Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить витребувати у [PERSON] на користь позивача нерухоме майно автозаправну станцію за адресою: Житомирська область, м. Житомир, вул. Щорса, будинок 112, реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 28244818101; визнати недійсним договір іпотеки від 14.07.2016 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Компанія «НАФТА-ТРЕЙД», посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстровим №1725. При цьому посилається на те, що позивач є власником нерухомого майна АЗС, що розташована по вул. Щорса, 112 в м. Житомирі, право власності на яке зареєстровано у встановленому законом порядку. Однак, ТОВ «Авалон-Інвест», яке не мало права власності, незаконно відчужило зазначене майно позивача [PERSON], який у подальшому без згоди позивача передав вказане майно в іпотеку третій особі. При цьому позивач не вчиняв жодних дій по відчуженню спірного майна, а набувач знав про те, що придбав майно у особи, яка не мала права його відчужувати. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав, викладених у ньому та просила його задовольнити. Представники відповідачів та третьої особи в судовому засіданні просили залишити позов без задоволення. Вислухавши пояснення представників сторін і третьої особи та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що майно АЗС по вул. Щорса, 112 у м. Житомирі та земельна ділянка площею 0,1220 га станом на 27.01.2012 року були зареєстровані на праві власності за ТОВ «Мобільний термінал», яке 06.08.2012 року передало його в іпотеку АТ «БАЛТІК [PERSON]». 29.07.2013 року між АТ «БАЛТІК [PERSON]», ТОВ «Мобільний термінал» та ТОВ «Авалон-Інтенсив» укладено попередній договір про передачу зазначеного нерухомого майна в статутний фонд останнього із збереженням іпотеки. 27.09.2013 року ТОВ «Авалон-Інтенсив» зареєструвало за собою право власності на зазначене майно. 24.09.2015 року АТ «БАЛТІК [PERSON]» провело перереєстрацію права власності на АЗС по вул. Щорса, 112 у м. Житомирі за собою на підставі умов іпотечного договору від 06.08.2012 року у зв»язку із непогашенням заборгованості за кредитним договором і в цей же день між АТ «БАЛТІК [PERSON]» та ТОВ «ТРІ Менеджмент» укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна з відстроченням платежу, відповідно до якого позивач прийняв у власність майно АЗС (автозаправочну станцію), розташовану на вул. Щорса, 112 в м. Житомирі. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на АЗС зареєстровано за ТОВ «ТРІ Менеджмент» 24.09.2015 року. В той же час, 06.07.2016 року ТОВ «Авалон-Інтенсив» продало за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] нерухоме майно АЗС (автозаправочна станція) загальною площею 60,7 кв. м. по вул. Покровській (колишня Щорса), 112 у м. Житомирі. За змістом п.1.3 вказаного договору нерухоме майно належить ТОВ «Авалон-Інтенсив» згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Житомирського міського управління юстиції від 27.09.2013 року. На час посвідчення договору купівлі-продажу від 06.07.2016 року нотаріусом отримано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, дані яких свідчили про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «Авалон-Інтенсив» та відсутність обтяжень на нього. Станом на 06.07.2016 року інформація про реєстрацію права власності 24.09.2015 року за АТ «БАЛТІК [PERSON]» та у послідуючому за ТОВ «ТРІ Менеджмент» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже була відсутня. За фактами заволодіння об»єктами нерухомості ТОВ «ТРІ Менеджмент» та несанкціонованого втручання в роботу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що призвело до підробки інформації про власника майна, Службою безпеки України відкриті кримінальні провадження. Вищезазначені факти встановлені рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 08.11.2016 року, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ТРІ менеджмент» до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна. 14.07.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Компанія «НАФТА-ТРЕЙД» укладено договір іпотеки спірного майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1725. Відповідно до вимог ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 частини 1 статті 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до п.п.22-26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», судам роз'яснено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з»ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. У відповідності із положеннями ст. ст. 182, 331 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна від 18.07.2016 року та 10.01.2017 року, наявні в матеріалах справи, не містять інформацію про реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно - АЗС по вулиці Покровській (колишній Щорса), 112 в м. Житомирі. Крім того, правовстановлюючий документ на нерухоме майно - АЗС по вулиці Покровській (колишній Щорса), 112 в м. Житомирі, яке належало продавцю ТОВ «Авалон-Інвест», а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 10076560 від 27.09.2013 року, не скасований у встановленому законом порядку, а ні на час укладення договору купівлі-продажу, а ні на цей час. Також на час укладення договору купівлі-продажу 06.07.2016 року право власності продавця ТОВ «Авалон-Інтенсив» на вищезазначене нерухоме майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і будь-яких обтяжень не містило, а тому вказана особа мала право на відчуження такого майна відповідачу [PERSON] Під час посвідчення договору купівлі-продажу 06.07.2016 року нотаріусом було перевірено та встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 62901301 від 06.07.2016 року) актуальна інформація про обтяження, іпотеки, інші речові права стосовно нерухомого майна відсутня. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта (номер інформаційної довідки: 62876290 від 06.07.2016 року) актуальна інформація про обтяження стосовно продавця відсутня. Позивачем не надано належних та допустимих доказів притягнення у встановленому законом порядку до кримінальної відповідальності та доведення вини будь-яких осіб у зникненні з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію права власності позивача на зазначене вище нерухоме майно, а лист СВ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 25.10.2016 року та звіт за результатами перевірки від 08.08.2016 року відділу безпеки інформації Державного підприємства «Національні інформаційні системи», не є такими доказами, а тому доводи позивача про те, що майно вибуло з володіння поза волею власника є необґрунтованими. Наказом Міністерства юстиції України від 09.09.2016 року №1066/7 відмовлено у задоволенні скарги ТОВ «ТРІ Менеджмент» від 12.08.2016 року №12-08/2016 на рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в тому числі №30368296, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Зі змісту постанови прокурора Мукачівської місцевої прокуратури від 12.07.2015 року про повернення тимчасово вилученого майна не вбачається, що [PERSON] під час вчинення правочину 06.07.2016 року, як набувач, повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна, оскільки в зазначеній постанові йдеться про інше нерухоме та рухоме майно. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] відплатно придбав спірне майно в особи, яка мала права його відчужувати та є добросовісним набувачем, оскільки вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з»ясування правомочностей продавця на відчуження майна, що і було зроблено нотаріусом під час посвідчення договору купівлі-продажу 06.07.2016 року, а правочин, за яким [PERSON] набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину. Згідно ст.6 Закону України «Про іпотеку» у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів недодержання в момент вчинення правочину договору іпотеки від 14.07.2016 року його сторонами вимог частин першої третьої, пятої та шостої статті 203 ЦК України, власник майна [PERSON] мав право на укладення такого договору та не був обмежений правомочностями щодо розпорядження спірним майном, а тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний правочин було укладено та посвідчено у встановленому законом порядку і підстав для визнання його недійсним не має.

Outcome: dismissed