Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним право власності на транспортний засіб, звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 2 серпня 2008 р. відповідач [PERSON] уповноважив відповідача [PERSON] на підставі довіреності користуватись та розпоряджатись від його імені автомобілем ВАЗ-21093, який належав йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 20 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено угоду купівлі цього автомобілю. Вказаний відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 20\~000 грн., надавши йому розписку про отримання коштів, довіреність та автомобіль. 30 червня 2015 р. позивач керував вказаним автомобілем, був зупинений працівниками ДАІ, які повідомили, що автомобіль знаходиться у розшуку за поданням Комунарського відділу державної виконавчої служби. Того ж дня автомобіль вилучено у позивача. 3 липня 2015 р. державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби складено акт опису та арешту майна, згідно з яким на вказаний автомобіль накладено арешт та автомобіль було передано позивачу на відповідальне зберігання. Вважаючи, що автомобіль придбано на законних підставах, позивач просить суд визнати за ним право власності на цей та звільнити його з-під арешту. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали, в звязку з чим суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу, виданому 2 грудня 1997 р. МРЕВ ДАІ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, власником автомобілю ВАЗ, модель 21093, 1991 р. випуску, реєстраційний номер 53250НА є [PERSON]. (а.с. 9) Довіреністю від 2 серпня 2008 р. [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися автомобілем марки ВАЗ, 1991 р. випуску, реєстраційний номер 53250НА. (а.с. 11) Довіреністю від 20 вересня 2008 р. [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON] розпоряджатися автомобілем ВАЗ, модель 21093, 1991 р. випуску, реєстраційний номер 53250НА. (а.с. 10) За змістом розписки без дати [PERSON], діючи в інтересах [PERSON], продав [PERSON] автомобіль марки ВАЗ, модель 21093, реєстраційний номер 53250НА, отримавши від нього гроші в сумі 20\~000грн. (а.с. 17) У відповідності зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу власником автомобілю ВАЗ-21093, реєстраційний номер 53250НА є [PERSON] (а.с. 9), який довіреністю від 2 серпня 2008 р. уповноважив [PERSON] розпоряджатися цим автомобілем. (а.с. 11) Між тим, в розписці про продаж автомобілю (а.с. 17), долученої до позовної заяви, відсутня дата вчинення цієї угоди, що позбавляє суд можливості дати належну правову оцінку цьому правочину. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed