цьому, стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом. Оскільки позовна давність за вимогами кредитора про стягнення боргу за основною вимоги сплила до звернення відповідача до нотаріуса, то вона сплила і до додаткових вимог про стягнення неустойки. Тому, не підлягали до стягнення комісія та пеня, нараховані на суму заборгованості, за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» пропущений строк на звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в межах якого у відповідача були достатні правові підстави реалізувати своє право на задоволення своїх вимог у позасудовому порядку, що теж є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Однак приватному нотаріусу не було надано жодних доказів на підтвердження отримання позивачем повідомлення ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» про відступлення права грошової вимоги від 20.12.2019 та вимоги ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» від 20.12.2019 про усунення порушення кредитних зобов`язань. Позивач не був проінформований про існування заборгованості та її розмір, чим був позбавлений права оскаржити вимогу в судовому порядку або виставити письмове заперечення банку чи нотаріусу. Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази, на підставі яких перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором до ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами»,а саме, що зазначене товариство є правонаступником ПАТ «Платинум Банк» (договори факторингу чи договори відступлення права вимоги), при тому, що правонаступники змінювалися неодноразово, що наводить на сумнів щодо безспірності заборгованості. З огляду на викладене та враховуючи, що кредитна заборгованість позивача перед відповідачем не є безспірною, виконавчий напис був вчинений на договорі, який нотаріально не посвідчений, що є порушенням вимог ст.87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999, а відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог до ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом з цим, звертаючись до суду з даним позовом позивачем позовні вимоги заявлені до двох відповідачів - ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» таПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] Проте, нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, оскільки позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №200/3452/17. Враховуючи наведене, суд вважає, що Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі, а відтак у задоволенні позовних вимог щодо нього слід відмовити. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у розмірі 454 грн. за звернення до суду із позовною заявою, а також 227 грн. за подання заяви про забезпечення позову. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 454 грн. за звернення до суду із позовною заявою, а також 227 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Підстави скасування заходів забезпечення позову, викладені у ст.158 ЦПК України. Зокрема, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому вжиті ухвалою суду від 06.05.2021 у справі №389/892/21 (провадження №2-з/389/27/21) заходи забезпечення позову відповідно до положень ч.7 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили, підстави для їх скасування на даний час відсутні.

Outcome: partial