Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до СТОВ «Деркул», Марківської селищної ради про визнання права власності. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що він є одним із учасників СТОВ «Деркул». У відповідності до Статуту СТОВ, його доля складає 5,23%. В якості основних фондів і виробничої бази підприємства СТОВ «Деркул», як правонаступник МШПМК-36, викорустовувало цілісний майновий комплекс який розташований за адресою: смт. Марківка, Луганської області, пл. Спортивна (Радянська),13. Вказаний майновий комплекс був внесений в Статутний капітал СТОВ. Він як засновник та учасник товариства завжди вважав, що вказаний комплекс є власністю товариства. На прикінці листопада 2017 року позивач прийняв рішення про вихід з складу учасників товариства та в якості компенсації належної йому частки в майні СТОВ отримати частину приміщення, розташованого за адресою смт. Марківка, Луганської області, пл. Спортивна (Радянська),13. Але було виявлено, що вказане майно не зареєстровано на СТОВ «Деркул». В звязку з цим він вимушений звернутись до суду з позовом про захист права на отримання належної йому частки майна СТОВ. Позивач в судовому засіданні свої вимоги визнав в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник Марківської селищної ради [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі проти задоволення позову не заперечувала, про що надала письмову заяву (т. 1 а.с.28). Представник СТОВ «Деркул» [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Розглянувши позовні вимоги, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, надавши оцінку встановленим правовідносинам, що склались між сторонами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є одним із учасників СТОВ «Деркул», ЕГРПОУ 3579621. У відповідності до Статуту СТОВ, його доля учасника складає 5,23 %. Вказана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією Статуту ( т.1 а.с.5-17). У відповідності до дослідженого Статуту, СТОВ «Деркул» було створено 29 березня 2002 року, як повний правонаступник МШПМК-36. В якості юридичної адреси СТОВ вказана смт. Марківка, Луганської області, пл. Радянська, 13. На цей час, згідно рішення Марківської селищної ради, площа Радянська перейменована в площу Спортивну. Згідно до додатку до Установчого договору, до статутного капіталу СТОВ «Деркул», були внесені будівлі та споруди, а саме адміністративна будівля, бази, склад, мехмайстерня, гаражі, навіс літній, башта Рожновського, артезіанська свердловина. Позивач, обумовлює своє звернення до суду з обраним способом захисту тим, що бажаючи розпочати самостійну підприємницьку діяльність, він вирішив, в якості компенсації належної йому частки в майні СТОВ, отримати частину приміщення, розташованого за адресою смт Марківка, Луганської області, пл. Спортивна, 13. В звязку з цим, ним була подана заява голові загальних зборів СТОВ «Деркул» [PERSON] про намір вийти зі складу учасників СТОВ «Деркул», та вимогою про винесення на загальні збори товариства питання про передачу позивачу окремо визначеного майна в якості компенсації належної йому частки в майні СТОВ (т.1 а.с.18). Позивачем була отримана письмова відповідь, якою йому було відмовлено в винесенні питання передачі йому вказаного майна, так як право власності на вказане майно не зареєстровано на СТОВ «Деркул» (т.1 а.с.19). Аналізуючи вимоги позивача в цій частині, суд приходить до висновку, що вони відповідають вимогам ч. 2 ст. 148 Цивільного кодексу України, згідно яких, за домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Таким чином, відсутність у СТОВ «Деркул» правововстановчих документів про право власності на цілісний майновий комплекс за адресою смт Марківка, Луганської області, пл. Спортивна, 13, унеможливлює передачу позивачу у власність його частини, в якості компенсації належної йому частки в вартості майна СТОВ «Деркул». Згідно ст. 5 ЦПК України, Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України, Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. При таких обставинах, суд вважає, обраний позивачем спосіб захисту права шляхом визнання права власності СТОВ «Деркул» на зазначений цілісний майновий комплекс, таким що відповідає діючому законодавству. При вирішенні кола фактів, які є предметом доказування по розглянутій справі, суд керується положеннями п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Згідно ст.. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У відповідності до ст. 335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу. Згідно досліджених судом постанови Луганського окружного суду від 06.10.2017 р. ( т. 2 а.с.7-22) та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду справі № 812/750/17 (т.2 а.с. 1-6) за позовом керівника Старобільської місцевої прокуратури Луганської області в інтересах держави в особі Марківської селищної ради Марківського району Луганської області до Державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса [PERSON], третя особа - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Деркул» про визнання протиправним та скасування рішення, реєстрація права власності СТОВ «Деркул» на цілісний майновий комплекс за адресою смт. Марківка, Луганської області, пл. Спортивна, 13, скасовано. Макрівською селищною радою опублікована обява про визнання вказаного цілісного комплексу безхазяйним. Таким чином, суд вважає доведеним факт безхазяйності цілісного майнового комплексу за адресою смт Марківка, Луганської області, пл. Спортивна, 13. Під час судового розгляду, представниками відповідачів були подані заяви про визнання позовних вимог та обставин викладених в позові. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Окрім визнання відповідачами обставин викладених в позовних вимогах, добровільність яких знаходиться поза розумним сумнівом, судом досліджені витяги з головних книг СТОВ «Деркул» ( т.1 а.с. 117-161), копії карток основних засобів (т.1 а.с.101-116), податкові декларації на нерухоме майно (т.1 а.с. 56-70) та копії документів про сплату податків на нерухоме майно (т.1 а.с. 38-39), договір оренди земельної ділянки (т.1 а.с. 40-43) та документи про сплату орендної плати (т.1 а.с.71-78). Вказані документи доводять факт відкритого, безперервного володіння СТОВ «Деркул» цілісним майновим комплексом розташованим за адресою смт. Марківка, Луганської області, пл. Спортивна, 13 з моменту державної реєстрації товариства, тобто з 29 березня 2002 року. При таких обставинах суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають повному задоволенню. Заходи забезпечення позову вжиті відповідно до ухвали Марківського районного суду Луганської області від 12 січня 2018 року, відповідно до ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню. Судові витрати розподіляються судом у відповідності до ст. 141 ЦПК України

Outcome: approved