Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати орендну плату за магазин «Троя», розташований в приміщенні № 93 будинку № 2 по вулиці Радянській в місті Енергодар, з вересня 2014 року по липень 2015 року у розмірі 90000 грн. спільним майном подружжя, стягнути з [PERSON]В на користь [PERSON] 45000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору і правової допомоги. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 грудня 2008 року позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] уклали шлюб. 18 грудня 2009 року у них народився син [PERSON]. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 лютого 2015 року шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу за спільні кошти подружжя Троян придбали: магазин промислових товарів, що розташований за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області. Договір купівлі-продажу було укладено 10 листопада 2010 року та посвідчено приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON]С, а також автомобіль «Nissan Micro», державний реєстраційний знак [NUMBER]. В січні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, його позов було задоволено та визнано за кожним із подружжям по ? частці вказаного спільного майна. В 2014 році приміщення спірного магазину було здано в оренду. Позивач зазначила, що після припинення в серпні 2014 року шлюбних відносин [PERSON] не бажав ділитися доходами від оренди магазину, які складають 9000,00 грн. на місяць, чим порушує її права. З вересня 2014 року по липень 2015 року пройшло 10 місяців, розмір отриманої [PERSON] орендної плати за цей час становить 90000,00 грн., а частка позивача, яку просить стягнути позивач складає 45000,00 грн. Добровільно вирішити питання про стягнення вказаної суми сторони не спромоглися, тому [PERSON] звернулася до суду за вирішенням цього питання в судовому порядку. У судове засідання позивач зявилася, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає. Представник відповідача [PERSON] в судові засідання зявилася, проти задоволення позову заперечує, надала пояснення щодо недоведеності та голослівності заявлених вимог та аналогічні викладеним в письмових запереченнях. Заслухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.12.2008 року, актовий запис № 496 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області (а.с. 4). Рішенням Енергодарського міського суду від 27.02.2015 року, яке набрало законної сили 11.03.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 8). [PERSON] на праві приватної власності належить магазин промислових товарів, що розташований за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого 10 листопада 2010 року приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], реєстровий номер 5304 (а.с. 6) Рішенням Енергодарського міського суду від 13 липня 2015 року по справі №318/144/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, яке було залишено в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року, позовні вимоги [PERSON] було задоволено в повному обсязі, та було вирішено визнати право спільної часткової власності [PERSON] (ІДН [NUMBER]) та [PERSON] (ІДН 27876011502) на магазин промислових товарів, що розташований за адресою: приміщення №93 в будинку №2 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області та Автомобіль «Nissan Micro», державний реєстраційний знак [NUMBER], в рівних частках, тобто, по ? частці. Тобто, власником магазину з 10.11.2010 року по 28.10.2015 року була позивач [PERSON]. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Будь-яка передача нерухомості однієї особи до іншої для тимчасового користування повинна скріплюватися договором. Основними законодавчими актами, які регулюють правовідносини у сфері оренди, є ГК України (параграф 5 гл. 30) та ЦК України (гл. 58, 59). Відповідно до цих нормативно-правових актів за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно в користування за плату на певний термін. Право передачі майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладання договору найму (ст. 761 ЦК України). Договір оренди нежитлового приміщення має бути укладено у письмовій формі. Якщо договір оренди укладений на строк більше трьох років, то він підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про його предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 795 ЦК України передання обєкта оренди в оренду та повернення з неї оформлюються відповідними актами, які підписуються сторонами та є невідємними частинами Договору. У відповідності до ч. 3 ст.10, ст.\~60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Відповідно до ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відмовляючи позивачці в задоволенні позову, суд виходить з того, що ст. 60,61 СК України чітко передбачено, що саме майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, та яке саме майно може бути обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з пояснень позивача, відповідача\~\~та наданих суду доказів, договір оренди спірного магазина в письмовій формі не укладався, даних, які б свідчили про сплату орендної плати по справі не мається. Позивачем не ставилось питання про визнання договору оренди укладеним та наслідки укладення цього договору. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,\~\~в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення» Верховний Суд дав розяснення, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених позовних вимог (вирішити незаявлену позовну вимогу, задовольнити позовну вимогу у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України); застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина пята статті 216 Цивільного кодексу України).\~\~В даній ситуації суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу позову. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: dismissed