overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що користувачем квартири [ADDRESS] була мати позивача - відповідач, однак право власності на квартиру вона у встановленому порядку не зареєструвала. Позивач народився [INFO]., і з цього часу проживав разом з матір'ю у спірній квартирі. Відповідач з 2007 р. мешкає за іншою адресою, позивач залишився проживати у вказаній квартирі. Він оплачує комунальні послуги, підтримує квартиру в належному для проживання стані, зареєстрований за вказаною адресою. Іншого житла він не має. Оскільки позивач добросовісно володіє квартирою більше 10 років, він вважає, що набув право власності в порядку набувальної давності. З наведених підстав позивач просить суд визнати за ним право власності на вказану квартиру. В судовому засіданні позивач підтвердив позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач позов визнала, в судовому засіданні підтвердила пояснення позивача. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що користувачем квартири [ADDRESS] була [PERSON], яка є матір'ю [PERSON]. [PERSON] як при [PERSON], а саме з 1989 р., так і після того, як вона у 2007 р. змінила місце проживання, мешкає у зазначеній квартирі, право власності на яку не зареєстровано за жодною особою. У відповідності зі ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно з п. 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. У відповідності зі ст. 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що позивач добросовісно, відкрито володіє більше 10 років, спірною квартирою, суд вважає за необхідне визнати за ним право власності на цю квартиру в порядку набувальної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що користувачем квартири [ADDRESS] в Петровському районі м. Донецька був відповідач, однак право власності на квартиру він у встановленому порядку не зареєстрував. В 2002 р. позивач з його згоди вселився до вказаної квартири, де мешкає і надалі. Відповідач на той час вже мешкав за іншою адресою. Квартира довгий час знаходилася без нагляду, та була у ветхому стані. Позивач за власні кошти зробив ремонт в квартирі, оплачує комунальні послуги, підтримує квартиру в належному для проживання стані. Іншого житла він не має. Оскільки позивач добросовісно володіє квартирою більше 10 років, він вважає, що набув право власності в порядку набувальної давності. З наведених підстав позивач просить суд визнати за ним право власності на вказану квартиру. У попередньому судовому засіданні позивач підтвердив позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач з позовом погодився, не заперечуючи проти розгляду справи в попередньому судовому засіданні. Розгляд справи за згодою сторін відбувся у попередньому судовому засіданні. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що користувачем квартири [ADDRESS] був [PERSON]. [PERSON] змінив місце проживання, та з його згоди, з 2002 року [PERSON] мешкає у зазначеній квартирі, право власності на яку не зареєстровано за жодною особою. У відповідності зі ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). У відповідності зі ст. 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що позивач добросовісно, відкрито володіє більше 10 років, спірною квартирою, суд вважає за необхідне визнати за ним право власності на цю квартиру в порядку набувальної давності. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем зведено житловий будинок літ. А-1, розташований по [ADDRESS], однак не оформлено усі необхідні правовстановлюючі документи. Згідно з договором користування, позивачу дозволено використовувати дану земельну ділянку для експлуатації житлового будинку. У відповідності з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, закінчений будівництвом об'єкт, розташований по [ADDRESS], готовий до експлуатації. З наведених підстав позивач просить суд визнати за ним право власності на зазначений будинок. У попередньому судовому засіданні позивач підтвердив позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Представник відповідача з позовом погодився, не заперечуючи проти розгляду справи в попередньому судовому засіданні. Розгляд справи за згодою сторін відбувся у попередньому судовому засіданні. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зведено житловий будинок літ. А-1 загальною площею 71,4 кв. м, житловою площею 41,8 кв. м, розташований по [ADDRESS], однак не оформлено усі необхідні правовстановлюючі документи, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 19-23). Згідно з договором користування № 6/6264 від 17 вересня 2013 р., [PERSON] дозволено використовувати дану земельну ділянку для експлуатації житлового будинку (а.с. 12). У відповідності з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, закінчений будівництвом об'єкт, розташований по [ADDRESS], готовий до експлуатації (а.с. 11-14). У відповідності зі ст. 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Оскільки в судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що вказаний будинок побудований позивачем на власні кошти, відповідає вимогам будівельних норм та правил, придатний для експлуатації за призначенням, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на цей будинок, що не порушує права інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу належить житловий будинок та належні йому господарські споруди та будівлі, розташовані по [ADDRESS] Позивачем на відповідній земельній ділянці зведено житловий будинок літ. К-2, та належні йому господарські споруди та будівлі: підвал літ. к, басейн літ. И, гараж літ. Л, огородження № 6-8, однак не оформлено усі необхідні правовстановлюючі документи. У відповідності з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, закінчені будівництвом об'єкти - житловий будинок літ. К-2, гараж літ. Л, розташовані по [ADDRESS], готові до експлуатації. З наведених підстав позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок та належні йому господарські споруди та будівлі, розташовані по [ADDRESS] У попередньому судовому засіданні позивач підтвердив позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач з позовом погодилася, не заперечуючи проти розгляду справи в попередньому судовому засіданні. Розгляд справи за згодою сторін відбувся у попередньому судовому засіданні. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 10 вересня 2004 р. належить на праві приватної власності житловий будинок та належні йому господарські споруди та будівлі, розташовані по [ADDRESS] (а.с. 5-6). [PERSON] на відповідній земельній ділянці зведено житловий будинок літ. К-2 загальною площею 274,9 кв. м, житловою площею 65,6 кв. м, та належні йому господарські споруди та будівлі: підвал літ. к, басейн літ. И, гараж літ. Л, огородження № 6-8, однак не оформлено усі необхідні правовстановлюючі документи, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 7-11). У відповідності з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, закінчені будівництвом об'єкти - житловий будинок літ. К-2 загальною площею 274,9 кв. м, житловою площею 65,6 кв. м, гараж літ. Л, розташовані по [ADDRESS], готові до експлуатації (а.с. 12-14). У відповідності зі ст. 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Оскільки в судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що вказані будівлі побудовані позивачем на власні кошти, відповідають вимогам будівельних норм та правил, придатні для експлуатації за призначенням, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на ці будівлі, що не порушує права інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу та його дружині [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 31265 від 01 жовтня 2001 р. належала на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS], в розмірі по 1/2 частині кожному. В [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на належну їй 1/2 частину вказаної квартири, яку подарував [PERSON] На даний час свідоцтво про право власності № 31265 від 01 жовтня 2001 р., яке засвідчує право власності позивача на 1/2 частину спірної квартири, втрачено, в зв'язку з чим позивач позбавлений можливості розпорядитися належною йому частиною квартири. З наведених підстав позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтвердив позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач з позовом погодилася, не заперечуючи проти розгляду справи в попередньому судовому засіданні. Третя особа в попередньому судовому засіданні з позовом погодилася, не заперечуючи проти його задоволення. Розгляд справи за згодою сторін відбувся у попередньому судовому засіданні. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності № 31265 від 01 жовтня 2001 р., належала на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], в розмірі по 1/2 частині кожному, що підтверджується дублікатом відповідного свідоцтва (а.с. 11). В [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 січня 2005 р., реєстровий № 2-41, на належну їй 1/2 частину вказаної квартири (а.с. 12). 24 січня 2004 р. [PERSON] зареєстрував шлюб [PERSON] (а.с. 24). На підставі договору дарування частини квартири від 14 грудня 2013 р., реєстровий № 1-821, [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на підставі свідоцтва про право на спадщину 1/2 частину спірної квартири (а.с. 16-17). Як встановлено в судовому засіданні, та визнано сторонами, на даний час свідоцтво про право власності № 31265 від 01 жовтня 2001 р., яке засвідчує право власності [PERSON] на належну йому 1/2 частину спірної квартири, втрачено, в зв'язку з чим він позбавлений можливості розпорядитися належним йому майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, та підтверджується вищенаведеними та оціненими судом доказами, що [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], однак документ, який засвідчує його право власності, втрачено, тому суд вважає за необхідне визнати за ним право власності на вказане майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права особистої власності на житловий будинок, який був придбаний під час перебування у шлюбі, вказуючи, що вони з відповідачкою перебували у шлюбі з 10 листопада 2001 року по 30 жовтня 2012 року. Шлюб було розірвано на підставі рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 11.10.2012 року №1402/326/12. Перебуваючи у шлюбі Позивачем було придбано за власні кошти будинок, розташований в [ADDRESS] та укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна серії ВСМ №480594 від 27.05.2005 року. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилася. До суду надійшла заява про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи у її відсутність. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 11.10.2012 року, копію договору купівлі-продажу нерухомого майна від 27.05.2005 року, копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.09.2005 року, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.03.2021 року) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1 )майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею. ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею. ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, спірний будинок [ADDRESS] придбаний позивачем за його особисті кошти, а тому є особистою приватною власністю, так як не придбаний за спільні кошти подружжя, хоч у в період перебування сторін в шлюбі, і такий висновок суду повністю узгоджується з вимогами ст.57 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та зняття їх х реєстрації у вказаному приміщенні. Свій позов мотивує тим, що являється власником квартири [ADDRESS] на підставі технічного паспорта.(а.с.7) У вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які з 2011 року не проживають, виїхали до Росії. Нинішнє місце знаходження відповідачки невідоме. Позивач є пенсіонером так як оплата комунальних послуг є дуже дорогою,вимушений звернутись до суду з даним позовом для подальшого звернення до управління соціального захисту населення для оформлення субсидії. В судове засідання позивач не з'явився. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлений належним чином. Причини своєї не явки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд на місці ухвалив, справу розглянути в заочному порядку, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до технічного паспорта право власності на будинок [ADDRESS] належить позивачу (а.с.7) Відповідно до акту від 20 липня 2015 року та довідки про склад сім»ї відповідачі зареєстровані, але не проживають у вказаній вище будинку. (а.с.10,11) Відомостей про поважні причини не проживання відповідачів за адресою будинок [ADDRESS] до суду не надано. Стаття 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Оскільки, судом не встановлені обставини, що зумовлюють продовження строку збереження будинку за відповідачами, то суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинку [ADDRESS] . Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання розписки недійсною. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що він дійсно має борг перед [PERSON], проте його борг складає 200 грн. та 250 грн., а не 19800 грн., як зазначає відповідач. Вважає, що з тексту розписки від 12.09.2010 року не вбачається розмір грошових коштів у сумі 19800 грн., оскільки вказана розписка не дозволяє побачити дійсне волевиявлення сторін, так як сума боргу в ній не зазначена словами, у звязку з чим можна припустити, що в розписці були дописані цифри «0», «1», «2» або буква «т». Грошові кошти в сумі 19800 грн. позивач у [PERSON] не позичав і таку суму в розписці не писав. З цих підстав просить визнати розписку від 12.09.2010 року недійсною. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно копії розписки, [PERSON] 12.09.2010 року взяв у [PERSON] 2800 грн. та 16000 грн., зобов'язався повернути в грудні 2010 року. У відповідності до вимог ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно до вимог ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, ч. 3 цієї статті передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Ч. 3 цієї статті встановлює, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Викладені обставини дають підстави вважати доведеним, що з розписки неможливо встановити дійсне волевиявлення сторін при її складанні, тому її необхідно визнати недійсною.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання свого батьківства, в якій зазначив, що він з 2006 року фактично перебував у шлюбних відносинах з [PERSON], від яких мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 05 березня 2015 року [PERSON] померла, а він займається вихованням дітей, але в свідоцтві про народження дітей батько записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Просить винести рішення, яким визнати його батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та внести відповідні зміни до актових записів про народження дітей. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надала суду заяву про визнання позовних вимог. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтв про народження [PERSON] народився 22 жовтня 2007 року, [PERSON] народився 14 вересня 2008 року та [PERSON] народилася 28 квітня 2013 року та їх батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. Згідно свідоцтва про смерть І-НО № 896432, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла 05 березня 2015 року. З рішень виконавчого комітету Селидівської міської ради від 08.04.2015 року № 33/2, 33/3 та 33/4 вбачається, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], надано статус дитини-сироти. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Частиною 1 статті 128 СК України передбачено, що за відсутністю заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України, одними з загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та приведених норм закону, а також зважаючи, що позивач визнає своє батьківство щодо малолітніх дітей, цей факт не оспорюються сторонами, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 122, 129 СК України,

Outcome: approved