Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини. Йому належить домоволодіння № 67а по вул.Сулицькій в м.Нікополі на підставі договору довічного утримання (ВАК № 862930 реєст.№ 1-1268 від 04.06.2003 року), посвідченого державним нотаріусом 1-ї Нікопольської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в КП „Нікопольське МБТІ в книзі 78 запис 94 від 14.07.2003 року, розташоване на земельній ділянці, площею 0,0591 га, що підтверджується правовстановлюючими документами, а саме: договором довічного утримання, держактом на право власності на земельну ділянку серії ДП № 038992 (випискою з реєстра прав власності за № 992083). В домоволодінні за місцем проживання зареєстрований він, а також відповідачі по справі [PERSON] і [PERSON], які проживають в домоволодінні, перешкоджаючи йому та його сімї з пяти осіб користуватись домоволодінням, що підтверджується рішенням Нікопольського міськрайоного суду від 15.10.2014 року (справа № 2-5600/11, провадженням № 2/0182/103/2014), згідно якого його вимоги задоволені в частині вселення в доволодіння, а відповідачам було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання договору довічного утримання недійсним та визнання за ними права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. Апеляційний суд Дніпропетровської області своєю ухвалою від 05.02.2015 року (по справі № 22-ц/774/2323/15) залишив рішення без змін та розяснив йому, що у випадку яких-небудь обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом зняття особи з реєстрації за місцем проживання, предявивши разом з цим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутнім та про оголошення фізичної особи померлою. Він на теперішній час тимчасово зі своєї сімєю: дружиною [PERSON] та трьомя дітьми - донькою Анною, [INFO], донькою Аліною, [INFO], та сином [PERSON], [INFO], вимушені проживати в іншому місці - в квартирі його тещі по вул.Гагаріна, 20/85 (10 чоловік на житловій площі 45,5 кв.м.). Він не може користуватись своїм домоволодінням з 2004 року по причині перешкоджання відповідачами в користуванні будинком „А (загальною площею 55,7 кв.м., житловою - 46,1 кв.м) та надвірними спорудами (літньою кухнею „Б, підвалом „Б-1, туалетом „В, гаражом „Г, спорудами) по теперішній час, оскільки вони розукомплектували опалювальну систему в одній з частин будинку, де знаходилось їх майно по вул.Сулицька, 67а. Тобто відповідачі утворили неможливі умови для сумісного користування його домоволодінням, більш того, погрожують пожежою будинку. Він звертався до відповідачів неодноразово по питанню звільнення його житла, в якому знаходиться його та його сімї майно (телевізор, магнітофон, пральна і швейна машинки, електропраска, електродуховка, телефонний аппарат, стабілізатор, радіола, килими, одяг, взуття; меблі - три ліжка, диван, шафа для посуду, стіл, стільці, шафа для одягу, тумбочка; постільна білизна, подушки, ковдри; книги, альбоми, картини, ікона та інше майно, необхідне для їх сімї), і зняти їх з реєстрації, але вони не реагують на це. Він вимушений був звернутись в липні 2011 року в Нікопольський МВ УМВС України в Дніпропетровській області по вказаному питанню, але йому відмовили постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.07.2011 року, оскільки наявні цивільно-правові відносини. Приймаючи до уваги, що йому ніде проживати, а родині необхідні нормальні умови для створення всіх благ та нормального розвитку дітей, домоволодіння необхідне для їх особистих потреб і проживання його сімї. Знятись з реєстрації відповідачі не бажають, що утворює для нього і його сімї додаткові проблеми, порушують права власника на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, утворюють в сімї неспокій та відсутність затишку. Згідно чинного законодавства, припинення права користування житлом та скасування реєстрації (прописки) власник домоволодіння може добитись лише в судовому порядку, тому вимушений звернутись до суду. І просить постановити рішення суду, яким визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 67а з надвірними спорудами по вул.Сулицькій в м.Нікополі, в звязку з позбавленням права власності на житлове приміщення. А також усунути перешкоди в користуванні будинком № 67а з надвірними спорудами по вул.Сулицькій в м.Нікополі, зареєстрованого в КП „Нікопольське МБТІ за ним на підставі договору довічного утримання (ВАК № 862930 реєст.№ 1-1268 від 04.06.2003 року), посвідченого державним нотаріусом 1-ї Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в КП „Нікопольське МБТІ в книзі 78 запис 94 від 14.07.2003 року, розташованим на земельній ділянці, площею 0,0591 га, - шляхом зняття відповідачів з реєстрації за місцем їх реєстрації по вул.Сулицькій, 67а в м.Нікополі, виселивши відповідачів з домоволодіння 67а по вул.Сулицькій в м.Нікополі. Крім того, просить зобовязати Головне Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстрації по вул.Сулицькій, 67а в м.Нікополі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі. Суду пояснив, що його довірителю належить спірне домоволодіння на підставі договору довічного утримання з 2003 року. Відповідачі ніколи не були членами родини його довірителя, вони абсолютно сторонні особи. Після винесення рішення судом та складення державним виконавцем акту про вселення, його довірителем було виявлено, що обрізаний газ в спірному будинку та є борг по газу. Його довіритель не зміг вселитись в спірний будинок через те, що знову були зрізані та поміняні замки. Тобто позивач до цих пір не може потрапити в свій будинок через незаконні дії відповідачів. Колишній власник будинку рідна бабуся його довірителя. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулось 10.05.2016 року, позовні вимоги свого сина також підтримала і просила суд їх задовольнити в повному обсязі. В судові засідання, які відбулись 25.07.2016 року та 27.09.2016 року надала заяви про розгляд справи у свою відсутність в звязку з поганим самопочуттям. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі і суду пояснив, що вони з мамою ніколи не перешкоджали позивачу проживати в спірному будинку. Він прожив в спірному домоволодінні все своє життя. Домоволодіння було оформлене на його діда. Спадок у вигляді домоволодіння після смерті діда отримала бабуся. Вона не любила його маму. І, хоч все в домоволодінні було побудовано його батьком, після їх повернення з Півночі, в них з бабою почались сварки. [PERSON] представниця позивача - і його батько рідні брат та сестра. Позивач його двоюрідний брат. Опалення в будинку вони не розукомлектовували, просто відрізали трубу, щоб менше опалювати і менше платити за газ. Їм з мамою реально ніде проживати. В них з бабусею та дідом завжди була одна сімя. Сварки почались в 2002 році. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що позов вона не визнає. Вона хворіє і їй нікуди йти, бо в неї спірний будинок єдине житло. На вулиці вона жити не буде. Вона не претендує на бабину хату, але зі своєї времянки, яку вона збудувала сама, втративши на її будівництві свою дитину, нікуди не піде. Мати позивача постійно її донімає. Останній раз її вже прогнали сусіди, бо знають ситуацію з будинком. Підтверджує, що позивач не є членом її сімї, хоча раніше вважався родичем. Вона згодна вже хоч на якусь кімнату у гуртожитку. Але їй реально зараз нікуди йти. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що його довірителька завжди проживала в спірному домоволодінні. Тому підстав для виселення у відповідачів немає, вони позивачу не перешкоджають проживати в домоволодінні і ніколи не перешкоджали. Представник відповідача - Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області - в судовому засіданні пояснила, що рішення суду обовязкове для виконання на всій території України і всіма органами. Тому вони заперечують проти задоволення позовних вимог в частині зобовязання їх зняти з реєстрації в спірному будинку відповідачів. Стосовно інших позовних вимог покладаються на розсуд суду. Вислухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до ЗУ від 17.07.1997 року № 475/97 ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном. Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обовязку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із право чинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приписами ст.383 ЦК України та ст150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, членів сімї, інших осіб та розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Частиною 1 статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу належить домоволодіння № 67а по вул.Сулицькій в м.Нікополі на підставі договору довічного утримання (а.с.18-26), посвідченого державним нотаріусом 1-ї Нікопольської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в КП „Нікопольське МБТІ в книзі 78 запис 94 від 14.07.2003 року, розташоване на земельній ділянці, площею 0,0591 га, що підтверджується правовстановлюючими документами, а саме: договором довічного утримання, держактом на право власності на земельну ділянку серії ДП № 038992 (випискою з реєстра прав власності за № 992083). В спірному домоволодінні зареєстрований позивач, а також відповідачі по справі [PERSON] і [PERSON] (а.с.15), які, проживаючи в спірному домоволодінні, перешкоджають позивачу та його сімї користуватись домоволодінням (а.с.5-10). Позивач не може користуватись своїм домоволодінням з 2004 року по причині перешкоджання відповідачами [PERSON] в користуванні будинком „А та надвірними спорудами по теперішній час, оскільки відповідачі [PERSON] пошкодили опалювальну систему в одній із частин будинку, де знаходилось майно позивача по вул.Сулицька, 67а, відрізавши частину опалювальної труби і утворили неможливі умови для сумісного користування домоволодінням. Позивач звертався в липні 2011 року в Нікопольський МВ УМВС України в Дніпропетровській області, але в порушенні кримінальної справи йому було відмовлено постановою від 29.07.2011 року (а.с.27-31). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що власник спірного домоволодіння № 67а по вул.Сулицькій [PERSON]. Вона подруга його матері [PERSON]. Восени 2015 року її подруга [PERSON] попросила її допомогти оббити клейонкою вікна в будинку сина по вул.Сулицька, 67а в м.Нікополі, але їх в домоволодіння не пустили. Жінка на імя [PERSON] словесно ображала її подругу, тому вони повернулись і пішли звідти. Знає, що відповідачі постійно міняють замки в спірному домоволодінні. При ній [PERSON] сказав її подрузі [PERSON] показати довіреність від сина на здійснення якихось дій від його імені. Тамара відповіла, що довіреність в неї вдома і він може прийти до неї і подивитись. Таким чином, виходячи з того, що, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації в місці проживання, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном будинком № 67а по вул.Сулицькій в м.Нікополі законними та обгрунтованими. Разом з тим, власник майна має право вимагати усунення перешкод, предявивши разом з цим вимогу й про позбавлення права в користуванні житловим приміщенням відповідачів. Проте, положення ст.116 ЖК України передбачають виселення наймача, членів його сімї або інших осіб, які з ним разом проживають, якщо вони систематично руйнують чи псують житлове приміщення, або систематичним порушенням правил співвжиття роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі. В п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК України від 12 квітня 1995 року з наступними змінами та доповненнями вказано, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при тривалій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б стали достатньою підставою для застосування ст.116 ЖК України. Зокрема, з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 29.07.2011 року відносно [PERSON] та листа начальника Нікопольського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.30-31) не вбачається, що до [PERSON] було застосовано будь-які заходи попередження чи громадського впливу, а відносно [PERSON] в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази, які б стали підставою для застосування ст.116 ЖК України. За таких умов суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково. Враховуючи викладене та

Outcome: partial