Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за оренду автомобіля в розмірі 22 500 грн., пеню за прострочення виплати грошових сум у розмірі 2 231,25 грн., сплачений судовий збір в розмірі 247,32 грн., зазначивши, що 26.03.2012 року між ним та відповідачем по справі було укладено договір оренди транспортного засобу Daewoo Lanos, держаний номер [NUMBER], який згідно акту приймання-передачі від 26.03.2012 року було передано відповідачу у тимчасове користування. Однак відповідач не сполучав орендної плати за жодний місяць користування автомобілем, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 22 500 гривень. На неодноразові його вимоги повернути борг відповідач не відповідав. Також, відповідач за несвоєчасну виплати грошей повинен сплатити йому пеню, яка передбачена договором, що складає 2 231,25 грн. 10.01.2014 року позивач уточнила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача борг у сумі 58 685,41 грн. та судовий збір у розмірі 586,86 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, від її представника за дорученням, [PERSON], надійшла заява з проханням розглянути справу за відсутності позивача та його відсутності. Позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві підтримують у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, від його представника надійшла заява про відкладення слухання справи у зв'язку з тим, що вона знаходиться у лікарні. Однак суд визнає її неявку не поважною, оскільки представник відповідача до суду не надав жодного підтверджуючого доказу знаходження її на стаціонарному лікуванні. А тому вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення у справі на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, ч.1 ст. 224 ЦК України урегульовує питання ухвалення заочного рішення. При цьому, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача про слухання справи за його відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 26.03.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди транспортного засобу /а.с.3/. Відповідно до п. 1.1 договору оренди транспортного засобу орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування автомобіль марки Daewoo Lanos, держаний номер [NUMBER], 2008 року випуску, білого кольору. Згідно п. 5.1 Договору орендна плата за користування автомобілем встановлюється сторонами в розмірі 2 500 (дві тисячі п'ятсот) гривень на місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу до договору оренди транспортного засобу від 26.03.2012 року вищевказаний транспортний засіб було передано у тимчасове користування відповідачу [PERSON]/а.с.11/. Як встановлено під час розгляду справи з моменту отримання транспортного засобу і до теперішнього часу відповідач суму боргу за користування транспортним засобом не повернув, а тому з нього на користь позивача слід стягнути суму основного боргу в розмірі заявлених позовних за період з 2012 року по 2013 рік вимог в сумі 52 500 гривень. Крім того, відповідно до п. 9.2 Договору за прострочення передбаченого Договором строку сплати орендної плати орендар зобов'язаний сплатити орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який сплачується пеня, від суми грошової заборгованості за кожен день прострочення сплати орендної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, з моменту підписання договору та на час подання позову облікова ставка Національного банку України складає 7,5% річних. Тому з часу виникнення прострочення, а саме з 15.04.2012 року по 09.12.2012 року, а отже за 238 днів складає 2 231,25 грн. /22 500 грн. х 7,5% х 2 : 360% х 238 днів = 2 231,25 грн./. Крім того, за період з 09.12.2012 року по 09.12.2013 року пеня за несплату орендної плати складає 3 954,16 грн. /30 000 грн. х 6,5 х 2 : 360% х 365 = 3954,16/. Таким чином, загальна сума пені за несплату орендної плати складає 6 185,41 грн. Таким чином, вказана сума також підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, заборгованість відповідача перед позивачем складає 58 685,41 грн., з яких 52 500 грн. - сума основного боргу, 6 185,41 грн. - пеня за прострочення виконання зобов'язання. Також, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 586,86 грн. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 52 500 гривень 00 копійок, пеню в розмірі 6 185,41 гривні, а також з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України судових витрати по сплаті судового збору в розмірі 586,86 гривні.

Outcome: approved