Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON], та просить зменшити розмір аліментів, що сплачуються ним на користь [PERSON] відповідно до договору між батьками про виховання та утримання дитини від 27 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за №5088, на утримання сина [PERSON], [INFO], до 15\~000, 00 грн. щомісячно; звільнити його від сплати заборгованості по аліментам на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], за період з травня місяця 2015 року по грудень місяць 2016 року включно в частині заборгованості у розмірі 671\~699, 98 грн., залишивши за ним обовязок сплатити заборгованість у розмірі 300\~000, 00 грн. [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що він з відповідачкою з 28 травня 2002 року знаходились у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Син залишився проживати разом з відповідачкою. 27 серпня 2011 року між сторонами було укладено договір про виховання та утримання дитини, згідно з яким позивач зобовязався щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2\~000, 00 дол. США. Вказуючи у договорі вищевказану суму аліментів сторони виходили також з того, що відповідачка разом з сином проживали в м. Москві, і значна сума коштів витрачалась на переїзди дитини до України для побачень з позивачем. Також позивач зазначає, що з травня місяця 2015 року він не має змоги оплачувати аліменти у вказаному в договорі розмірі, у звязку з стрімким зростанням курсу долара США в порівнянні з курсом діючим на момент укладення договору, а також у звязку зі значним зменшенням обсягу доходів, отриманих ним як підприємцем від діяльності ТОВ «Раді.О», керівником якого він являється. До того ж, він оплачує кредитну заборгованість перед ПАТ «Південний» за кредитним договором, який був укладений з метою придбання квартири [ADDRESS], в якій на даний час мешкає відповідачка разом з сином. Крім того, позивач зазначає, що 10 вересня 2015 року в нього у новому шлюбі народилась донька, внаслідок чого в нього виникли додаткові обовязки фінансового характеру щодо забезпечення доньці рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вищевикладені обставини позивач вважає достатніми для зменшення судом розмірі аліментів до 15\~000, 00 грн. щомісячно, при цьому не зазначаючи з якого саме часу, а також для часткового звільнення його від заборгованості по сплаті аліментів за період з травня місяця 2015 року по грудень місяць 2016 року, виходячи з розміру 15\~000, 00 грн. щомісячно. Представник позивача у судовому засіданні підтримав вищевказані позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], та зазначив, що за період з травня місяця 2015 року позивач зовсім перестав сплачувати аліменти на утримання дитини. Також зазначив, що позивач являється директором ТОВ «Раді.О», тому сам собі видає довідки про розмір заробітної плати. В той же час, позивач являється єдиним засновником вказаного товариства з часткою в статутному капіталі 100 відсотків, що складає 2 млн. грн. Тому, представник відповідачки вважає, що [PERSON] має змогу в подальшому сплачувати аліменти в розмірі встановленому в договорі від 27 серпня 2011 року про виховання та утримання дитини. Також на думку представника відповідача, непредявлення позову про внесення змін до договору між батьками про виховання та утримання дитини від 27 серпня 2011 року у звязку з істотною зміною обставин на підставі частини 1 ст. 629 ЦК України унеможливлює задоволення позову у дійсній справі. На останнє судове засідання а ні відповідачка, а ні її представник не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 28 травня 2002 року. В шлюбі у них народилась дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №167442. У свідоцтві про народження батьком дитини вказаний [PERSON] Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано, а син залишився проживати разом з відповідачкою. На підставі ст. 189 СК України, 27 серпня 2011 року між сторонами було укладено договір про виховання та утримання дитини, згідно п. 3 якого позивач зобовязався щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 15\~941, 40 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 27 серпня 2011 року складало 2\~000, 00 дол. США. В вказаному пункті договору також зазначено, що зміна суми та строків договору можлива за згодою сторін. В разі зміни офіційного курсу долара США за даними НБУ сума договору у гривні підлягає корегуванню пропорційно зміни цього курсу без додаткового погодження сторін. Відповідно до п. 2 вказаного договору, сторони домовились, що після розірвання шлюбу дитина [PERSON] постійно проживає зі своєю матірю у Російській Федерації за адресою: [ADDRESS]. При цьому, 2 рази на місяць з вечора пятниці до вечора неділі другого та четвертого тижня кожного місяця, а також протягом всього часу канікул, передбачених шкільною програмою Російської Федерації, включаючи 3 літніх місяці, дитина буде перебувати у батька. [PERSON] при цьому гарантує оплату всіх витрат у період поїздок дитини до батька. Суд погоджується з доводами позивача про те, що погоджуючи суму аліментів сторони виходили також з того, що значна сума коштів витрачалась на переїзди дитини до України для побачень з позивачем. У судовому засіданні також доведено, що в 2013 році [PERSON] разом з сином повернулась до України, та проживають в [INFO], що не заперечувалось представником відповідачки в судовому засіданні. Тобто, відпала необхідність у здійсненні значних витрат на оплату поїздок дитини до батька з м. Москви до м. Одеси. Також судом встановлено, що [PERSON]. є генеральним директором ТОВ «Раді.О», дохід якого в четвертому кварталі 2011 року складав 491\~636, 00 грн., про що свідчить відповідний звіт, поданий позивачем до ДПІ Приморського району м. Одеси. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт того, що середньомісячний обсяг доходу позивача як підприємця ц 2011 році давав йому можливість сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в сумі, еквівалентній 2\~000. 00 дол. США щомісячно. Проте, як вбачається з податкових декларацій [PERSON] як фізичної особи-підприємця, загальна сума доходу за 2015 рік склала 47\~796, 00 грн., а за 2016 рік 4\~632, 00 грн. Крім того, з відповідних довідок про доходи [PERSON] як генерального директора ТОВ «Раді.О», вбачається, що його загальна сума доходу за період з 01 травня 2015 року по 31 жовтня 2015 року становить 8\~383, 27 грн., за період з 01 серпня 2015 року по 31 січня 2016 року становить 10\~183, 27 грн., за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2016 року становить 11\~610, 04 грн., та за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року становить 13\~113, 91 грн. 10 вересня 2015 року в позивача народилась донька [PERSON]. Тобто, в позивача виникли додаткові обовязки фінансового характеру щодо забезпечення доньці рівня життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Суд не приймає до уваги посилання позивача як на підставу для задоволення вимог щодо зменшення розміру аліментів на той факт, що він оплачує кредитну заборгованість перед ПАТ «Південний» за кредитним договором, оскільки рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2016 року, що набрало чинності, з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] боргові зобовязання перед вказаним банком в розмірі 2\~263\~564, 38 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. Відповідно до\~ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 192 СК України \~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Якщо між батьками укладений договір про сплату аліментів, визначений у ньому розмір коштів на утримання дитини може бути змінений за домовленістю між ними. У випадку виникнення спору заінтересована сторона може звернутися до суду з вимогою про зміну встановленого в договорі розміру аліментів. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. За правилами п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За змістом 1 ст. 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач як фізична особа-підприємець отримує нерівномірний дохід від підприємницької діяльності, то суд вважає обґрунтованим встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що сплачуються [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до договору між батьками про виховання та утримання дитини від 27 серпня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за №5088, на утримання сина [PERSON], [INFO], до 15\~000, 00 грн. щомісячно, починаючи з набрання чинності рішенням суду. Суд не погоджується з доводами представника відповідачки, що непредявлення позову про внесення змін до договору між батьками про виховання та утримання дитини від 27 серпня 2011 року у звязку з істотною зміною обставин на підставі частини 1 ст. 629 ЦК України унеможливлює задоволення позову у дійсній справі. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, передбачений ч. 1 ст. 11 ЦПК України, і той факт, що позивач сам визначив розмір аліментів, які він готовий сплачувати на утримання свого сина [PERSON], на рівні 15\~000, 00 грн. на місяць, суд оцінює відповідний розмір аліментів тільки з точки зору забезпечення інтересів дитини, без врахування можливості позивача сплачувати щомісячно таку суму. При постановленні даного рішення, суд також виходив з того, що ст. 7\~ Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»: з 1 січня 2016 року 1\~455, 00 грн., з 1 травня 2016 року 1\~531, 00 грн., з 1 грудня 2016 року 1\~689, 00 грн. Таким чином, з урахуванням рівності обовязків батьків з утримання дитини сума матеріального забезпечення [PERSON] в разі зменшення аліментів до 15\~000, 00 грн. щомісячно не порушить право дитини на гідний рівень життя. В той же час, в обґрунтування вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з травня місяця 2015 року по грудень місяць 2016 року, позивач посилається на ч. 2 ст. 197 СК України, якою передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. При цьому, позивачем зазначаються ті самі підстави, що і для зменшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Доводи [PERSON] стосовно звільнення його від сплати заборгованості по аліментам не заслуговують на увагу суду, оскільки причини зазначені позивачем щодо зменшення розміру аліментів не можна віднести до обставин, що у розумінні\~ст. 197 СК України, дають підстави для звільнення від сплати заборгованості по аліментах. Аналогічний висновок закріплений в ухвалі ВССУ від 04 липня 2014 року по справі № 6-27168ск14. Тому, суд вважає за можливе відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial