Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Свої вимоги мотивував тим, що 08 квітня 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 18 413,02 грн., витрати на проведення авто технічної експертизи у розмірі 2 942,40 грн., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 1 200,00 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 458,80 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва залишено без змін та додатково стягнуто з [PERSON] судові витрати за проведення судової авто технічної експертизи у розмірі 2 767,50 грн. На виконання вказаних рішень Дніпровським районним судом м. Києва були видані виконавчі листа, на підставі ,яких відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві були відкриті виконавчі провадження № 47777663 та № 47784438. До теперішнього часу відповідачем борг не повернуто. Просить стягнути з відповідача за період з 04 листопада 2014 року по 02 грудня 2015 року інфляційні втрати у розмірі 9 015,90 грн., три відсотки річних у розмірі 628,66 грн. та судовий збір у розмірі 487,20 грн. Під час розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги - просив стягнути інфляційні втрати за період з 23 березня 2012 року по 30 квітня 2016 року у розмірі 16 934,96 грн., три відсотки річних у розмірі 2393,39 грн. та судовий збір у розмірі 551,20 грн. (а.с.65-67). Позивач у судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки не повідомили. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 08 квітня 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 18 413,02 грн., витрати на проведення авто технічної експертизи у розмірі 2 942,40 грн., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у розмірі 1 200,00 грн., моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 458,80 грн. (а.с. 4-9). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва залишено без змін та додатково стягнуто з [PERSON] судові витрати за проведення судової авто технічної експертизи у розмірі 2 767,50 грн.(а.с.10-14). 22 травня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року у справі № 755/27798/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 103-104). 09 липня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47784438 на примусове виконання виконавчого листа № 755/27798/13-ц (а.с.98). 13 квітня 2016 року старшим державним виконавецем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Рудьковською О.С. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.84-85). Згідно довідки державного виконавця від 13 квітня 2016 року станом на 13 квітня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2014 року в добровільному порядку боржником не виконано. Лист від стягувача про сплату боргу не надходив та згідно книги обліку депозитних сум кошти на депозитний рахунок, де боржником є [PERSON] не надходили (а.с.70). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивачем зазначено посилання на ч. 2 ст. 625 ЦК України, якою передбачено що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки завдання шкоди пов»язане з настанням події, то обов»язок з відшкодування шкоди(збитків),а саме перебіг строків, починається з моменту завдання такої шкоди. В письмових запереченнях відповідачем зазначено, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання та на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, рішення суду ухвалено не за зобов'язальними правовідносинами сторін, то ст. 625 ЦК України не можу застосовуватись до вказаних правовідносин. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Грошові зобов'язання класифікують на договірні та деліктні грошові зобов'язання. На відміну від договірних грошових зобов'язань, деліктні грошові зобов'язання не мають завчасно встановленої суми боргу. До моменту винесення судового рішення деліктного грошового зобов'язання фактично не існує. Існує юридичний факт порушення інтересу чи права, а також право постраждалої сторони на його відновлення. Особа може цим правом й не скористатися, відтак деліктне грошове зобов'язання може й не виникнути. Коли конкретна сума грошового зобов'язання при відшкодуванні шкоди встановлюється судовим рішенням, вона ґрунтується на факті вчиненого раніше правопорушення, обраховує борг із моменту правопорушення. Суд, задовольняючи вимогу кредитора, тим самим визнає правомірними вимоги позивача та застосовує примус до стягнення шкоди Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постанові від 13 січня 2015 року у справі за № 6-3019цс15, у якому зазначив, що згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. При наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень ст. 625 ЦК України. Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, враховуючи зазначену неоднакову судову практику під час вирішення питання застосування положень ст. 625 ЦК до правовідносин, які виникають у зв'язку із заподіянням шкоди, слід зважати на таке. Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Слід також зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Виходячи з наведеного, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Outcome: dismissed