Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що йому на праві приватної власності належить нерухоме майно, яке за повідомленням суду перебуває під арештом. Посилаючись на ту обставину, що арешт накладено неправомірно та помилково, оскільки він не є боржником, а боржником є [PERSON] , який не є власником арештованого майна, позивач просить скасувати вказаний арешт. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.03.2020 року вбачається, що позивач є власником домоволодіння [ADDRESS] та, яке перебуває під арештом зареєстрованим Гребінківською державною нотаріальною конторою 09.08.2004 року на підставі повідомлення Васильківського районного суду від 10.08.1998 року (а.с. 11). Також, за змістом листа Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2020 року встановлено, що відсутні цивільні справи зі сторонами [PERSON] або [PERSON] (а.с. 17). Крім того, вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із нормами статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Натомість, під час розгляду справи достовірно встановлено, що позивач не є стороною, а саме: боржником у виконавчих провадженнях у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що було помилково і безпідставно накладено арешт на нерухоме майно позивача. Частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи ту обставину, що наявність арешту нерухомого майна, порушує право власності позивача, суд приходить до висновку, що таке право слід захистити шляхом зняття даного арешту. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved