Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.11.2010 у розмірі 15697 грн. 52 коп. станом на 05.07.2020 року та понесені судові витрати в сумі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з метою отримання банківських послуг, [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку із чим підписав Заяву № б\\н від 19.11.2010 року, тим самим погодився, що заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає Договір про надання банківських послуг. 19.11.2010 відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». У зв`язку із цим, банком на підставі Договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Тим самим банк свої зобов`язання за договором виконав, одночасно, у відповідності до даного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом та відсотки за його користування згідно умов. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, отримані кошти не повернув та не сплатив нараховані відсотки за користування кредитними коштами. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 05.07.2020 року становить 15697 грн. 52 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, правом на надання відзиву не скористався, хоча згідно ст.130 ЦПК України належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданої заяви представником позивача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим 19.11.2010 року підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПраватБанку [NUMBER] , на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000 грн. Із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПраватБанку [NUMBER] , [PERSON] як клієнт АТ КБ «ПриватБанк», згідно з кредитним договором б/н від 19.11.2010, просив надати платіжну картку кредитка «універсальна», однак відсутні дані про номер отриманої картки. Згідно довідки долученої до позову вбачається, що між позивачем [PERSON] був підписаний кредитний договір №б\\н, за яким було надано кредитні картки. Позивачем та відповідачем банківські картки для огляду в судовому засіданні не представлено. [PERSON] 19.11.2010 встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000 грн., який в подальшому було змінено до 8000 грн., про що вказав позивач, та що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунку останнього. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 19.11.2010, станом на 05.07.2020 борг [PERSON] по даному кредитному договору становить 15697,52 грн, з них: 11685,03 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4012,49 грн. заборгованість за простроченими процентами. Цей же розрахунок підтверджує, що відповідач [PERSON] не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 19.11.2010, отримавши кредитну картку, користувався коштами банку, та станом на час подання позову позичені кошти не повернула. З виписки по рахунку станом на 06.07.2020 вбачається активне використання [PERSON] кредитного рахунку, починаючи із 19.11.2010 по 05.09.2018. Дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, беручи до уваги матеріали позовної заяви та відсутність відзиву на позов, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого: положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даному випадку застосування конструкції договору приєднання його умови розробляло АТ КБ «ПриватБанк». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно зі змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві, підписаній [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПраватБанку від 19.11.2010 процентна ставка не зазначена. Згідно довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна»30 днів, 19.11.2010 проставляючи підпис, [PERSON] засвідчив, що він повідомлений про наміри банку щодо стягнення розміру відсотків за користування кредитними коштами. АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить крім, тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна»30 днів, від 19.11.2010, Умови та Правила надання банківських послуг, наказ банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції що діяла на момент підписання договору. Вказаними документами визначений пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг, наказ банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання договору розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови, зокрема, щодо зміни процентів за користування кредитними коштами у тому розмірі нарахування і порядку, зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви. Крім того, зазначені документи, суд не вважає належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони - позивача, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й висновком Верховного Суду України в постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві та довідці даних про ознайомлення її з документами, на які посилається банк, як частину кредитного договору, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, наказ банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції що діяла на момент підписання договору не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Щодо стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, днів пільгового періоду», у якій вказані умови банку, базова процентна ставка в місяць складає 3,0 %. Розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, що відображає поступлення коштів на рахунок банку, банк надав відповідачу кредит у розмірі до 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 4012 грн. 49 коп., які нараховані в період з 19 листопада 2010 року по 05 липня 2020 року. При цьому, згідно розрахунку заборгованості, такі відсотки обраховані в період з 19 листопада 2010 року по 31 грудня 2012 року за ставкою 36% в рік, в період з 01 січня 2013 року по 26 червня 2014 року за ставкою 30% річних, з 01 вересня 2014 року по 24 березня 2015 за ставкою 34,8 % в рік, з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року за ставкою 43,2 % в рік, з 01 червня 2015 року по 05 липня 2020 року за різними ставками, що перевищують ставку 30% річних. Отже, з вищевикладеного в межах кредитного договору укладеного з позивачем 19.11.2010, відсоткова ставка у спірних правовідносинах неодноразово змінювалася. Жодних доказів згоди відповідача чи його обізнаність про такий факт позивачем суду не надано, а судом не здобуто. Одночасно, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року було зокрема визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 16 жовтня 2011 року. Беручи до уваги, що позивачем не надано доказів про зміну процентної ставки за кредитним договором узгодженої із відповідачем у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», наявність законодавчого обмеження щодо збільшення в односторонньому порядку розміру такої відсоткової ставки, а тому суд вважає, необгрунтованою та недоведеною вимогу про стягнення заборгованості за відсотками, що розрахована відповідачем за ставкою 34,8% чи 36 % чи 43,2% чи іншими відсотковими ставками. Окремого розрахунку заборгованості за 30% річних, за 34.8 %, за 36 % та за 43,2 % чи за будь-якою іншою відсотковою ставкою представником позивача не надано, що позбавляє суд можливості визначити суму боргу за кожними ставками окремо. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх можливий мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника та довідці, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, наказ банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції що діяла на момент підписання договору не містять підпису відповідача [PERSON] , то суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.11.2010 шляхом підписання заяви. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у зміненому виді, зокрема у збільшеному вимірі. З урахуванням викладеного позовна вимога про стягнення з відповідача 4012 грн. 49 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом задоволенню не підлягає. Однак, суд також враховує, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в сумі 11685,03 грн. (тіло кредиту) в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому кредитор має право вимоги на дану суму. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) у Постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] істотно порушив умови укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору, своєчасно кредит не погашав та не повернув позичені кошти, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення і з нього на користь позивача слід стягнути заборгованість по тілу кредиту, що складає 11685,03 грн. по кредитному договору б/н від 19.11.2010, відмовивши в решті позову за недоведеністю вимог. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зокрема, у судові витрати, понесені позивачем, суд відносить витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позову частково і стягнення на користь позивача з відповідача суми заборгованості по кредиту в розмірі 11685,03 грн, та з урахуванням ч.ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому слід стягнути на користь позивача з відповідача 1564,70 грн (11685,03грн. х 2102грн./ 15697,52 грн.=1564,70 грн.) понесених позивачем судових витрат, зокрема на сплату судового збору. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 207, 526, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141 ЦПК України та

Outcome: partial