Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок А, під номером 30 з надвірними побудовами: вбиральня Б, літній душ В, житловою площею 26,9 кв.м., загальною площею 53,0 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, розташований на земельній ділянці площею 0,1827 га та земельну ділянку площею 0,1827 га, кадастровий номер 1223285000:02:005:0286, розміщену на території Новомосковського району, Дніпропетровської області, с. Орлівщина, вул. Тупик, 30, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, набутого мною за час окремого проживання з відповідачем [PERSON], у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В обґрунтування позову позивач вказує, що з 21 квітня 1979 року перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 24 жовтня 2008 року. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинено навесні 2006 року, ще до розірвання шлюбу. Позивач переїхав із квартири, де сторони проживали сімєю та почав проживати окремо. З цього часу сторони почали вести окреме господарство. Оскільки позивач не мав де проживати, 21 грудня 2006 року отримав кредит в ЗАТ КБ «Приватбанк» та придбав за власні кошти та кошти кредиту житловий будинок А, під номером 30 з надвірними побудовами: вбиральня Б, літній душ В, житловою площею 26,9 кв.м., загальною площею 53,0 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Орлівщина, Новомосковського району, Дніпропетровської області, розташований на земельній ділянці площею 0,1827 га та земельну ділянку площею 0,1827 га, кадастровий номер 1223285000:02:005:0286, розміщену на території Новомосковського району Дніпропетровської області, с. Орлівщина, вул. Тупик, 30, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вказує, що хоча з відповідачем і не проживав на той час разом та фактично припинив з нею шлюбні відносини, однак згідно з чинним законодавством при вчиненні правочину купівлі-продажу нерухомого майна нотаріус, що посвідчував дану угоду отримав згоду від відповідача на вчинення дії з майном, так як шлюб між сторонами не було розірвано. Внаслідок викладеного вказує, що на даний час змушений звернутись до суду для визнання особистою власністю майна, набутого за час окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин, відповідно до ч.6 ст. 57 Сімейного кодексу України. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Вказав, що причиною звернення з позовом стало те, що він бажає вчинити дії з належної реєстрації майна та його оформлення за ним особисто, внаслідок чого звернувся до дружини з приводу відвідання нотаріуса для вчинення нотаріальної дії щодо реєстрації права власності на майно, на що відповідач погодилась, однак до нотаріуса йти відмовилася, що змусило його звернутися з позовом до суду. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву, за якою позовні вимоги та обставини, покладені в обґрунтування позову визнала та просила суд про розгляд справи у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. 21 квітня 1979 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] /а.с.8/. 21 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено: договір купівлі-продажу житлового будинку А, під номером 30 з надвірними побудовами: вбиральня Б, літній душ В, житловою площею 26,9 кв.м., загальною площею 53,0 кв.м., що знаходиться за адресою: с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, розташованій на земельній ділянці площею 0,1827 га, посвідчений Новомосковською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 1-3511; договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1827 га, кадастровий номер 1223285000:02:005:0286, розміщеної на території Новомосковського району, Дніпропетровської області, с. Орлівщина, вул. Тупик, 30, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, посвідчений Новомосковською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 1-3513. За умовами договору позивач придбав означені житловий будинок та земельну ділянку. Грошові кошти отримані [PERSON] до підписання договору. Надані позивачем витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 грудня 2006 року, витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11 листопада 2016 року свідчать про державну реєстрацію за позивачем права власності на будинок - 21 грудня 2006 року, на земельну ділянку 30 травня 2007 року. 25 грудня 2006 року позивачем отримано кредит у ЗАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 6000,00 доларів США, в забезпечення якого укладено договір іпотеки № DNN0GK00000034 від 25 грудня 2006 року, за яким позивачем передано в іпотеку ЗАТ КБ «ПриватБанк» житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: Новомосковський район, Дніпропетровська область, с. Орлівщина, вул. Тупик, 30 /а.с.11-12/. За ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України). Сторонами у справі, з урахуванням визнання позову відповідачем визнано, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинено весною 2006 року та те, що грошові кошти, використані позивачем на придбання нерухомого майна 21 січня 2008 року є його особистою власністю. За ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Водночас, за п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин (ч.6 ст.57 СК України). Таким чином, з огляду на визнання відповідачем позову та обставин, покладених в його обґрунтування, враховуючи визнання відповідачем факту припинення шлюбних відносин між подружжям позивача та відповідача з весни 2006 року, факт придбання позивачем майна 21 грудня 2006 року, визнання відповідачем факту придбання майна позивачем за його власні кошти, з урахуванням положень ст.ст.391, 392 ЦК України з метою усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження майном, відсутності підстав для неприйняття судом визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved