Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON],\~ про визнання спадщини після смерті [PERSON] відумерлою. В обґрунтування позову зазначили, що 25.02.2015 року померла [PERSON], про що 06.03.2015 року реєстратором відділу ДРАЦС у м. Одесі РС ОМУЮ складено відповідний актовий запис №2634 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД №407515. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з 385/1000 частин двокімнатної квартири спільного заселення, заг. пл.. 59,6 кв.м., житл. пл.. 31,8 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Інші 615/1000 частин вказаної квартири належать відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло серії та номер: 8-25907, виданого 05.12.2017 року Департаментом міського господарства ОМР. Померла у спірній частині квартири з 2001 року по день смерті була зареєстрована та проживала одна; спадкова справа до майна померлої не заводилась, свідоцтва про право власності не видавалися; ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складались. 07.11.2017 року рішенням апеляційного суду Одеської області, ухваленим по справі №522/3401/16-ц, було скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2017 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення (а саме проживання однією сімєю з [PERSON] з 2003 року по дату її смерті 26.02.2015 року) та визнання права на спадкування (на 385/1000 частин квартири спільного заселення, заг. пл.. 59,6 кв.м., житл. пл.. 31,8 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]), за участю третьої особи [PERSON], в повному обсязі. За вказаних обставин звернулись до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 26.01.2018 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 26.02.2018 року. У звязку з находженням судді Домусчі Л.В. на семінарі 26.02.2018 року розгляд даної цивільної справи було відкладено на 16.04.2018 року. Ухвалою суду від 16.04.2018 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06.06.2018 року. Ухвалами суду від 06.06.2018 року та від 08.10.2018 року було відмовлено у задоволенні клопотань відповідачів про зупинення провадження у справі. Представник Одеської міської ради [PERSON] (по довіреності від 29.05.2018 року) у судове засідання 11.10.2018 року не зявилась, надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності. У минулому судовому засіданні 16.04.2018 року представника позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Посилалась на те, що після смерті [PERSON] 26.02.2015 року відкрилась спадщина (спірна частина квартири), спадкова справа не заводилась та заповітів померлою складено не було. Посилалась на те. що з їх сторони були надані усі належні докази та є підстави для задоволення позову. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час, дату та місце судового засідання повідомлялись належним чином у встановленому порядку, поважність причин неявки суду не повідомили. Жодних клопотань з приводу неявки до суду не заявляли. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні 16.04.2018 року заперечувала проти задоволення позову, посилалась на їх позицію, викладену у відзиві від 26.02.2018 року. Вказувала, що померла була її кумою та вони мешкали в одній квартирі, піклувались про неї та у подальшому поховали її. Посилалась на те, що у померлої була кімната, площею 12,0 кв.м., та кухня, площею 9,1 кв.м, проте там не було світла, газу та води, тому вони (відповідачі) забрали [PERSON] у свою частину квартири. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 16.04.2018 році позовні вимоги також не визнав та посилався на те, що з 2002 року у спірній квартирі не мешкає, проте бачив як померла [PERSON] мешкала разом з іншими відповідачами як одна сімя. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 16.04.2018 року також не визнав позовні вимог органу місцевого самоврядування, стверджував, що мешкає в вказаній квартирі з 1963 року разом зі своєю жінкою [PERSON] та вони померлу [PERSON] забрали до себе та доглядали за нею, жили як одна сімя, згоден вона хворіла і померла. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Тому суд вважає, що у справі достатньо доказів для виірешння справі по суті за відсутності відповідачів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 11 жовтня 2018 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, вважає даний позов є таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 25.02.2015 року померла [PERSON], про що 06.03.2015 року реєстратором відділу ДРАЦС у м. Одесі РС ОМУЮ складено відповідний актовий запис №2634 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЖД №407515 (а.с.4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з 385/1000 частин двокімнатної квартири спільного заселення, заг. пл.. 59,6 кв.м., житл. пл.. 31,8 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказана частина квартири була придбана матірю померлої [PERSON] на підставі договору №98-62 купівлі-продажу нерухомого майна від 31.01.1998 року, укладеного з [PERSON]. Згідно вказаного договору, відчужувана частка квартири складала житлову площу 31,8 кв.м., з яких 6 це коридор, 3-кухня, житлова кімнат 2. Згідно технічного паспорту, виготовленого 15.01.1998 року КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради на імя [PERSON], площа житлової кімнати становила 12,0 кв.м., площа кухні 9,1 кв.м. (а.с.8-9). Право власності [PERSON] на вказану частину комунальної квартири (385/1000) підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.06.2005 року (справа №2-4607/05). Відповідачі зареєстровані і проживають в квартирі спільного заселення № 26, тобто в комунальній квартирі, в одній із її кімнат, площею 19,5 кв., в будинку № 29 по вул. Приморській в м. Одесі. Кожному з відповідачів належить на праві власності 615/3000 частин комунальної квартири згідно свідоцтва про право власності на житло серії та номер: 8-25907, виданого 05.12.2017 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради, про що свідчить інформаційна довідка з Держав6ного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 11.01.2018 року (а.с.11-14). Таким чином, відповідачі є сусідами померлої [PERSON], проживали у комунальній квартирі, в різних кімнатах, інші приміщення цієї квартири були в загальному користуванні вказаних осіб. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які були надані суду представником ОМР, а саме: копіями листа директора КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 03.03.2016 р. № 554/11; довідкою за формою № 1 (виписки з погосподарської книги про склад сімї та реєстрацію) дільниці № 1 КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 03.03.2016 р. № 1164; довідкою форми «А» щодо адреси місця проживання [PERSON]; довідкою форми «Б» щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS]. 07.11.2017 року рішенням апеляційного суду Одеської області, ухваленим по справі №522/3401/16-ц, було скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2017 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення (а саме проживання однією сімєю з [PERSON] з 2003 року по дату її смерті 26.02.2015 року) та визнання права на спадкування (на 385/1000 частин квартири спільного заселення, заг. пл.. 59,6 кв.м., житл. пл.. 31,8 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]), за участю третьої особи [PERSON], в повному обсязі. З матеріалів справи слідує, що померла [PERSON] у спірній частині квартири з 2001 року по день смерті була зареєстрована та проживала одна; спадкова справа до майна померлої не заводилась, свідоцтва про право власності не видавалися; ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складались. Зазначені обставини відповідачами не спростовані. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.\~1220\~Цивільного кодексу\~України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст.\~1221\~Цивільного кодексу\~України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст.\~1277\~ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до ст. 1238 цього Кодексу. Відповідно до ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Згідно з роз'ясненнями, наданими Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільним і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади. Суди повинні враховувати, що відповідно до ч. 1 ст.1277\~Цивільного Кодексу\~України суд лише визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування у передбачених законом випадках. Територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина,\~визнана судом\~відумерлою,\~переходить у\~власність територіальної\~громади за\~місцем відкриття\~спадщини (ст. ст. 1 ч.1 абз.1, 60 ч.1 Закону). Отже, територіальна громада м. Одеси є універсальним правонаступником відумерлого майна, яке на час відкриття спадщини знаходилось на території міста Одеси, у даному випадку 385/1000 частин квартири спільного заселення, заг. пл.. 59,6 кв.м., житл. пл.. 31,8 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], які залишились після смерті 26.02.2015 року [PERSON]. Жодних належних та допустимих доказів щодо того, що померлій належала інша частка квартири, з боку відповідачів до суду не надано. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, визначеного у ст. 13 ЦПК України, сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов'язками щодо предмета спору, а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов'язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що на час відкриття спадщини (2015 рік) після смерті [PERSON] у встановленому на той час законом порядку права на спадщину ніхто не заявив, у період з 2015 року до вересень 2018 року право власності на спадщину у вигляді частини квартини, у встановленому законом порядку, не оформлено, місцем відкриття спадщини є територія Одеської міської ради, станом на час подачі заяви до суду і на час розгляду справи в суді є належні та допустимі докази того, що спадщина є відумерлою, суд приходить до висновку, що заява Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою з передачею у комунальну власність територіальної громади обґрунтована, доведена, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved