Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В позові зазначають, що відповідачі є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, зокрема, не забезпечують медичного догляду, лікування, безпечних умов проживання, не можуть забезпечити дітям належний рівень фізичного, соціального та інтелектуального розвитку. Крім того, не проявлять батьківської турботи, не доглядають за дітьми, чим свідомо ухиляються від виконання свого юридичного обов`язку по вихованню та утриманню дітей. Така поведінка батьків свідчить про те, що вони свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, у зв`язку з чим їх залишення разом з батьками може бути небезпечним для здоров`я дітей. Також просить стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили та не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, враховуючи відсутність відзиву відповідачів, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксацію процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( а.с. 7-11). Із акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 29.09.2019 року вбачається, що умови проживання у квартирі [ADDRESS] задовільні, в дітей є місце для сну, мати по мірі можливості виконує свої обов`язки по утриманню дітей, проте порушує права дітей в частині отримання ними освіти, мати зобов`язана пройти медичне обстеження з дітьми ( а.с. 14). З повідомлень Мукачівського відділу поліції ГУ НП України в Закарпатській області від 11.02.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] протягом 2019 року неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 175-1, ч. 1, 178 ч. 1 КУпАП (а.с. 15). З характеристики від 10.02.2020 року [PERSON] вбачається, що по місцю проживання така характеризується негативно, не має постійного місця роботи, веде антигромадський спосіб життя. Неодноразово на неї надходили скарги до Мукачівського відділу поліції по різним фактам. Раніше притягалась до кримінальної відповідальності. Неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності ( а.с. 16). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO] , [PERSON] навчається у школі з першого класу. Школу систематично не відвідує. Вихованням учня займається мама ( а.с. 17,18). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO] , [PERSON] перебуває на внутрішньому обліку з 2013 року у зв`язку з пропусками уроків. Мати дитини виховання дитини не займається, не забезпечує учня в школу ( а.с. 19). Відповідно до повідомлення від 27.03.2014 року № 01-12/129 Мукачівська загальноосвітнья школа І-ІІІ ступенів № 15 Мукачівської міської ради звернулась до начальника служби в справах дітей при Мукачівському міськвиконкому по факту притягнення до відповідальності [PERSON] матір учня 3-го класу [PERSON] , [INFO] через неналежне виконання свого сина, яке призвело до важких наслідків у психо-емоційному розвитку власної дитини, у зв`язку з цим просять вилучити [PERSON] з сім`ї та притягнути до відповідальності батьків дитини. ( а.с. 20). Відповідно до повідомлення від 02.03.2018 року № 01-12/100 Мукачівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» № 15 Мукачівської міської ради звернувся до начальника служби в справах дітей при Мукачівському міськвиконкому про те, що мати учня 9 класу [PERSON] , та учня 6 класу [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] не займається виховання дітей, учні взагалі не відвідують школу ( а.с. 22). Відповідно до повідомлень КП «Центру первинної медико-санітарної допомоги Мукачівської міської об`єднаної територіальної громади» від 11.02.2020 року № 104, № 223 [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] хронічних захворювань не мають, щеплення не мають, мати відмовляється від щеплень. Батьки відмовляються від обстеження та лікування в ОДЛ. Зі слів матері вони лікуються в Угорщині. Догляд за дітьми незадовільний, діти неохайні, харчування задовільне ( а.с. 22). Згідно із висновком за № 264/01-32 від 13.02.2020 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради вважає за доцільне відібрати у [PERSON] та [PERSON] малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5-6). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Як правило, відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом, який має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При цьому суд керується інтересами дитини. Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа «Савіни проти України») у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Однак, суд не може сприймати докази надані представником позивача як беззаперечні, оскільки вони швидше свідчать про бажання будь-яким способом виконати завдання по вилученню дітей із сім`ї та виправдати таке втручання у життя відповідачів та їх малолітніх дітей, але ніяким чином не сприяють захисту прав дитини. Крім того, про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності належно сформульованих позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Рішення про задоволення позову є законним тоді, коли його можна реально виконати, тобто, досягти мети здійснення правосуддя (ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 18, 431 ЦПК України, інші норми законодавства). Під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обов`язковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки і піклування (ст. 64 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження (Закон № 1404-VIII)). Отже, пред`являючи вимогу про відібрання дитини від одного з батьків, позивач зобов`язаний сформулювати її (визначити предмет позову) відповідно до закону, якщо закон передбачає такі правила, а в разі відсутності приписів закону позивач управі обрати інший ефективний спосіб захисту права, який не суперечить закону та реально забезпечує відповідний захист. Втім, орган опіки та піклування поставив питання лише про відібрання дітей від батьків та не врахував, що закон передбачає необхідність вирішення в цьому разі й питання про передачу дітей іншій особі або органу опіки та піклування. Позивач не пред`являв вимогу про передачу дітей після їх відібрання іншій особі або органу опіки та піклування, не вказував на таку особу. Тим часом, відібрання дітей і одночасна їх передача іншій особі є, по суті, однією вимогою (в тому числі, в контексті виконання відповідного рішення суду), де відібрання дітей пов`язується з можливістю їх передачі іншій особі, про що одночасно приймається рішення судом. Це відповідає інтересам передусім дітей, убезпечує їх від порушення законних прав. Недопустимим є відібрання дітей від матері без одночасного визначення їх подальшої долі. Те саме стосується й вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей. За змістом відповідних правовідносин (Глава 15 СК України, ст.ст. 15, 68, 71 Закону № 1404-VIII), аліменти на утримання дітей стягуються на користь конкретної особи, яка є стягувачем. Саме в такий спосіб забезпечуються вимоги щодо матеріального утримання дітей, реалізуються права дітей, сторін у відповідному провадженні щодо стягнення аліментів тощо. Вимоги про відібрання дітей та стягнення аліментів на їх утримання взаємопов`язані, обидві такі вимоги не можуть бути вирішені знеособлено, аліменти на утримання дітей у даному випадку належить стягнути на користь особи, якій передаються діти після відібрання їх від матері і яка виступає стягувачем за обома вимогами. Позивач не вказав, на користь якої особи слід стягнути аліменти. Вищевикладені обставини та правова невизначеність, яка випливає з формулювання предмета позову органом опіки та піклування, виключали можливість задоволення позову безвідносно власне до фактичних і правових підстав, з яких він був пред`явлений, до його мотивації, обґрунтування, а також унеможливлювали б виконання відповідно до закону рішення суду в разі задоволення таких вимог. Такий позов не забезпечує реального захисту прав дітей. З огляду на наведені обставини, суд прийшов до висновку, що інтереси дітей не потребують такого втручання як відібрання їх від матері, в даній справі суд вбачає потребу в менш радикальних засобах, таких як соціальний супровід сім`ї, контроль батьків з боку правоохоронних органів. Відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed