Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 7453,21 грн., а також понесений ними судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.06.2007 року між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір №004-16016-040607. Згідно договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит, шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії. Позивач своє зобов'язання виконав. Відповідач свої зобов'язання по договору належним чином не виконує, в результаті чого станом на 20.08.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 7453,21 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте у позовній заяві він просив суд справу розглядати без його участі, зазначивши при цьому, що підтримує позов у повному обсязі і не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судовому засіданні просить суд застосувати строки позовної давності щодо вимог банку. Представником відповідача долучено до матеріалів справи письмове заперечення, в якому вона висловила позицію щодо порядку обрахування строку позовної давності і зазначила, що позивачем такий строк пропущено. Заслухавши пояснення представника відповідача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Відповідно до ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2007 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. (а.с. 5) Договір було укладено на підставі анкет [PERSON] (а.с. 7-8) Пунктом 4.1 договору, невід'ємною частиною договору, сторони визнали Тарифи. (а.с. 5, 6) Зі статуту ПАТ «Дельта Банк» вбачається, що вони є правонаступниками ТОВ «Комерційний банк «Дельта». (а.с. 14) Відповідно до умов договору, банк відкриває держателю ([PERSON]) картковий рахунок [NUMBER], випускає і надає платіжну картку (п. 1.2), а також відкриває кредитну лінію в сумі 3000 грн. (п. 1.3). Пунктом 2.3 договору було передбачено сплату процентів за користування кредитною лінією, за ставками визначеними Тарифами. Проценти нараховуються щомісячно (п. 2.4). (а.с. 5) Відповідно до п. 4.2 договору, він діє до повного виконання, проте згідно п. 2.5 договору, погашення заборгованості здійснюється частинами - щомісячними платежами, згідно з Правилами. (а.с. 5) Відповідно до п. 1.3 договору, кредитування рахунку здійснюється в межах 364 календарних днів, а кожна наступна кредитна лінія, надається після спливу строку надання попередньої, на тих же умовах, і не потребує підписання додаткових угод. (а.с. 5) Звертаючись до суду з позовом, позивач просить суд стягнути прострочене тіло кредиту у розмірі 7312,81 грн. та заборгованість за відсотками - 140,40 грн. (а.с. 3) Вищевикладене свідчить про те, що вимоги банку є обґрунтованими, відповідають умовам договору та Закону. З доданого до матеріалів справи розрахунку ціни позову, який по суті є розрахунком заборгованості по кредиту, вбачається, що останній платіж було внесено [PERSON] 30.04.2010 року. Останнє зняття готівки відбулося 29.04.2008 року. (а.с.12-13) Враховуючи обов'язок [PERSON] повернути позику частинами, строк позовної давності по кожному з таких щомісячних зобов'язань, слід рахувати окремо. В матеріалах справи відсутні Правила, відповідно до яких мало здійснюватись повернення кредиту і в яких мають бути зазначені кінцеві дати повернення кожного з платежів. Разом з тим, виходячи з положень п. 1.3 договору, відповідно до якого кредитна лінія діє протягом 364 днів, а зобов'язання Держателя перед банком, виконуються в межах такої кредитної лінії, - термін виконання зобов'язання (сплати останнього зі щомісячних платежів), не може перевищувати терміну дії кредитної лінії. Як уже було встановлено судом, останнє зняття готівки відбулося 29.04.2008 року. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що погашення такого кредиту, мало відбутися не пізніше 29.04.2009 року. Сторони не могли укласти договір щодо відносин, які можуть виникнути в майбутньому, а наступна кредитна лінія, надається банком тільки після спливу дії попередньої, якщо сторони не відмовляться від такої. Відповідно до ст. 256 ЦК - позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 даної статті - за зобов'язанням з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов'язаннях в яких строк виконання не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'являти вимогу про виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 264 ЦК, передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Судом встановлено, що термін виконання останнього з зобов'язань, щодо щомісячних платежів - настав 29.04.2009 року. Тобто, перебіг позовної давності по останньому з платежів, починається з 29.05.2009 року - з місяця наступного, після того в якому мало відбутися виконання. Судом встановлено, що 30.04.2010 року було [PERSON] було здійснено платіж в рахунок погашення заборгованості за договором, тобто мало місце переривання строку позовної даності. Після 30.04.2010 року, нові платежі не вносились. Договір не містить положень про продовження позовної даності на підставі ч. 1 ст. 259 ЦК. Таким чином, строк позовної давності за вимогами банку, минув 30.04.2013 року. Позивач звернувся до суду 18.11.2013 року. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову необхідно відмовити з підстав пропущення передбаченого законом строку для звернення до суду з позовом. У зв'язку з відмовою у позові в повному обсязі, виходячи з положень ст. 88 ЦПК, з відповідача також не може бути стягнуто судовий збір, понесений банком.

Outcome: dismissed