Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення з ТДВ «СК Гардіан» на його користь страхового відшкодування в розмірі 132 400 грн., а з відповідача [PERSON] - матеріальної шкоди в розмірі 44 051,51 грн. та моральної шкоди в розмірі 39 446 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 17.10.2020 в с. Гаї Пустомитівського району Львівської області відбулась ДТП за участі автомобіля Вольво реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля Пежо д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», до якої своєчасно звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування. Проте ТДВ «СК «Гардіан» після огляду його автомобіля пропонували відшкодувати шкоду лише на суму 50 000 грн., а в подальшому, взагалі відмовились відшкодувати завдані збитки. Згідно звіту автотоварознавчого дослідження, відновлювати його автомобіль економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля. Відтак, загальний розмір збитків, який визначається як різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП та після ДТП, а також з врахуванням витрат на евакуацію становить 176 451,51 грн. Ліміт відповідальності ТДВ «СК «Гардіан» за шкоду, завдану одному потерпілому становить 130 000 грн. Вказану суму за виключенням франшизи в розмірі 2600 грн., а також витрати на евакуацію в розмірі 5000 грн. просить стягнути з ТДВ «Гардіан». Іншу частину завданої шкоди в розмірі 44 051,51 грн. просить стягнути безпосередньо з винуватця ДТП. Крім того, в зв`язку з пошкодженням автомобіля зазнав моральних страждань, які полягають в появі негативних психосоматичних та психоемоційних змін. Порушився сон, настала швидка втомлюваність, знизився настрій, був пригнічений, дратівливий, емоційно напружений, стурбований з приводу майбутнього. Порушились актуальні життєві плани, погіршились можливість побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Розмір моральної шкоди оцінює до суми 39 446 грн. виходячи з двократного розміру мінімальної заробітної плати за 2020 та п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати за 2021 рік. Вказану суму просить стягнути безпосередньо з винуватця ДТП. Правом на подання відзиву відповідачі не скористались. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. Позовна заява поступила до Волочиського районного суду Хмельницької області 30.04.2021. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 18.05.2021 справу передано за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова - за місцем проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 17.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено строк та черговість для подання заяв по суті справи. Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.91), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. Таким чином, суд виконав вимоги ст. 221 ЦПК України. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. З огляду на характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Одночасно, сторонам було роз`яснено право ініціювати розгляд справи з викликом сторін. Сторони таким правом не скористались. Суд також знайшов підстав ініціювати розгляд справи з викликом сторін, а тому, розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З огляд на ціну позову справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак, в силу вимог ч. 3 ст. 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Крім того, суд у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з огляду на таке. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля марки Пежо д.н.з. [NUMBER] , в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.13). 17.10.2020 в с. Гаї Пустомитівського району Львівської області відбулась ДТП за участі автомобіля Вольво реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля Пежо д.н.з. [NUMBER] . Постановою Пустомитівського районного суду м. Львова від 13.01.2021 (а.с.10-12), яка не оскаржувалась і набрала законної сили відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Вольво реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», що стверджується копією відповідного полісу № АО/4146597 (а.с.14). 02.11.2020 представник ТДВ «СК «Гардіан» склав акт огляду транспортного засобу, у якому зафіксовані відповідні пошкодження (а.с.15-16). Згідно звіту за результатами проведення незалежної оцінки (а.с.23-39), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Пежо д.н.з. [NUMBER] становить 261 550 грн. Вартість пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Пежо д.н.з. [NUMBER] станом на 26.03.2021 - 90098,49 грн. При цьому, згідно дослідницької частини висновку (а.с.35), відновлювати автомобіль економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту становить 367 815,98 грн., тоді як ринкова вартість автомобіля становить 261 550 грн. Відтак, вартість матеріального збитку визначається у розмірі ринкової вартості автомобіля та становить 261 550 грн. Листом від 12.01.2021 № 12/01/21/9 (а.с.17) відповідач ТДВ «СК «Гардіан» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, мотивуючи тим, що [PERSON] сплатив лише частину страхового платежу, внаслідок чого страховий поліс був чинним лише три місяці і на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. При цьому, вказаний у полісі річний термін його дії є помилкою. Вважаючи таку відмову неправомірною позивач звернувся до суду з цим позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Таким чином з огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд повинен вирішити чи правомірно відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, чи ґрунтується ця відмова на реальних обставинах справи і, що найголовніше, чи відповідають дії відповідача умовам договору та вимогам чинного законодавства. Окремо суд вирішить питання про розмір заподіяних збитків та про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як зазначив Верховний Суд складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 288/1256/17(постанова від 08.02.2021) преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Оскільки згаданою вище постановою Пустомитівського районного суду м. Львова від 13.01.2021 встановлено вину відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП, суд в мажах цієї справи вказаний факт визнає преюдиційним та не буде його повторно досліджувати. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом статті 983 ЦК України договір страхування набуває чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Отже, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 752/6872/16-ц (постанова від 13.06.2018) видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена. У справі яка розглядається ТДВ «СК «Гардіан» не надало доказів несплати страхової премії за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АО/4146597, тоді як зазначено в самому полісі він є чинним до 09.11.2020. Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик,

Outcome: partial