Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення суми боргу згідно договору позики у розмірі 273 234 (двісті сімдесят три тисячі двісті тридцять чотири) гривні, суму відсотків за договором позики у розмірі -13 661 (тринадцять тисяч шістсот шістдесят одна) гривня 70 копійок, а також судовий збір у розмірі 2 869 (дві тисячі вісімсот шістдесят дев`ять ) гривень 00 копійок. Позов обґрунтований тим, що у червні 2019 року [PERSON] передав [PERSON] , у безвідсоткове користування грошові кошти у сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США, що за курсом НБУ на дату укладення договору склало 261 700 (двісті шістдесят одну тисячу сімсот) гривень. Вказаний факт було посвідчено договором позики, який було посвідчено нотаріусом Сєдовим В.В. у місті Мелітополі 27 червня 2019 року. Граничним терміном повернення [PERSON] грошей у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США було 27 червня 2020 року. Відповідно до умов п.5 Договору якщо [PERSON] своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, тобто не сплачену у строк суму основного боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 5 (п`ять) відсотків річних від простроченої суми. До теперішнього часу відповідач не виконав перед позивачем свої боргові зобов`язання, останній змушений звернутися до суду з відповідним позовом. 28 липня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 08 вересня 2021 року ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача адвоката Сидоренка С.І. надійшла заява про слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 18.09.2021, про що свідчить підпис на поштовому повідомленні, про отримання поштового відправлення. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 27.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Сєдовим В.В., що підтверджується його копією (а.с.30). Відповідно до п.1 цього договору позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 261 700 грн., що за курсом НБУ на дату укладення цього Договору становить 10 000 доларів США 00 центів. Зазначену вище суму грошей позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві в строк до 27.06.2020 року. Відповідно до п. 5 цього договору якщо [PERSON] своєчасно не поверне [PERSON] суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦПК, тобто не сплачену у строк суму основного боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 5 (п`ять) відсотків річних від простроченої суми. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, як позикодавець за договором позики, укладеним 27.06.2021 року між ним та відповідачем у справі, який посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Сєдовим В.В., з позовом до відповідача, як до позичальника, з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням суми відсотків. Суд доходить висновку, що договір позики від 27.06.2019 року укладено сторонами у відповідності зі ст. 1047 ЦК України, в письмовій формі за волевиявленням обох сторін, кожна із сторін розуміла мету укладення договору, та підписала його, а тому він вважається укладеним з моменту його підписання. При цьому, всі умови договору позики викладені сторонами в договорі, з якими вони погодились, підписавши договір без якихось зауважень чи розбіжностей. Окрім того, на момент укладення договору позики обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину, який посвідчений нотаріально. Таким чином, факт укладення між сторонами 27.06.2019 року договору позики підтверджується належними та допустимими письмовими доказами, а тому суд вважає доведеним факт існування боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, невиконаного в строк належним чином. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі №6-2129цс16 від 16.10.2016 року, ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України у справі №6-369цс15 від 02.09.2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Юридична природа позики (передання майна у власність) зумовлює характеристику предмету цього виду договору. Предметом позики можуть бути не тільки звичні нам грошові кошти, а й будь-які речі, визначені родовими ознаками, тобто такі, що не мають індивідуальних характеристик. У всіх випадках надання позики позичальник зобов`язаний повернути таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, яку ним було отримано від позикодавця. Доказів того, що борг повернуто відповідачем суду не надано, не спростовано це і відповідачем, отже сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором позики між сторонами встановлений розмір процентів річних від простроченої суми, а саме 5% (п. 5 Договору). Оскільки кошти не були повернуті в строк, тому обґрунтовані є доводи позову щодо стягнення п`яти відсотків річних. Перевіривши поданий суду розрахунок, суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідача 5% річних у розмірі 13661,70 грн. З матеріалів справи встановлено, що позивачем при подання позову сплачено судовий збір у розмірі 2869,00 грн. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у загальній сумі 2869 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved