Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 5 958,17 гривень, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 17.07.2020 року по 04.03.2021 року в розмірі 245 137, 20 гривень та моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 07.06.2018 року по 17.07.2020 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. За час перебування в трудових відносинах, з боку відповідача була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 138 326, 65 грн. за період з лютого 2020 року по липень 2020 року. До видачі на руки підлягає сума 113 427,85 грн. Відповідач вчасно не виконав зобов`язання по виплаті всіх належних позивачу при звільненні коштів. 11.11.2020 року [PERSON] було виплачено 107 469,68 грн. Вказує, що станом на 04.03.2021 року заборгованість із виплати зробітної плати становить 5 958, 17 грн. Крім цього, зазначає про те, що підприємство повинне сплатити йому середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, тобто, середній заробіток як компенсацію за затримку виплати заробітної плати, виходячи із середнього заробітку в розмірі 1061,20 грн, який обчислюється за травень та червень 2020 року. У травні позивач відпрацював 19 робочих днів, у червні - 20 робочих днів. Відповідач затримав виплату належних позивачеві при звільненні сум, починаючи з 17.07.2020 року, що станом на 04.03.2021 року становить 231 календарний день. Таким чином, розмір оплати за затримку розрахунку при звільненні становить: 1061, 20 грн. х 231 = 245 137, 20 грн. Стверджує, що в зв`язку з незаконними діями відповідача, позивач опинився в скрутному матеріальному становищі, що призвело до моральних страждань, а тому просить відшкодувати моральну шкоду. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що видана позивачу довідка не відповідає вимогам щодо оформлення документів, оскільки не містить обов`язкових реквізитів документа, виданого підприємством, зокрема, підпису директора та реєстраційного номера вихідної документації. Вказує, що остаточний розрахунок з позивачем було здійснено в повному обсязі - 11 листопада 2020 року на загальну суму - 109 991, 94 грн, а відтак, заборгованість із виплати заробітної плати - відсутня. Щодо стягнення середнього заробітку, зазначає, що позивач пропустив трьохмісячний строк звернення до суду, оскільки розрахунок був здійснений 11.11.2020 року, то до суду позивач мав звернутись відповідно 11.02.2021 року. Щодо відшкодування моральної шкоди, зазначає, що позивач не надав доказів на підтвердження понесених ним моральних збитків. В зв`язку з наведеним просить у задоволенні позову відмовити. /а.с.25-29/ Позивач у поданій відповіді на відзив проти викладених у відзиві тверджень представника позивача заперечив, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові, додатково зазначивши новий розмір середнього заробітоку, що підлягає стягненню з відповідача за час затримки виплати заробітної плати з 20.07.2020 року по 01.12.2020 року, зокрема, 145 384, 40 грн. /а.с.68-69/ В поданому до суду запереченні, представник відповідача заперечив проти викладених у відповіді на відзив тверджень, додатково зазначивши про те, що відповідачем подано достовірну довідку про доходи від 02.04.2021 року №671/08, в якій нарахована сума заробітної плати позивачу становить 138 326, 65 грн., така ж сума зазначена і в Довідці від 21.07.2021 року, яка була подана позивачем. Вказує, що відповідачем виконано зобов`язання щодо виплати заробітної плати, оскільки позивачу виплачено 109 991, 94 грн. Крім цього, вказав, що позивач повинен був звернутися протягом трьох місяців з дня фактичного розрахунку - 11 листопада 2020 року, тобто до 11 лютого 2021 року. В зв`язку з викладеним, просить застосувати позовну давність. /а.с.86-89/ Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 11.03.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи. /а.с.20-21/ Позивач 03.06.2021 року подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 17.07.2020 року по 04.03.2021 року в розмірі 326 849, 60 грн. /а.с.119-121/ В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, крім цього заявила клопотання про збільшення позовних вимог. Представник відповідача позов не визнав, проти клопотання про збільшення позовних вимог - заперечив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Як встановлено судом, з 07 червня 2018 року [PERSON] працював на посаді в.о. головного інженера в Львівському казенному експериментальному підприємстві засобів пересування і протезування та наказом №17 за угодою сторін був звільнений з роботи 17 липня 2020 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України /а.с.5-6/. З довідки про доходи, виданої позивачу 21 липня 2020 року вбачається, що останньому нараховано 113 427,85 грн. заробітної плати за період з лютого 2020 року по липень 2020 року. /а.с.7/ Як убачається з виписки по особовому рахунку № [NUMBER] , позивачу, станом на 11.11.2020 року нараховано розрахункових на загальну суму 119 721,17 грн. /а.с.33-35/ Відповідно до довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язквоим державним соціальним страхуванням від 21.07.2020 року, заробітна плата [PERSON] на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески становить 138,326 65 грн. /а.с.76/ Згідно з положень ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Основним Законом України, статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Зі змісту ст.1 Закону України «Про оплату праці» вбачається, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з позицією відповідача розрахунок викладений у довідкі про доходи від 21.07.2020 року (а.с. 7, 75), не відповідає дійсності, бо в графі «відрахування» не включені військовій збір 1,5% та проф.внески 1%. Позивач в обгрунтування позовних вимог в частині стягнення заборгованості із виплати заробітної плати покликається саме вказану на довідку про доходи від 21.07.2020 року, проте, вказана довідка не відповідає вимогам п.4.4 «Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затверджених Національним стандартом України, відповідно до якого, документи, що їх складають в організації, повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва організації (07), назва виду документа (10) (не зазначають на листах), дата (11), реєстраційний індекс документа (12), заголовок до тексту документа (19), текст документа (21), підпис (23) та дана довідка не містить реєстраційного індексу та підпису уповноваженої особи, зокрема, директора підприємства. Оцінюючи вказаний доказ, що він не є достатнім для обгрунтування позову, з огляду на наведені вище порушення. Крім того, бухгалтерскі помилки, за міркуванням суду не можуть біти підставою стягнення з відповідача. Таким чином, заборгованість по по заробітної платі позивачем не була доведена суду, належними та допустимими доказами. Тому не підлягає стягненню і середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати. Також Позивач просив стягнути моральну шкоду, яку оцінив в 20000 грн., не зазначивши жодного обгрунтування та не надавши жодного доказу. Тому суд вважає таку вимогу необґрунтованою, недоведеною та такою, що не підлягає до задоволення . Крім цього, суд відмовив у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог, з огляду на те, що така була подана з порушенням правил подання, оскільки відповідно до вимог ст.49 ЦПК України, до позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, проте, позивач подав вказану заяву після першого судового засідання у справі. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити повністтю.

Outcome: dismissed