Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки, укладену між ним і відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку (на плані позначено літ. А) загальною площею 100,1 кв. м, житловою площею 55,6 кв. м з господарськими будівлями та спорудами - сіньми (літ. а, а1), сараєм (літ. Б), убиральнями (літ. Г, Л), літньою кухнею (літ. Є), погребом (літ. Є1), огородження №№ 1, 2, 3, вимощенням № І, на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0826 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розташовані по [ADDRESS] які раніше на праві приватної власності належали відповідачу, стверджуючи, що 03.09.2018 року він уклав з відповідачем угоду купівлі-продажу вище вказаних 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки, згідно якої сплатив відповідачу гроші у сумі 55 тис. грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передав йому правовстановлюючі документи на 2/3 частини будинку, земельну ділянку, технічний паспорт на будинок, самі 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, земельну ділянку, пообіцяв з'явитися до нотаріуса для оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріуса не з'являється, повідомив позивача про те, що робити цього не має наміру. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого він змушений звернутися до суду з позовом, надав суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі. Відповідач до судового засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, підтвердив викладені в позові обставини, в тому числі і небажання оформити угоду купівлі-продажу у нотаріуса, просить справу розглянути за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належали 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0826 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розташовані по [ADDRESS] що підтверджується відповідно договором дарування житлового будинку від 19.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П., реєстр № 1656, та договором дарування земельної ділянки від 19.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Балтського районного нотаріального округу Пантілєєвою І.П., реєстр № 1657, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.08.2014 року, індексні номера витягів відповідно 25779367 та 25776269, що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вище вказаних 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки від 03.09.2018 року, згідно якого відповідач продав, а позивач придбав вище вказані 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, земельну ділянку за 55 тис. грн. і по акту прийому-передачі від 03.09.2018 року відповідач передав, а позивач прийняв 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями, земельну ділянку, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, він отримав від позивача вище вказану суму грошей і взяв на себе зобов'язання оформити угоду належним чином у нотаріуса. Власник іншої 1/3 частини житлового будинку [PERSON], який має право першочергової купівлі частини житлового будинку, заперечень проти купівлі-продажу 2/3 частин житлового будинку не надав, що підтверджується його заявою в матеріалах справи. Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Нині діючі та діючі на момент укладання договору купівлі-продажу між сторонами ст.ст. 334, 640, 657 ЦК України вимог щодо обов'язкової державної реєстрації таких правочинів не містять та не пов'язують момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлена державна реєстрація саме речових прав на нерухоме майно, а не самих правочинів з яких набувається це право, а ст.19 цього ж Закону договори та рішення суду зазначає лише як підставу для реєстрації прав, а не як об'єкт державної реєстрації. В даному випадку не можна застосовувати положення ч.1 ст.210 ЦК України, так як вимоги державної реєстрації укладеного між сторонами договору купівлі-продажу законодавство України не передбачає, хоча раніше (до моменту укладення цього договору купівлі-продажу) таку вимогу містили положення ст.ст. 334, 557, 640 ЦК України, які пов'язували момент вчинення таких правочинів з державною реєстрацією, та про які йдеться мова в п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», однак ці положення є вже недіючі у зв'язку зі змінами, внесеними із Законами України № 1878-VІ (1878-17) від 11.02.2010 року, № 2756-VІ (2756-17) від 02.12.2010 року. Суд констатує, що вирішуючи спори про визнання правочинів дійсними, судам необхідно враховувати, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», яким ч.3 ст.640 ЦК викладено в новій редакції, а саме: «договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення», і таким чином, до правочинів, укладених після 1 січня 2013 року абзац 3 п.13 ППВСУ №9 у прямому своєму розумінні не може бути застосований. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, про що повідомив у клопотанні про розгляд справи без його присутності, де вказав, що наміру з'явитися до нотаріуса для посвідчення договору у нього немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але, відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 03.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved