Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, вказавши, що їй згідно договору дарування (р-р. № 1162 від 08.06.2011 року) належить квартира [ADDRESS]. Посилаючи на те, що відповідач у квартирі не мешкає, а зареєстрованим в квартирі є відповідач. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги позивача підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про дату та час судового розгляду справи, із будь-якими заявами на адресу суду не звертався, тому суд, за згодою позивача, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] згідно договору дарування (р-р. № 1162 від 08.06.2011 року) належить позивачу [PERSON], що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.06.2011 року. Відповідач [PERSON] в зазначеної квартирі не мешкає, особистих речей в квартирі не має. Крім того, позивач оплачує його частину комунальних послуг, що відчувається на її бюджеті. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, реєстрація у спірній квартирі відповідача за наявності у нього іншого постійного житла після відчуження квартири фактично носить документальний характер і свідчить про відсутність у нього права на проживання в даній квартирі. Згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 16 листопада 2010 року за позовом відповідача шлюб між останнім та [PERSON] був розірваний (справа № 2-7093/10). Згідно змісту описової та мотивувальної частини рішення суду сімейні відносини між ними були припинені ще в березні 2010 року, в зв'язку, з чим спільне господарство не велося і вони не мали намірів відновити сімейні стосунки. Однак з моменту передачі в дар квартири позивачці і припинення для відповідача права власності на житлове приміщення і залишаючись зареєстрованим в ній, останній фактично не виконує обов'язки, передбачені ст. 162 ЖК України, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення і комунальних послуг. У відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Виходячи з практики Верховного суду України, розглядаючи зміст ст. 156 ЖК України, право власності, членів сім'ї, а також колишніх членів сім'ї власника на користування житловим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на житлове приміщення, власник, а також і члени його сім'ї, за відсутністю між ними договірних відносин, а саме найму, оренди втрачають право користування цим приміщенням. Згідно з наданих позивачем для суду документів вбачається, що право проживання відповідача в зазначеній квартирі підтверджується лише наявністю в його паспорті відмітки про реєстрацію. Між тим договірних відносин між відповідачем і позивачем, які були б підставами для обмеження її прав як власника житлового приміщення немає, і немає передбачених законом підстав. Фактично навіть якщо відповідач після відчуження квартири необґрунтовано вважав себе членом сім'ї нового власника, то і в цьому випадку у відповідності з п. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, вважаю, що реєстрація колишнього власника [PERSON], при відсутності яких або між ними договірних відносин і з урахуванням його проживання з моменту реєстрації та відчуження квартири за іншою адресою порушує права власника нерухомого майна та суперечить вимогам чинного законодавства. У відповідності з положенням ст. 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а саме шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особам, у яких припинені законні підстави для такого користування. На підставі викладеного,

Outcome: approved