Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК імені Ілліча» та [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі № 1000 укладеного 26.10.2017 року між [PERSON] та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча», згідно умов якого відповідачка [PERSON] передала належну їй на підставі держакту про право власності на землю № [NUMBER] земельну ділянку в оренду ДП «Ілліч-Агро Донбас», проте вищевказана земельна ділянка на даний час перебуває у нього в оренді відповідно до раніше укладеного між ним та [PERSON] договору оренди земельної ділянки № 14 від 29.11.2003 року, тобто договір оренди землі між [PERSON] та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» було укладено в період дії договору оренди спірної ділянки № 14 від 29.11.2003 року. Також зазначив, що даний договір від 29.11.2003 року було зареєстровано в Тополинській сільській раді 26.04.2004 року у відповідності до положень законодавства, яке діяло на той час, а саме у відповідності до постанови КМУ № 2073 від 25.12.1998 року, яка діяла на 2003 рік і передбачала проведення реєстрації договорів оренди у сільській раді. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] під час дії укладеного з ним договору оренди землі уклала інший договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншою особою чим порушила його права, просить визнати недійсним договір оренди землі № 1000 укладений 26.10.2017 р. між [PERSON] та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча». Також просить судові витрати по справі покласти на відповідача ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча». Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 02.02.2018 року позовна заява на підставі ст. 185 ЦПК України була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України. 27.02.2018 року на виконання вимог вищевказаної ухвали представником позивача [PERSON] було подано заяву про усунення недоліків з додатками, та уточнену позовну заяву. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 02.03.2018 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на підготовче судове засідання.Крім цього, відповідачам визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Відповідачкою [PERSON] у встановлений судом строк запропонованого відзиву на позовну заяву не подано. Представником відповідача ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» - [PERSON] подано відзив на позовну заяву з якого вбачається, що підприємство заперечує проти задоволення позовних вимог на тій підставі, що договір оренди землі від 29.11.2003 року укладений між позивачем та відповідачкою [PERSON] є не вчиненим, оскільки не зареєстрований у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на момент його укладення, а саме даний договір не пройшов реєстрацію у ДЗК, тоді як спірний договір оренди землі укладений у відповідності до вимог діючого законодавства, пройшов держреєстрацію та підстави для його визнання недійсним відсутні. Представником позивача [PERSON] під час підготовчого провадження знято з розгляду раніше заявлене клопотання про витребування у відповідача ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» оригіналів документів в тому числі оскаржуваного договору по причині добровільного представлення останнім оригіналів зазначених документів суду для засвідчення. Також за клопотаннями представника відповідача ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» - Танача Ю.А., в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що їм, як працівникам підприємства на той час, відомі всі обставини укладення спірного договору між підприємством та відповідачкою [PERSON] та підтвердили, що [PERSON] добровільно, з власної ініціативи в приміщенні підприємства виразила бажання укласти спірний договір та після проведеної з нею бесіди та роз'яснення їй всіх умов договору та можливих наслідків його укладення, власноручно його підписала. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. Проте, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в ході судового розгляду справи позов по вищезазначеним підставам підтримала у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Суду також пояснила, що договір оренди №1000 від 26.10.2017 року, укладений між [PERSON] та ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК імені Ілліча» має бути визнаний недійсним, оскільки його укладено в період дії раніше укладеного договору оренди від 29.11.2003 року строк дії якого на даний час ще не скінчився. Також пояснила, що орендована земля на теперішній час фактично знаходиться у позивача і він сплачує [PERSON] орендну плату згідно умов договору. Представник відповідача ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК імені Ілліча» - Танача Ю.А. в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та заперечувала проти його задоволення. Позицію викладену у відзиві на позовну заяву підтримала у повному обсязі. Також суду пояснила, що дійсно в оренді у підприємства знаходиться земельна ділянка, власником якої є [PERSON] Ніяких порушень умов укладеного між сторонами Договору від 26.10.2017 року допущено не було. Підприємство користується орендованою земельною ділянкою, своєчасно сплачує орендодавцю [PERSON] орендну плату та заборгованості перед останньою немає, також орендована земельна ділянка використовується орендарем за цільовим призначенням відповідно до умов договору. Зазначений Договір є чинним, зареєстрований у відповідності до вимог чинного законодавства, виконується належним чином і підстав для визнання його недійсним немає. Проте, Договір оренди землі від 29.11.2003 року є не вчиненим, оскільки не зареєстрований у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на момент його укладення, а саме даний договір не пройшов реєстрацію у ДЗК, а тому доводи позивача є не доведеними та безпідставними. Просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Про дату, місце і час судового розгляду справи повідомлялась належним чином. Як зазначалося вище відзиву, заяв та клопотань суду не надала. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників процесу достатніми, суд розглянув справу у відсутність нез'явившегося позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] та представника відповідача Танача Ю.А., дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що згідно державного акту серії [NUMBER] від 03.09.2001 року [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,92 га, що розташована на території Тополинської сільської ради Володарського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до Договору оренди земельної ділянки № 14 від 29.11.2003 року, зареєстрованого у Тополинській сільській раді Володарського району Донецької області 26.04.2004 року, укладеного між Орендодавцем [PERSON] та Орендарем [PERSON] сторони домовилися, що орендодавець передає орендарю в оренду земельну ділянку в розмірі 5,92 га., що належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 03.09.2001 року та розташована на території Тополинської сільської ради Володарського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 15 років. Відповідно до Акту приймання - передачі земельної ділянки №14 від 29.11.2003 року, Орендодавець [PERSON] передав у тимчасове оплатне користування, а Орендар [PERSON] прийняв земельну ділянку площею 5,92 га., що розташована на території Тополинської сільради Володарського району Донецької області власником якої є Орендодавець на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 03.09.2001 року. Відповідно до Договору оренди землі №1000 від 26.10.2017 року, укладеного між Орендодавцем [PERSON] та Орендарем ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча», [PERSON] передала орендарю в оренду земельну ділянку в розмірі 5,92 га. що належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 03.09.2001 року, кадастровий номер [NUMBER] та розташована на території Нікольської сільської ради Нікольського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 7 років. Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки до Договору оренди землі №1000 від 26.10.2017 року Орендодавець [PERSON] передала, а Орендар ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 5,9223 га., у тому числі рілля 5,9223 га, що розташована на території Нікольської сільської ради Нікольського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 27.10.2017 року №101819917 Договір оренди землі №1000 від 26.10.2017 року пройшов державну реєстрацію 27.10.2017 року. Відповідно до письмової заяви [PERSON] від 30.11.2017 року вона звернулась до ДП «Ілліч-Агро Донбас» з проханням розірвати договір оренди земельної ділянки №1000 від 26.10.2017 року у зв'язку з тим, що бажає передати земельну ділянку в оренду іншому орендарю. Відповідно до відповіді Держгеокадастру Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 21.12.2017 року №29-5-0.30-928/107-17 на адвокатський запит представника позивача [PERSON] - [PERSON] вбачається, що Договір оренди від 29.11.2003 року не зареєстрований, а договір оренди з ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» пройшов реєстрацію 27.10.2017 року відділом державної реєстрації Нікольської РДА. Згідно з довідкою агроцеху №20 ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 12.03.2018 року [PERSON] відповідно до договору №1000 від 26.10.2017 була нарахована та виплачена орендна плата за землю в сумі 1220,09 грн. Також судом встановлено, що орендодавець за Договором оренди земельної ділянки № 14 від 29.11.2003 року - [PERSON], та орендодавець за Договором оренди землі № 1000 від 26.10.2017 року - [PERSON] є однією тією ж самою особою, яка змінила прізвище, оскільки ця обставина визнається учасниками справи та у суду не має сумнівів щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання сторонами. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 13 зазначеного Закону передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Також статтею 15 цього Закону визначені істотні умови договору оренди землі, якими є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Крім цього зазначеною нормою передбачено, що за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Як встановлено судом позивач як на підставу задоволення позовних вимог посилається на ту обставину, що спірний договір № 1000 від 26.10.2017 року було укладено орендодавцем [PERSON] під час дії договору № 14 укладеного останнім раніше, ще 29.11.2003 року. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема : верховенство права; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами, тощо. У відповідності до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ч.3 вказаної статті, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У той же час, в ході розгляду даної справи, таких порушень судом не встановлено. Спірний договір оренди землі від 26.10.2017 року №1000 є дійсним, оскільки укладений на законних підставах, відповідно до вимог чинного законодавства. Особи, які його уклали, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін при укладенні договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Договір укладений у письмовій формі, пройшов держреєстрацію, земельна ділянка була передана відповідачу відповідно до умов зазначеного договору, [PERSON] отримала обумовлену договором орендну плату. Зазначений договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, даний договір оренди від 26.10.2017 року є таким, що укладений на законних підставах, відповідно до вимог діючого законодавства та є чинним. Між тим, обставини на які посилається сторона позивача, як на підставу задоволення позовних вимог не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, зокрема стороною позивача не доведено, що договір № 14 від 29.11.2003 року пройшов необхідну держреєстрацію, а тому є укладений між сторонами і створює для них правові наслідки, що в свою чергу є підставою у відмові в задоволенні заявлених позовних вимог. Суд погоджується з доводами сторони відповідача ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» з приводу того, що держреєстрація договору № 14 від 29.11.2003 року у встановленому на той час порядку не відбулася виходячи з наступного. Так, на час виникнення спірних правовідносин порядок державної реєстрації договорів оренди землі був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року N 2073 (ця постанова втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 липня 2011 року № 791). Дійсно, пунктом 3 Порядку було визначено, що державна реєстрація договорів оренди провадилась виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Проте, відповідно до Указу Президента України від 17 лютого 2003 року «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі у складі державного земельного кадастру», який в силу ст.106 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України, обов'язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди земельних ділянок покладено на Державний комітет України по земельним ресурсам. На виконання вказаного Указу Президента України постановою Кабінету Міністрів України від 15 травня 2003 року № 689 «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру» держателем Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно визначено Державний комітет по земельних ресурсах. Цією постановою установлено, що реєстрація земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру проводиться шляхом внесення записів до Державного реєстру прав на землю та нерухоме майно. З метою реалізації завдань, визначених Указом Президента України від 17 лютого 2003 року та постановою Кабінету Міністрів України від 15 травня 2003 року № 689, наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 23 травня 2003 року № 135 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» установлено, що реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди здійснює державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Відповідно до змісту ст.215 ЦК України та роз'яснень, наданих пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Отже, в 2003 році на час укладення договору орендиземельної ділянки № 14 між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] договори оренди земельних ділянок повинні були пройти процедуру державної реєстрації у державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам». Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в своєму рішенні в цивільній справі за № 6-2479св09. Між тим зазначений договір такої реєстрації у державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» не пройшов, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується самим позивачем. Таким чином, державна реєстрація договору укладеного 29.11.2003 року між позивачем та відповідачкою [PERSON], не була здійснена. Отже, з цих підстав, суд дійшов висновку, що договір оренди від 29.11.2003 року не є укладеним та не набрав чинності. З огляду на вищенаведене, враховуючи, що позивачем не доведено, що відповідачі вступаючи між собою в орендні відносини, будь яким чином порушили його права, суд вважає, що права позивача не порушені, а тому судовому захисту не підлягають, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Крім цього слід зазначити, що надана суду стороною позивача заява відповідачки [PERSON], адресована ДП «Ілліч-Агро Донбас» про наміри розірвати спірний договір та передати належну їй орендовану земельну ділянку іншому орендарю не має відношення до предмету спору за даними правовідносинами по справі та не спростовує висновків суду. Надаючи оцінку показам свідків допитаних під час розгляду справи, слід зазначити, що їх свідчення узгоджуються з позицією сторін по справі в зв'язку з чим не мають доказового значення. Судові витрати у виді судового збору в розмірі 704,80 грн. сплачені позивачем при зверненні до суду на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що останньому в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі відшкодуванню відповідачами на його користь не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed