Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень від 09.10.2017 року, просив стягнути з відповідача борг за договором позики від 10.01.2017 року у розмірі 137970,00 грн., 3% річних у розмірі 1486,00 грн. та понесені судові витрати. В обгрунтування вимог позивач вказав, що 10.01.2017 року між сторонами було укладено договір позики, згідно з яким відповідачу було передано 137970,00 грн., на підтвердження чого відповідачем було складено розписку. Але в порушення взятих на себе зобовязань, в строк, зазначений у розписці та на вимогу позивача, відповідач борг не повернув. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги представник підтримала, просила задовольнити та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 20, 28, 32). Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З оригіналу розписки від 10.01.2017 року судом встановлено, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] суму коштів у розмірі 137970,00 грн., до 30.03.2017 року. У розписці [PERSON] зазначив, що гроші отримав (а.с. 25). 10.07.2017 року [PERSON] було направлено вимогу про виконання боргових зобовязань згідно указаної вище розписки, з вимогою сплатити всю суму заборгованості протягом 10 днів, з дня отримання вимоги (а.с. 6). Проте, відповідачем не було повернуто кошти за договором позики. Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~ст. 1047 ЦК України\~на\~\~підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Згідно ч. 1 ст. 1049 позичальник\~\~зобов'язаний\~\~повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. З огляду на те що відповідач порушив вказане грошове зобов'язання, у строк до 30.03.2017 року його не виконав, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до\~статті 625 ЦК України, зокрема, на стягнення з відповідача трьох процентів річних. Аналогічних правових висновків дійшла [PERSON] Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року, справа № 686/21962/15-ц, зокрема, що у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює окремі види зобов'язань. Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що право позивача порушене невиконанням відповідача взятого на себе грошового зобовязання, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1394,56 грн.

Outcome: approved