Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним в порядку спадкування права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Центральна, 20 с. Плющівка Баштанського району Миколаївської області, після смерті [PERSON], померлої 20.04.2011 року. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 20.04.2016 року померла [PERSON], яка була сестрою позивача, після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Центральна, 20, с. Плющівка Баштанського району Миколаївської області та земельні ділянки, які [PERSON] успадкувала після смерті свого батька [PERSON] та матері [PERSON], але за життя не оформилася в правах власника на вказане майно. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Інших спадкоємців після померлої немає. На земельні ділянки позивач отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, оскільки він є спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON], але нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки позивач не надав нотаріусу правовстановлюючих документів про належність будинку на праві власності спадкодавцю. При цьому, згідно з даними погосподарських книг вказаний будинок зареєстрований за батьком спадкодавця [PERSON] [PERSON] Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову та визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок. Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Від відповідача [PERSON] міської ради Баштанського району Миколаївської області надійшла заява про визнання позову та проведення розгляду справу у відсутність їхнього представника. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб (з врахуванням того, що відповідно до наданих нотаріусом на запит суду відомостей зі Спадкового реєстру та копії спадкової справи позивач є єдиним спадкоємцем після [PERSON]С.) і відповідно до ч.3 ст.200, ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову у підготовчому провадженні. Дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] від 14.12.2016 року; витяг Плющівського ТОВК [PERSON] міської ради Баштанського району Миколаївської області від 23.01.2018 року № 75; довідку КП «[PERSON] РБТІ» від 22.08.2016 року № 207; Звіт № 341-18 про визначення оціночної вартості житлового будинку з прилеглими будівлями та спорудами, розташованого по вул. Центральна, 20 с. Плющівка Баштанського району; копію технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 20 по вул. Центральна с. Плющівка Баштанського району Миколаївської області; копію посвідки на постійне проживання на імя [PERSON]; постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.02.2019 року; копію свідоцтва про смерть [PERSON]; копію свідоцтва про смерть [PERSON]; повідомлення приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] від 18.02.2019 року № 91/01-16; Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 55161930 від 18.02.2019 року; Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 55161808 від 18.02.2019 року; копію спадкової справи після смерті [PERSON]С.), суд, з врахуванням визнання відповідачем позову, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 20.04.2016 року померла [PERSON], яка була сестрою позивача, після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Центральна, 20, с. Плющівка Баштанського району Миколаївської області та земельні ділянки, які [PERSON] успадкувала після смерті свого батька [PERSON] та матері [PERSON], але за життя не оформилася в правах власника на вказане майно. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] Інших спадкоємців після померлої немає. На земельні ділянки позивач отримав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, оскільки він є спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON], але нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки позивач не надав нотаріусу правовстановлюючих документів про належність будинку на праві власності спадкодавцю. При цьому, згідно з даними погосподарської книги вказаний будинок числиться за батьком спадкодавця [PERSON] [PERSON] Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 1268; 1269 ч.1; 1270 ч.1 ЦК України, зі змісту яких слідує, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншими особами. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] (брат спадкодавця) є спадкоємцем другої черги за законом, і належним чином прийняв спадщину після смерті [PERSON], померлої 20.11.2011 року, однак не може оформитися в правах власника на житловий будинок, розташований по вул. Центральна, 20 с. Плющівка Баштанського району, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно на імя спадкодавця. При цьому, вказаний будинок, який спадкодавець успадкувала після смерті свого батька [PERSON], за даними відповідних погосподарських книг числиться за останнім. В даному випадку погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в УРСР. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Комплекс зазначених обставин в сукупності з визнанням позову відповідачем є підставою для визнання за позивачем, який відповідно до діючого законодавства прийняв спадщину, як спадкоємцем за законом після [PERSON], права власності на вказаний житловий будинок. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~При цьому,\~оскільки позов\~підлягає задоволенню\~у звязку\~з визнанням\~відповідачем позову\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~то відповідно\~до ст.\~142\~ЦПК України\~позивачу слід\~повернути 50%\~сплаченого ним\~судового збору.\~В даному випадку позивач при зверненні до суду з позовом за квитанціями № 33 від 31.01.2019 року сплатив 64,00 грн та № 124 від 08.02.2019 року сплатив 704 грн, а всього на загальну суму 768 грн, отже 383,80 грн має бути повернуто позивачу з державного бюджету, оскільки за подання вказаного позову ставка судового збору становить 768,40 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved