Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним утримування дитини [PERSON] , [INFO] , у Російській Федерації, після закінчення строку згоди батька на перебування в Російській Федерації та зобов`язати відповідачку негайно повернути до держави України, неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері дитини та за її рахунок. Позивач в судове засідання не з`явився, у наданій суду письмовій заяві позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини нез`явлення не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності не надала, тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Представник 3-ої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини нез`явлення не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 22.05.2017 р. було розірвано. Від спільного подружнього миття мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом із відповідачкою. Влітку 2016 року відповідачка попросила позивача надати довіреність на вивіз дитини за кордон, позивач погодився надати довіреність строком на три місяці, але приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Скриннік І.В., було повідомлено, що довіреність може бути видана лише на строк один рік не менше, та позивач враховуючи юридичну необізнаність, надав довіреність строком на один рік. Але, і впродовж року відповідачка малолітню дитину не повернула, чим грубо порушила батьківські права позивача (право піклуватися про дитину у міжнародному тлумаченні). Враховуючи, що відповідачка не повертає дитину, незважаючи на те, що строк довіреності на вивіз дитини закінчився, а позивач, як батько дитини не бажає продовжувати строк довіреності і вивіз дитини за кордон, то дружина зобов`язана повернути дитину до країни проживання України. Так, у відповідності із ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України», правила перетинання державного кордону встановлюється Кабінетом Міністрів України, а відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57, виїзд громадян не досягших 16 річного віку здійснюється за згодою обох батьків. Таким, чином строк згоди позивача закінчився, і тому відповідачка зобов`язана повернути дитину до країни проживання. Як зазначено у п. 16 Узагальнення «Практики застосування судами під час розгляду цивільних справ Конвенції про цивільно - правові аспекти викрадення дітей» ВСС України, викладених в листі від 01.10.2017 р., якщо не виявлено підстави для відмови у задоволенні заяви, про повернення дитини, встановлено факт протиправного переміщення дитини, та/або утримування дитини, суд ухвалює рішення про негайне повернення дитини, відповідно до ст. 12 Гаагської конвенції. Ухвалюючи рішення суд у резолютивній частині зазначає що переміщення та/чи утримання дитини є незаконним, суд зазначає до якої держави повертається дитина, хто має супроводжувати дитину, та за рахунок якої сторони. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 768,40 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved