Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» про стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що він з 25 серпня 2011 року працював в Одеському інституті Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» на посаді професора кафедри загально-наукових дисциплін. З 1 квітня 2013 року інститут перестав виплачувати [PERSON] заробітну плату, у зв'язку із чим 22 серпня 2013 року [PERSON] подав до інституту заяву про звільнення з 27 серпня 2013 року за власним бажанням та просив провести із ним всі розрахунки по заробітній платі, починаючи з 1 квітня 2013 року включно на день звільнення, що Одеським інститутом Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» зроблено не було, у зв»язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно уточненої позовної заяви від 27.08.2014р. складає 11628,60грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Також позивач просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 28 серпня 2013 року по 27 серпня 2014 року у сумі 28540 грн.. 70коп., моральну шкоду в сумі 1000 грн., якої він зазнав у зв»язку з нсвоєчасною виплатою йому заробітної плати та судові витрати на експертизу в сумі 3019,20грн. Протокольною ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 липня 2014 року за заявою [PERSON] було замінено первісного відповідача Одеський інститут Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» на належного Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом». В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнену позовну заяву від 27.08.2014р. та просили її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач [PERSON] неналежно виконував свої трудові обов'язки у зв'язку із чим саме у позивача з'явилася заборгованість перед інститутом за безпідставно отриману заробітну плату. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] наказом Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 44-к від 31.08.2007 року був прийнятий з 01.09.2007 року до інституту на посаду доцента кафедри менеджменту за строковим договором. Наказом Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 60-к від 01.09.2008 позивач був переведений на посаду завідувача кафедри природно-наукових дисциплін за контрактом. Наказом Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 55-К від 24.09.2010 року позивач був переведений на посаду завідувача кафедри природно-наукових дисциплін, доцент. Наказом Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 34-к від 25.08.2011 року [PERSON] було переведено на посаду професора кафедри загально-наукових дисциплін. Наказом Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 43 від 22.08.2013 року [PERSON] був звільнений з 27.08.2013 року з посади професора кафедри загально-наукових дисциплін за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України. Вищезазначені накази зазначені в трудовій книжці позивача та не заперечуються представником відповідача. На виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси про витребування доказів представником відповідача до суду була надана довідка № 01-04-13/271 від 25.10.2013 року про дохід [PERSON] на посаді професора кафедри загально-наукових дисциплін за квітень-серпень 2013 року. Із довідки № 01-04-13/271 від 25.10.2013 року вбачається, що сукупний дохід [PERSON] на посаді професора кафедри загально-наукових дисципілн за період з 01 квітня по 27 серпня 2013 року складає: за квітень 2013 року - 2664,00 гривень, за травень 2013 року - 2160,00 гривень, за червень 2013 року - 2160,00 гривень, за липень 2013 року - 2728,31 гривень, за серпень 2013 року - 2200,25 гривень. Відповідно до наданих представником відповідача відомостей Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» зарахувань на картрахунки працівників вбачається, що [PERSON] на його картковий рахунок була зарахована заробітня плата за період з вересня 2012 року по березень 2013 року включно. Таким чином, розрахунки з позивачем по заробітній платі Одеським інститутом Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» були проведені лише по березень 2013 року включно. В своїх запереченнях на позовну заяву представник відповідача посилався на те, що [PERSON] працював на посаді професора кафедри загально-наукових дисциплін Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» з оплатою праці згідно тарифікаційного списку. Судом встановлено, що згідно тарифікаційного списку педагогічних працівників Одеського інституту МАУП на 2012/2013 навчальний рік, затвердженого 31.08.2012 року Директором Одеського інституту МАУП Куленко Г.Т. [PERSON] встановлена тарифна ставка у розмірі 2664,00 гривень з навантаженням на навчальний рік в 720 годин у розрахунку 37 гривень за 1 годину. Проте, жодних належних доказів того, що позивач [PERSON] був ознайомлений із тарифікаційним списком педагогічних працівників відповідачем до суду не надано. Наданий до суду представником відповідача наказ Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 34-к від 25.08.2011 року, в якому зазначено, що [PERSON] переведено з 01.09.2011 року на посаду професора кафедри загально-наукових дисциплін з оплатою праці згідно тарифікаційного списку під його особистий підпис на 2 сторінці наказу не може прийматися судом до уваги, оскільки оформлення даного наказу не відповідає вимогам Наказу Державного комітету статистики України № 489 від 05.12.2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» в частині доведення до відома працівникам наказів про прийняття (переведення) на роботу, зокрема, є слушними заперечення позивача та його представника щодо того, що перша та друга сторінки наказу не прошиті, не пронумеровані, не скріплені печаткою інституту, що в сукупності не дає підстав встановити, що [PERSON] поставив підпис саме при ознайомленні із зазначеним наказом. Надана до суду представником відповідача особова картка Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 475, заведена на ім'я [PERSON] в якості підтвердження того, що [PERSON] за його особистими підписами ознайомлений з умовами погодинної оплати праці не приймається судом до уваги, оскільки відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 1653/02 від 17 червня 2014 року, підписи на зворотній частині особової картки Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 475 в Розділі III «Призначення та переведення» в рядках «Підпис власника трудової книжки» напроти дат « 01.09.08» року, « 01.10.2010» року, « 01.09.2011» року виконані не [PERSON] а іншою особою. Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, із вказаним заключенням експертизи він не згоден, однак він висновки експертизи не оскаржує. З наведених вище підстав не можуть прийматися судом до уваги надані представником відповідача документи Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» стосовно впровадження на відокремлених структурних підрозділах «Вищого навчального закладу «Міжрегіональна академія управління персоналом» погодинної оплати праці викладачам, а саме Розпорядження від 12.11.2012 року № 3397, Наказ від 15.02.2010 № 20-0 та додаток № 1 до наказу, оскільки жодних доказів того, що зазначені документи були доведені до відома позивача відповідачем до суду не надано. Представником відповідача до суду була надана довідка Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 01-04-13/273 від 25.10.2013, з якої вбачається, що при прийнятті на роботу на посаду доцента кафедри менеджменту дисциплін з [PERSON] був складений строковий договір в усній формі. Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оплату праці», оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту. Відповідно до ст. 29 зазначеного Закону, оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту. Згідно ст. 103 Кодексу законів про працю України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Таким чином, оскільки в порушення ст. 24 Кодексу законів про працю України Одеським інститутом Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» з [PERSON] був укладений строковий договір в усній формі, не є слушними та не підтверджені жодними доказами посилання представника відповідача на те, що позивачу [PERSON] була встановлена погодинна система оплати праці. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому, відповідно до наказу Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» підставою для переведення [PERSON] на посаду професора кафедри загально-наукових дисциплін зазначений штатний розпис. Судом встановлено, що відповідно до наданих представником позивача штатних розписів Одеського інституту МАУП на 2012 та 2013 роки професорам кафедри загальнонаукових дисциплін встановлено посадовий оклад у розмірі 2520,00 гривень на місяць у 2012 році та 2664,00 гривень на місяць у 2013 році. Судом також встановлено, що відповідно до наданого представником відповідача штатного розпису Одеського інстиуту МАУП, який діє з 20.06.2013 року, адміністрацією Одеського інституту внесені зміни до штатного розпису станом на 2013 рік в бік погіршення оплати праці (зменшення посадових окладів працівникам інституту та переведення їх на погодинну оплату праці) без урахування вимог ст. 103 Кодексу законів про працю України щодо повідомлення працівників про запровадження нових або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Суд, приймаючи до уваги зазначене, звертає увагу на тому, що поки не минув двомісячний строк, встановлений ст. 103 Кодексу законів про працю України, на підприємстві не можуть застосовуватися нові (змінені) умови оплати праці, які погіршують становище працівників. Лише Верховна Рада України спеціальною нормою може встановити, що погіршення умов оплати праці, що випливають з прийнятого нею закону, підлягають застосуванню до закінчення двомісячного строку. Закон не встановлює форми повідомлення власником працівників про погіршення умов праці. Але в разі спору власник повинен довести, що він цей обов'язок виконав. І виконав його саме щодо працівника (а не трудового колективу або всіх працівників), тобто при повідомленні працівників про зміну умов праці неперсоніфікованим способом власник повинен мати у своєму розпорядженні докази того, що відповідна інформація була отримана кожним працівником. Якщо працівник не був вчасно повідомлений про зміну умов оплати праці в бік погіршення, діють попередні умови праці. Оскільки нові (змінені) умови праці при цьому в дію не вводяться, одержувана працівником оплата праці відповідно до раніше встановлених умов за своєю юридичною та соціально-економічною природою цілком відповідає поняттю заробітної плати. Тому вона враховується повністю при обчисленні у відповідних випадках середньої заробітної плати. В ході розгляду справи достовірно встановлено, що відповідачем взагалі не повідомлялося позивача про зміни в умовах оплати праці в бік її зменшення, що є безумовною підставою, в даному випадку, вважати бездіяльність відповідача такою, що порушив права позивача на отримання ним заробітної плати у розмірі, встановленому штатним розписом та узгодженим сторонами. В ході судового розгляду за клопотанням позивача була викликана та допитана свідок [PERSON], яка працювала в Одеському інституті Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» на посаді старшого викладача кафедри економіки та підприємництва та інспектором відділу кадрів. Свідок [PERSON] пояснила, що станом на серпень 2013 року в Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» була заборгованість перед багатьма викладачами інституту, в тому числі і перед позивачем [PERSON] Також свідок пояснила, що в інституті були запроваджені різні системи оплати праці викладачам, та у зв'язку із виконанням своїх трудових обов'язків на посаді інспектора відділу кадрів, їй достеменно було відомо, що [PERSON] працював з 2012 року по день звільнення в інституті на посаді професора кафедри загально-наукових дисциплін та отримував заробітну плату відповідно до встановленого штатним розписом Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» посадового окладу щомісяця у твердій грошовій сумі незалежно від кількості відпрацьованих останнім годин. Суд також при задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітної плати приймає до уваги Лист Територіальної державної інспекції з питань праці в Одеській області від 17.10.2013 року № 15-Н1284/5762-034, в якому за зверенням [PERSON] щодо проведення перевірки дотримання Одеським інститутом Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» законодавства про працю, встановлено порушення Одеським інститутом законодавства про працю в частині І ст.. 115 КЗпП України щодо невиплати [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період з 1 квітня 2013 року по 27 серпня 2013 року. Адміністрація Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» представила Територіальній державній інспекції з питань праці в Одеській області довідку, що дійсно заборгувала [PERSON] виплату заробітної плати у сумі 9508 .00 грн. Суд також враховує, що незважаючи на неодноразові посилання представника відповідача щодо зазначення в якості підстав для невиплати [PERSON] заробітної плати на неналежне виконання ним своїх трудових обов'язків, жодних заходів дисциплінарного стягнення до позивача не було застосовано, більш того, [PERSON] неодноразово нагороджувався Почесними грамотами Міжрегіональної академії управління персоналом 2010 р.) та Почесними грамотами і Грамотами Одеського інституту МАУП ( 2008; 2009; 2010 р.). Відповідно до наказу Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 43 від 22.08.2013 року [PERSON] був звільнений з 27.08.2013 року з посади професора кафедри загально-наукових дисциплін по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, а не за порушення трудової дисципліни. Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України в редакції від 03.03.2005 року, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. За положеннями ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У відповідності до Розділу II Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8.02.1995 року № 100, збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки Одеського інституту Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» № 01-04-13/271 від 25.10.2013 року, середньомісячна заробітна плата [PERSON] за червень та липень 2013 року складала 2160+2728,31/2 = 2444,1 гривень. Таким чином, розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 28.08.2013 року по день подання уточненої позовної заяви 27.08.2014 року складатиме: За серпень 2013 року (3 робочих дні) 2444,1 гривень/31 днів*3= 236,5 гривень, За вересень 2013 року - липень 2014 року 11 місяців * 2444,1 гривень = 26885,1 гривень, За серпень 2014 року - (19 робочих дні) 2444,1 гривень/31 днів*19 = 1419,1 гривень, А всього з 28 серпня 2013 року по 27 серпня 2014 року складатиме 28540,7 гривень. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості». Судом встановлено, що невиплатою Одеським інститутом Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» [PERSON] заборгованості з заробітної плати за період з 1 квітня 2013 року по 27 серпня 2013 року, йому була завдана моральна шкода, яка виразилася в наступному. [PERSON] пропрацював на різних посадах в Одеському інституті Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» більше п'яти років та за цей час неодноразово отримував подяки за сумлінне виконання своїх трудових обов'язків. Більш того, суд приймає до уваги той факт, що на сьогоднішній день [PERSON] проживає разом із непрацездатним сином, [PERSON], інвалідом 1 групи, який потребує постійного нагляду, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 2-18 ОД № 098736. У зв»язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати позивач зазнав моральних страждань, які виразилися у втраті нормальних життєвих зв»язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя. У зв'язку з цим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи із встановлених у судовому засіданні обставин порушення відповідачем положень законодавства про оплату праці, суд прийшов до висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 11628,60 гривень, а також середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 28540,70 гривень., моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. та судових витрат в сумі 3255,71 грн., які складаються з витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 3019,20грн. (квитанція від 23.04.2014р.), судового збору за допит свідків в сумі 114грн.70коп. (квитанція від 17.10.2013р.), судовий збір в сумі 121,80грн. за призначення судової почеркознавчої експертизи (квитанція від 01.04.2014р.).

Outcome: partial