Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 47966,06грн., що складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені за прострочене зобов`язання, штрафу (фіксованої частини) та штрафу (процентної складової), а також судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.04.2017 між «Приватбанком» (далі Банк) та [PERSON] було укладено договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 16000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти. В свою чергу відповідач не сплачує своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідача, станом на 22.07.2019 утворилась заборгованість у розмірі 47966,06 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 9740,24 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання - 35465,53 грн., 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 2260,29 грн. штрафу (процентної складової). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. А тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає неявку відповідача в судове засідання неповажною та за згодою представника позивача, вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом беззаперечно встановлено, що 12.04.2017 між Банком та [PERSON] було укладено договір № б/н шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З тексту даної заяви вбачається, що відповідач висловив свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, та що він ознайомився з даними документами, які були йому надані у письмовому вигляді. Окрім цього, у заяві зазначено, що банк має право у будь який момент збільшувати, зменшувати чи скасовувати кредитний ліміт. Також в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», чітко прописана валюта кредитування, відсоткова ставка в місяць за користування кредитними коштами, розмір та строк внесення щомісячного платежу, а також відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості (пеня, штраф). /а.с.13/ Таким чином, в силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами був укладений договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Звернувшись із анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг Банку, відповідач засвідчила свою згоду з запропонованими банком умовами. Таким чином, відповідач зобов`язавсь здійснювати оплату послуг згідно тарифів позивача у строки. За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов). Пунктом 2.1.1.2.3 Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов клієнт надає згоду відносно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Матеріалами справи встановлено, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов, відповідач користувалась кредитним лімітом, отже погодилась з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов. Крім того, відповідно до п. 2.1.1.5.5. відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.12.1 договору сторонами погоджено, що зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговим зобов`язанням. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. У відповідності до п. 2.1.1.12.2.2. у разі виникнення прострочених зобов`язань із терміном прострочки понад 90 днів, клієнт сплачує банку пеню у розмірах зазначених у тарифах, що діють на дату нарахування. Згідно п. 2.1.1.12.6.1 при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Також відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором більше ніж 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Відповідно до п. 1.1.7.11 вказаних Умов та Правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.04.2017, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , встановлено, що станом на 22.07.2019 заборгованість відповідача перед банком становить 47966,06 грн.. Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2., 2.1.1.4.6. договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до умов договору, або не виконано не з його вини. Як вбачається з матеріалів справи, банком на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, в якому відображено всі операції щодо отримання позичальником [PERSON] кредиту, вичерпну інформацію про отримання коштів позичальником та наявність заборгованості /а.с. 10-11/. Всупереч вищенаведеному відповідачем не подано жодного доказу на спростування розрахунку поданого позивачем та належного виконання зобов`язань за договором та таких у судовому засіданні судом не здобуто. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком у сумі 47966,06 грн., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 9740,24 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання - 35465,53 грн., 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 2260,29 грн. штрафу (процентної складової). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Однак, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача суд зазначає наступне. Так, що стосується заборгованості по пені за прострочене зобов`язання, то як вбачається з розрахунку заборгованості по вказаному кредиту, така (пеня) нарахована станом на 22.07.2019 і становить відповідно 35465,53 грн.. Разом з тим, стягуючи пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, суд враховує вимоги ст. 551 ЦК України, відповідно до якої суд має право, зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто, зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність з розміром основного зобов`язання. З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором, з яких заборгованість за кредитом - 9740,24 грн., а пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 35465,53 грн., що у декілька разів перебільшує суму боргу за основним зобов`язанням. За таких обставин розмір пені підлягає зменшенню через не співмірність з розміром основного зобов`язання до 9800 грн.. А тому, в цій частині позов слід задоволити частково та стягнути заборгованість по пені за прострочене зобов`язання в сумі 9800,00 грн.. Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідності до у правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15від 21 жовтня 2015 року цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З урахуванням вказаної правової позиції, суд дійшов висновку, що у стягненні фіксованої частини штрафу та процентної складової належить відмовити. Враховуючи, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення частково, з урахування встановлених судом обставин. Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача [PERSON] в користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 1921 грн.. На підставі викладеного і

Outcome: partial