Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 10383 грн. 44 коп. - заборгованості за кредитним договором б/н від 08.05.2017, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7459 грн. 35 коп., в тому числі: 20 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 7439 коп. 35 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1902 грн. 29 коп. - заборгованість по простроченим відсоткам; 1021 грн. 80 коп. - заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст.625. При цьому посилається на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в зв`язку з чим підписав заяву б/н від 08.05.2017, згідно з якою йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, визначеному Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому був збільшений до 5000 грн.. У порушення умов договору відповідач не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та прострочені відсотки на загальну суму 10383 грн. 44 коп. та судовий збір у розмірі 2102 грн.. Ухвалою від 25.08.2020 відкрито провадження у справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Ухвалою від 24.09.2020 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про огляд веб-сайту та через відсутність у суду доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи судове засідання було відкладено на 03.11.2020. У зв`язку з перебуванням судді у відпустці судове засідання 03.11.2020 не відбулось. Ухвалою від 14.12.2020 розгляд справи було відкладено в зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про судове засідання. Ухвалою від 11.02.2021 судове засідання було відкладено в зв`язку з поверненням від відповідача копій ухвали про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою з додатками і судовою повісткою з відміткою про причини їх невручення: адресат відсутній за вказаною адресою. Ухвалою від 25.03.2021 розгляд справи було відкладено в зв`язку з відсутністю у суду відомостей про належне повідомлення відповідача про судове засідання. Відповідач повторно не з`явився у судове засідання 11.05.2021, судова повістка, направлена йому на адресу реєстрації, повернута до суду з відміткою пошти про причини невручення: адресат відсутній за вказаною адресою. Представник позивача у позовній заяві виклав клопотання про розгляд справи в його відсутність та надав згоду на заочний розгляд справи. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Ухвалою від 11.05.2021 постановлено розглянути справу в порядку заочного розгляду. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 08.05.2017 (копія, а.с.16). У цій заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розміщеними у рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він згоден отримувати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua та регулярно самостійно знайомиться із їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Також 18.03.2020 відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено контакту інформацію кредитодавця, основні умови кредитування, інформація щодо реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти (копія, а.с.17-18). До кредитного договору банк додав Витяг із тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та із Умов та правил надання банківських послуг затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 (а.с.19, 20-71). Відповідно до Довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» [PERSON] був підписаний кредитний договір № б/н за яким було надано наступні кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 14.11.2017, термін дії 05/21; № [NUMBER] , дата відкриття 19.04.2018, термін дії 05/21; № [NUMBER] дата відкриття 27.04.2019, термін дії 05/22; № [NUMBER] дата відкриття 06.12.2018, термін дії 07/22; № [NUMBER] дата відкриття 18.03.2020, термін дії 02/23 (а.с.14). З Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] (договір б/н) вбачається, що 14.11.2017 відбувся старт карткового рахунку № [NUMBER] та на нього встановлено кредитний ліміт 5000 грн., який у цей же день зменшено до 0,00 грн. та з 02.08.2018 до 0,00 грн. (а.с.15). З виписки по картковому рахунку [PERSON] за період із 14.11.2017 по 12.10.2020 вбачається, що 14.11.2017 на картку № [NUMBER] встановлено кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн., який збільшено до 5000 грн.. З 15.11.2017 розпочався рух коштів по вказаній кредитній картці шляхом здійснення покупки та до 20.11.2017 відповідач активно користався вказаною карткою здійснюючи з неї оплати товарів та знімаючи готівку у банкоматі, а також здійснюючи в подальшому погашення заборгованості (а.с.12-13). На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав розрахунок заборгованості за договором №б/н від 08.05.2017, згідно з яким станом на 31.08.2019 заборгованість відповідача складала 7926 грн. 78 коп., з яких: 7399 грн. 35 коп. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 6709 грн. 50 коп. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 689 грн. 85 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 527 грн. 43 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками (а.с.7-9). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 08.05.2017 станом на 19.05.2020 заборгованість відповідача складає 10383 грн. 44 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7459 грн. 35 коп., в тому числі: 20 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 7439 коп. 35 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1902 грн. 29 коп. - заборгованість по простроченим відсоткам; 1021 грн. 80 коп. - заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст.625 (а.с.10-11). Таким чином, відповідач [PERSON] , отримавши кредитні кошти, взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту належним чином не виконав, у повному обсязі кредит не сплатив. Отже, підставою позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та стягнення заборгованості за простроченим та поточним тілом кредиту, а також простроченим відсоткам та відсоткам, нарахованим відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Велика Палата Верховного Суду (Постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Укладений між сторонами кредитний договір від 08.05.2017 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати кредиту за договором № б/н від 08.05.2017 позивачем доведено, зокрема щодо заборгованості по поточному та простроченому тілу кредиту, яка станом на 19.05.2020 становить 7459 грн. 35 коп. та підлягає стягненню з відповідача. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача прострочених відсотків суд зазначає наступне. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника, яка додана до позовної заяви, від 08.05.2017 року процентна ставка не зазначена. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. Відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача 1902 грн. 29 коп. - заборгованості за простроченими відсотками, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, у розмірі 1021 грн. 80 коп., суд виходить з наступного. За частиною 1 статті 1048, частиною 1 статті 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як встановлено судом, анкета-заява № б/н від 08.05.2017 не містить строку та порядку погашення кредитної заборгованості, що унеможливлює встановлення факту порушення відповідачем строку повернення боргу, а доказів пред`явлення йому вимог про повернення кредиту до моменту звернення з цим позовом до суду позивач не надав. Отже, відсутні підстави для застосування до [PERSON] відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 ЦК України, та стягнення з нього відсотків у розмірі 1021 грн. 80 коп., тому суд відмовляє у задоволенні й цих вимог. Паспорт споживчого кредиту із підписом відповідача [PERSON] складено від 18.03.2020, тому його не можна вважати такою довідкою чи невід`ємною частинного будь-якого кредитного договору сторін та зокрема договору № б/н від 19.05.2017, оскільки у цьому Паспорті споживчого кредиту від 18.03.2020 прямо зазначено, що що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 02.04.2020 (а.с. 18 зворот). Крім того, Паспорт споживчого кредиту не містить інформацію щодо типу кредитного продукту, проте в ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Але в анкеті-заяві відповідача від 19.05.2017 не могло бути зазначено і не було зазначено про Паспорт споживчого кредиту, який є чи буде невід`ємною частиною будь-якого договору сторін та зокрема № б/н від 19.05.2017, чи складає останній. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] підлягають задоволенню частково, а саме: в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту по кредитному договору № б/н від 08.05.2017 у розмірі 7459 грн. 35 коп.. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на суму 7459 грн. 35 коп. - заборгованості за кредитом, відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню (пропорційно розміру задоволених вимог) понесені останнім судові витрати, а саме 1510 грн. 05 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial