Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2006 року по час подання позовної заяви між [PERSON] та [PERSON], визнати квартиру за адресою - [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири за адресою - [ADDRESS] та судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що він проживав однією сім'єю з 2006 року з [PERSON] без реєстрації шлюбу, його статки були засобом для існування їх сім'ї. Він проводив ремонтні роботи в квартирі. Повністю забезпечував харчування дружини та доньки, а також утримував спільне житло. У зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково позивач, допитаний у судовому засіданні як свідок, пояснив, що з відповідачкою проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу приблизно десять років, разом купували квартиру на [ADDRESS] а потім [ADDRESS] На купіавлю першої він давав відповідачу 18 тис. долларів США, після її продажу він додав ще 30 тис. долларів на купівлю другої. У судовому засіданні представники відповідача та відповідач [PERSON] проти позову заперечили, додатково пояснивши, що позивач проживав певний час з позивачем у спірній квартирі, однак постійного місця проживання у ній він не мав, так як проживав не на постійній основі. Між ними не існувало взаємних прав і обов'язків, жодних ремонтів за свої кошти, проплат комунальних послуг позивач не здійснював, у зв'язку із чим, просять у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні були допитана свідок [PERSON] (дочка та жінка відповідачів), пояснила, що бачила позивач [PERSON], він з її матір'ю [PERSON] були знайомі, оскільки працювали разом на ринку «Шувар». Знає його приблизно з 2010 року, знає також її дочку. Разом з позивачем її мати разом не проживали однією сім'єю. Допитані свідки [PERSON], [PERSON] пояснили , що знають [PERSON] давно - більше 10 років, вона одинока і не проживала однією сім'єю з позивачем. [PERSON] особисто їй допомагав і в тому числі здійснювати ремонт. Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, набутого під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 12.12.2012 року справа № 148цс-12). Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 75878745 від 15.12.2016 [ADDRESS], загальною площею 74.9 кв.м. на праві приватної власності належить [PERSON] Підставою виникнення права власності слугував договір купівлі - продажу, Р.№2047, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бабаяк Г.Я. 27.11.2009 року./а.с.8/ У судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила, що з 2012 року жодних стосунків з позивачем не підтримує, у них відсутні взаємні права та обов'язки, спільного господарства не ведуть та являються чужими людьми. Відповідно до довідки №26/12 від 26.12.2016 року виданої ОСББ «Караджича 29А» з місця проживання, [ADDRESS] з 20.05.2010 року прописана та проживає [PERSON]./а.с.51/ Разом з тим, позивачем не подано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про те, що він разом з [PERSON] був зв'язаний спільним побутом, а також що між ним та [PERSON] існували взаємні зобов'язання. Позивачем не надано жодного доказу на придбання ним протягом зазначених років будівельних матеріалів, які використовувалися при поточному ремонті спірної квартири, зокрема, який проводився у цій квартирі з 2009 року, згідно з пояснень позивача. Позивачем не було надано суду чеків та платіжних доручень чи квитанцій на придбання будівельного чи іншого обладнання та квитанцій про оплату комунальних послуг, позаяк [PERSON] доведені понесені нею витрати на проведення ремонтних робіт у квартирі за адресою: [ADDRESS] у м. Львові шляхом долучення до матеріалів справи копій розрахункових документів, а саме: накладних, фіскальних чеків, товарних чеків за період з 2009 року по 2013 рік виданих на ім'я [PERSON]./а.с.68-85/ Крім того, суд вважає доведеним факт одноособових витрат за оплату комунальних послуг за квартиру: [ADDRESS] у м. Львові, за період 2014-2016 років./а.с.86-98/ Проте на вимогу суду надати для огляду чеки про здійснення будь якої оплати ним, позивач так ї не надав такі, а відтак суд не бере до уваги твердження позивача про понесені ним витрати на оплату ремонтих робіт та оплати комунальних послуг в оспорюваній квартирі. Таким чином, у суду відсутня достатня можливість вважати, що позивач оплачував житлово-комунальні послуги та ремонтні роботи протягом 2009-2012 років. В той же час, представник відповідача надав суду переконливі докази, які підтверджують про відсутність між [PERSON] та [PERSON] взаємних зобов'язань, зокрема проживання позивача у спірній квартирі без реєстрації за місцем проживання, що свідчить про відсутність волі [PERSON] реєструвати позивача у своїй квартирі /а.с.51/. З огляду на встановлені обставини справи, та позовні вимоги про визнання частки в майні, що фактично є ціллю заявленого позову, суд критично оцінює свідчення позивача про те що нерухоме майно купувалось за його гроші, бо такий факт може бути доведений лише письмовими доказами. Крім того, суд вважає недостатнім для визнання факту проживання однією сім'єю, одного свідчення позивача та спільного фото з родичами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту проживання разом з відповідачкою у вказаній квартирі, крім того встановлення лише даного факту не дає підстав суду зробити висновок про перебування [PERSON] та [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, оскільки окрім спільного відносини сторін не були пов'язані спільним побутом, між ними не існувало взаємних прав і обов'язків, а відтак в суду відсутні правові підстави для встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як чоловік і дружина в період з 2006 року. Щодо позовних вимог про визнання про визнання спірної квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частини зазначеної квартири, то зазначені вимоги є похідними від першої позовної вимоги, і тому в задоволенні вказаних вимог також слід відмовити, з огляду на наступне. Беручи до уваги, що судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживали однієї сім'єю як чоловік і дружина, тому і немає правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання спірної квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання за позивачем права власності на 1/2 частини зазначеної квартири на підставі ст.ст. 62, 74 СК України. Крім того, позивач не надав суду жодного доказу, що в спірній квартирі під час його проживання взагалі здійснювався капітальний ремонт, що в свою чергу могло істотно збільшити вартість цієї квартир, оскільки проведення поточного ремонту квартири ніяким чином не дає підстав для застосування положень статті 62 СК України. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed