Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права приватної власності на гараж в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка постійно мешкала за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS]. 6 червня 2015 року [PERSON] залишила заповіт на її ім'я на усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також на все те, на що вона за законом матиме право, усі майнові права та обов'язки, які належать їй на час посвідчення заповіту,а також ті майнові права та обов'язки,які належатимуть їй на день смерті. Спадшину після смерті матері вона прийняла, згідно із ст. 1268 ЦК України, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Вона звернулася до державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Але нотаріус відмовив їй у його видачі, тому що вона не надала йому правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на гараж, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 листопада 2018 року. У 1980 році спадкодавець [PERSON] збудувала цегляний гараж, загальною площею 17.9 кв.м. та площею забудови 23.0 кв.м. За результатами технічної інвентаризації встановлено, що гараж збудований у 1980 році заінвентаризований на теперішній час за нею, а право власності не зареєстровано, що підтверджується технічним паспортом на гараж віл 17 серпня 2018 року та довідкою КП «СМБТІ» № 1020 від 05.09.2018 року. Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року право власності на інші речові права на нерухоме майно набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою. Отже,право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54 цс 12). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність) вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається,що не потребує введення в експлуатацію приватних будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів,закінчених будівництвом до 05.08.1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб держав її реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Вважає, що за нею може бути визнано право приватної власності на вищезазначений гараж, так як будівництво цього гаражу закінчено до 5 серпня 1992 року та діючим на той час законодавством обов'язковість його державної реєстрації не була передбачена. Просить визнати за [PERSON],[INFO], право приватної власності на цегляний гараж (Г-1 ),загальною площею 17.9 кв.м. та площею забудови 23.0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка настала [INFO]. Позивач до початку відкритого судового засідання надав суду заяву якою просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача до початку відкритого судового засідання надав суду заяву якою просить суд розглянути справу без його участі, проти задоволенні позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 травня 2018 року [PERSON] померла [INFO]. Факт того, що [PERSON] є донькою [PERSON] підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02 квітня 2013 року. Факт зміни прізвища [PERSON] з «[PERSON]» на «[PERSON]» підтверджується свідоцтвами про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23 серпня 1980 року та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 23 березня 1999 року. Згідно заповіту від 06 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу Лівінською Л.М., [PERSON] усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також на все те, на що вона за законом матиме право, усі майнові права та обов'язки, які належать їй на час посвідчення заповіту,а також ті майнові права та обов'язки,які належатимуть їй на день смерті заповіла [PERSON]. Відповідно довідки КП «СМБТІ» від 05 вересня 2018 року № 1020 згідно архівних даних, гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] заінвентарізований за замовником [PERSON]. Право власності не зареєстровано. В цілому на земельній ділянці розташований: Г-1 гараж (цегла, 1980р/заб) загальною площею 17.9 кв.м. та площею забудови 23.0 кв.м. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 листопада 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належить померлій [INFO] [PERSON] у зв'язку з тим, що не надано правовстановлюючі документи на гараж. Згідно зі ст. 3 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Про те, що право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved