Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 24.10.2006р. між ним та відповідачкою був укладений договір позики. За цим договором позивач передав відповідачці 8300доларів США. Відповідачка зобовязувалася повернути позику в повному обсязі до 24 жовтня 2009року. Разом з тим, 24.10.2009р. відповідачкою в рахунок погашення позики передано позивачеві 1000 доларів США та укладено між сторонами додаткову умову до договору позики, в якій визначено нову дату повернення наданих у позику коштів, а саме 24 жовтня 2014року. До закінчення додатково визначеного строку повернення коштів, відповідачкою в рахунок погашення позики передано позивачеві ще 200 доларів США. У звязку з порушенням відповідачем зобовязання з повернення позики позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і просить стягнути з відповідача на його користь 183389,27грн заборгованості, що еквівалентно 7100доларів США станом на 28 вересня 2016року, відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України. В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача адвокат [PERSON] надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просив розглянути справу у його відсутність (а.с.19). Відповідачка надала суду заяву, в якій зазначила, що позов визнає в повному обсязі та проти його задоволення не заперечує (а.с.21). Дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 24.10.2006р. сторони уклали договір позики за яким відповідачка позичила у позивача грошові кошти в сумі 8300доларів США. Умовами договору сторони передбачили, що позичальник зобовязується повернути суму позики у строк до 24.10.2009р., що передбачено п.п.1, 2 (а.с.4). На виконання договору позики позивач передав, а відповідачка отримала 24.10.2006р. грошові кошти в розмірі 8300доларів США, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.5). 24.10.2009р. відповідачкою в рахунок погашення позики передано позивачеві 1000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.5). В цей же день сторони уклали додаткову угоду до договору позики за якою визначено нову дату повернення наданих у позику коштів, а саме 24 жовтня 2014року та сторонами складено відповідну розписку (а.с.5, 6). 18.09.2014р. відповідачкою передано позивачеві, в рахунок погашення позики, ще 200 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.5). До теперішнього часу відповідачка не виконала свого зобовязання з повернення позивачеві суми позики, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Згідно даних Міністерства фінансів України, розміщених на фінансовому порталі Мінфін (http://index.minfin.com.ua), середній курс купівлі валют по Україні станом на 28.09.2016р. складав 2582,9474грн за 100доларів США. Зазначені обставини справи визнаються сторонами та підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. Отже спір між сторонами виник з позикових правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК). Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч.4 ст.174 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1833,90грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved