Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому, після уточнення позовних вимог, просить розірвати договір довічного утримання (догляду) від 21.03.2007 р., укладений між ним та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Скриннік І.В., зареєстрований в реєстрі за №605; повернути у його власність Ѕ частини квартири [ADDRESS] ., що належала власнику на підставі Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] , виданого 09.11.2006 р. Лисичанською міською радою, згідно з розпорядженням від 09.11.2006 р. №1436 та зареєстрованого Лисичанським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації 04.01.2007 р. за реєстрованим №398 в книзі №25; зняти заборону на відчуження Ѕ частини зазначеної квартири. Позивач у наданій суду письмовій заяві позов підтримав, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач у письмовій заяві позов визнав, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 21 березня 2007 р. між сторонами було укладено договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Скриннік І.В., зареєстрований в реєстрі за №605. Згідно вказаного договору відповідач взяв на себе зобов`язання довічно утримувати позивача, забезпечувати його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в його безоплатному довічному користуванні жилу кімнату. Натомість позивач передав відповідачу у власність Ѕ частину квартири [ADDRESS] ., загальною площею 50,20 кв.м., житловою площею 27,60 кв.м. Спочатку відповідач сумлінно виконував свої зобов`язання, а з 2014 р. перестав приходити до позивача, забезпечувати харчуванням і доглядом, оплачувати рахунки, тобто відповідач не виконує взяті на себе обов`язки, передбачені договором довічного утримання (догляду) від 21.03.2007 р., укладений між ними. Позивач за станом здоров`я часто хворіє, потребує сторонньої допомоги, але відповідач жодного разу не провідав його, не доглядав за ним, не цікавиться його самопочуттям та станом здоров`я. Розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку відповідач відмовляється. Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке ним було передане, і має право вимагати його повернення. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Судовий збір у розмірі 768,4 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved