Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія АСКО-Донбас Північний» страхове відшкодування у розмірі 8505,11 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 14.05.2019 року між ПрАТ «СК «АСКО ДС» та відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 28.11.2019 року, в м. Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota land Cruiser», номерний знак [NUMBER] , яким керувала відповідач та автомобілем марки «Nissan Sunny», номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . У дорожньо-транспортній пригоді визнано винною відповідача, яка зникла з місця дорожньо-транспортної пригоди, згідно постанови Біляївського районного суду Одеської області. Згідно звіту про оцінку, матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Nissan Sunny» складає 11406,14 грн. За спричинені збитки позивачем перераховано страхову виплату у розмірі 8505,11 грн. 22.07.2020 року позивач направив претензію відповідачу про виплату страхового відшкодування у розмірі 8505,11 грн., однак вказана претензія повернулась на адресу позивача у зв`язку із закінченням терміну зберігання. У зв`язку з викладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 19 листопада 2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 77, 82). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з моменту відкриття провадження по справі цікавилася розглядом справі, а саме 10.12.2020 року відповідачем було подано заяву про відкладення розгляду справи, після чого ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 21.01.2021 року, за заявою відповідача, провадження по справі було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням за наслідками розгляду апеляційної скарги по справі №496/51/20. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 24.02.2021 року було відновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Після відновлення провадження по справі, відповідач перестала цікавитись розглядом справи, свою думку щодо позову відповідачем висловлено не було. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини не явки суд не повідомила, також в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подала до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленою належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3, 4 ст. 128 ЦПК України (а.с. 68, 75, 80), в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, 28.11.2019 року, [PERSON] , о 14.26 годин, в м. Одеса по вул. Водопровідна, 28, керуючи автомобілем марки «Toyota land Cruiser», номерний знак [NUMBER] , не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Nissan Sunny», номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку та залишила місце ДТП. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальним збитком. У скоєнні вказаного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, була визнана винною відповідач по справі [PERSON] , відповідно до постанови Біляївського районного суду Одеської області від 08.04.2020 року по справі № 496/51/20 (а.с. 4). Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.02.2021 року було відмовлено у поновлені процесуального строку на оскарження постанови Біляївського районного суду Одеської області від 08.04.2020 року (а.с. 57-59). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Потерпіла особа [PERSON] звернувся до позивача із повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про страхове відшкодування (а.с. 6, 7). Згідно Звіту № 0216-01-20 від 30.01.2020 року, сума матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого автомобіля марки «Nissan Sunny», номерний знак [NUMBER] , складає 11406,14 грн. (а.с. 12-14). Відповідно до страхового акту №234/20 ГО від 07.05.2020 року, виплата страхового відшкодування страхувальнику складає 8505,11 грн. (а.с. 16). Позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 8505,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1371 від 08.05.2020 року (а.с. 17). Тобто, відшкодувавши матеріальну шкоду, заподіяну відповідачем, у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. На підставі п.38.1, п. 38.1.1в ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника, або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участі самовільно залишив місце пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов законний, обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню з підстав зазначених вище. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved