Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України 11 079 грн. 41 коп. страхового відшкодування, 1 600 грн. сплаченого судового збору та 2 000 грн. витрат на правову допомогу. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.02.2013 о 20.40 год. по пр. Червоної Калини - вул. Довженка в м.Львові, мала місце дорожньо-транспортна пригода між автомобілем [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті якої транспортний засіб марки «Peugeot» д.н.з. [NUMBER] зазнав технічних пошкоджень. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Сихівського районного суду м.Львова від 18.03.2013 р. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який належав [PERSON] Відповідно до рішення Апеляційного суду Львівської області, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Peugeot», становить 10 790 грн. Зазначена шкода відповідачем не була відшкодована потерпілій особі. Оскільки, відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п.«а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі та було відшкодовано витрати на встановлення розміру збитків в розмірі 11019,41 грн. У відповідності до ст.1191 ЦК України просить стягнути з відповідача в порядку регресу зазначену суму страхового відшкодування, судові витрати та витрати на правову допомогу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не подав, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.02.2013 р. о 20.40 год. по пр. Червоної Калини - вул. Довженка в м.Львові, мала місце дорожньо-транспортна пригода між автомобілем [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті якої транспортний засіб марки «Peugeot» д.н.з. [NUMBER] зазнав технічних пошкоджень. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача [PERSON], який в порушення вимог п.1.5, 12.1,13.1,2.10 Правил дорожнього руху України, керуючи своїм автомобілем, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожньої обстановки та її змін, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. Після чого відповідач залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої був причетний, та не повідомив орган чи підрозділ поліції, чим порушив вимоги п.2.10 (а,д) Правил дорожнього руху України. Зазначене підтверджується постановою судді Сихівського районного суду м.Львова від 18.03.2013 року, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст.124, 122-4 КУпАП. Постанова не оскаржувалась та набрала законної силу. У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та пошкодженні транспорного засобу марки «Peugeot» д.н.з. [NUMBER], встановлена і не підлягає доказуванню. Згідно із ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.п.«а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобів. Судом встановлено, що [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (25.02.2013 р.) не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як вбачається із полісу № АВ/8614429 цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ СК «Перша». Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16.06.2014 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 березня 2014 року в частині стягнення з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди змінено та зменшено суму, яка підлягає стягненню з 12 722 грн. 39 коп. до 10 790 грн. Дане рішення набрало законної сили, а відтак обставини щодо розміру завданої шкоди, встановлені у ньому не доказуються в силу вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України. На виконання рішення Апеляційного суду Львівської області від 16.06.2014 року позивачем виплачено [PERSON] 10 790 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 7522 від 07.10.2014 року. Відповідно до ст.1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Враховуючи те, що вина відповідача встановлена постановою Сихівського районного суду м.Львова від 18.03.2013 року, з огляду на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо - транспортної пригоди не була застрахована, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувало потерпілому шкоду, суд приходить до висновку, що суму страхового відшкодування, яке було виплаченим потерпілому [PERSON] у сумі 10 790 грн. слід стягнути з відповідача в порядку регресу. Разом із тим, суд вважає необгрунтованою вимогу позову про стягнення 229 грн. 41 коп., які вказані позивачем як витрати на збір документів, з огляду на наступне. Як вбачається із копії рішення Апеляційного суду Львівської області від 16.06.2014 року та копії платіжного доручення №7523 від 07.10.2014р. долученої позивачем до позову зазначена сума є судовими витратами, які стягнуті з позивача у цивільній справі за позовом до нього [PERSON] Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати суми страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника щодо відшкодування таких витрат. Відтак, право регресу у позивача виникло лише в розмірі виплаченого страхового відшкодування. Право регресу щодо сплаченої позивачем суми судового збору стягнутої з нього як із відповідача у іншій справі у позивача не виникло, а тому, позов в цій частині не підлягає до задоволення. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Однак, позивачем не надано суду достатніх доказів про понесення витрат на надання правничу допомоги (акту виконаних робіт, розрахунку плати за надану правову допомогу та квитанції про оплату такої), а тому позов в частині стягненню з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн. не підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 600 грн. На підставі ст.ст. 526, 530, 623, 988, 990, 992, 1166, 1188, 1191 ЦК України та

Outcome: approved