Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що рішенням Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області №571 від 25.09.2019 року йому передано у приватну власність квартиру [ADDRESS] з наступним отриманням правовстановлюючих документів. З 1996 року і до тепер позивач фактично проживає та зареєстрований за вказаною адресою. Але в подальшому скористатися своїм правом приватизації житлової квартири позивач не має можливості, оскільки державним реєстратором відділу з питань надання адміністративних послуг Якимівської РДА йому детально роз`яснено, що станом на момент подання позову зареєструвати право власності на квартиру за позивачем на квартиру на підставі рішення сільської ради неможливо та відмовлено в державній реєстрації права власності на житло. Така відмова реєстраційної служби відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки по перше, право власності на нерухому річ виникає у особи з моменту державної реєстрації такого права, на підтвердження надбання нерухомої речі набувач повинен представити право установчий документ, який підлягає подальшій державній реєстрації, по друге, відповідно до вимог п.п. 5,6 Наказу Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» на підтвердження виникнення права власності на нерухоме майно, органами місцевого самоврядування видавалися відповідні свідоцтва про право власності на спеціальних бланках, але в зв`язку з втратою чинності з 01.01.2013 року зазначеного Положення видача свідоцтва про право власності на квартиру на ім`я позивача неможливе. Таким чином на теперішній час позивач не має можливості ані отримати свідоцтво про право власності на квартиру, ані зареєструвати за собою права власності на квартиру. У зв`язку з викладеними обставинами позивач просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м.. Сторони та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову про визнання права власності в порядку приватизації не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: відділ державної реєстрації Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області пояснення не надав. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають законні обґрунтовані та підлягають задоволенню за наступними підставами: В судовому засіданні встановлено, що рішенням Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області №571 від 25.09.2019 року [PERSON] передано у приватну власність квартиру [ADDRESS] з наступним отриманням правовстановлюючих документів (а.с.4). З 1996 року і до тепер позивач фактично проживає та зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується світокопією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Якимівським РВ УМВС України в Запорізькій області 03.09.1996 року (а.с.2). Але в подальшому скористатися своїм правом приватизації житлової квартири позивач не має можливості, оскільки державним реєстратором відділу з питань надання адміністративних послуг Якимівської РДА йому детально роз`яснено, що станом на момент подання позову зареєструвати право власності на квартиру за позивачем на квартиру на підставі рішення сільської ради неможливо та відмовлено в державній реєстрації права власності на житло. Згідно вимог статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 345 Цивільного Кодексу України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19.06.1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно частини 1 статті 8 Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, держаними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Зазначене положення закріплене в пункті 13 Положення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396. Згідно статті 15 Житлового кодексу України виконавчі комітети рад у межах і в порядку, встановленому цим кодексом та іншими актами законодавства України здійснюють управління житловим фондом місцевих рад, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради. Відповідно до пункту 11 статті 8 вищевказаного Закону, спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира є об`єктом приватизації відповідно до вимог закону; позивач на законних підставах зареєстрований та фактично проживає у вказаній квартирі та у нього відсутнє інше власне житло, він є громадянами України і ним не використано право на приватизацію державного житлового фонду раніше.

Outcome: approved