Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь в якості боргу грошові кошти в сумі 38 000 гривень, в якості процентів за користування позикою грошові кошти в сумі 16 416 гривень, в якості пені 152 760 гривень, в якості інфляційних втрат 3344 грн.; а також судові витрати в сумі 2105 грн. 20 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначив, що 08 вересня 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 38000 грн., а відповідач був зобов`язаний до 07 жовтня 2018 року повернути зазначену суму позики з урахуванням процентів. Процентна ставка за даним договором встановлена за взаємною згодою сторін договору в розмірі 0,1% процента від суми позики за кожний день користування позикою, враховуючи день отримання та день повернення грошових коштів, тому на 13 листопада 2019 року ця сума становить 16 416 грн. яка розраховується за формулою: (Проценти) = (Сума позики) х (Процентна ставка) х (кількість днів). Проценти за користування позикою: 38000 грн. х 0,1% х 432 = 16416 грн. Відповідно до п.11 Договору у разі, якщо позичальник порушує строк повернення суми позики, передбачений п.5 цього Договору, або строк виплати процентів, до нього застосовуються штрафні санкції у вигляді 1% від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язань. Нарахування штрафних санкцій проводиться до повного повернення суми заборгованості позичальником, тому на 13 листопада 2019 року сума штрафних санкцій становить 152 760 грн. (Сума пені) = (Сума позики) х (Процентна ставка) х (кількість днів прострочення виконання зобов`язання) Пеня: 38000,00 грн. х 1% х 402 = 152760 грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням інфляційних втрат. (Збитки від інфляції) = (сума боргу) х (індекс інфляції)/ 100% - (сума боргу) Інфляційні втрати становлять: 38000 грн. х 108,8/100% = 3344 грн. Всього сума заборгованості відповідача становить 210520 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, у встановлені договором позики строки борг не повертає, тому просить суд стягнути з нього суму заборгованості. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. 12 березня 2020 року було закрито підготовче судове провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності, надав суду оригінали договору позики та розписки. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позицію сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що наявні законні підстави ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони 08 вересня 2018 року уклали договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у власність грошові кошти у розмірі 38000 грн. та був зобов`язаний до 07 жовтня 2018 року повернути зазначену суму позики з урахуванням процентів, що підтверджується оригіналом договору позики (а.с. 51). Процентна ставка за даним договором встановлена за взаємною згодою сторін договору в розмірі 0,1% процента від суми позики за кожний день користування позикою, що зазначено у п. 6 Договору. Відповідно до п. 11 Договору позики у разі, якщо позичальник порушує строк повернення суми позики, передбачений п. 5 цього Договору або строк виплати процентів, до нього застосовуються штрафні санкції у вигляді 1% від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов`язань. На підтвердження факту передачі грошей, відповідач видав позивачу розписку, яка засвідчує передання йому визначеної грошової суми у розмірі 38000 грн., що підтверджується оригіналом розписки (а.с. 50). Згідно нанадих позивачем розрахунків, з відповідача на користь позивача повина бути стягнута сума в розмірі 210520 грн. що складається з наступного: сума позики - 38000 гривень, проценти за користування позикою в сумі 16416 гривень, пеня в сумі 152760 гривень, інфляційні втрати 3344 гривні. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній формі укладено договір позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Факт отримання відповідачем грошових коштів, підтверджується наданою ним розпискою. Своїми підписами сторони засвідчили, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань, відповідно до договору позики від 08 вересня 2018 року, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: approved