Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 131187,01 грн. та судові витрати в сумі 1967,82 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 17.06.2014 року між ПАТ «[PERSON] МКБ» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту №0097073-ССG3_02516, згідно з яким відповідачу було встановлено ліміт кредитування (надано кредит) в сумі 26500,00 грн. Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача зі сплатою відсотків у розмірі 36,00 % річних. 12.09.2017 року між ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» та ПАТ «[PERSON] МКБ» було укладено Договір факторингу №2 шляхом купівлі права грошової вимоги, згідно якого позивач придбав у попереднього кредитора право грошової вимоги до відповідача згідно Кредитного договору №0097073-ССG3_02516 від 17.06.2014 року. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим, станом на 23.10.2017 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом у сумі 131187,01 грн. У судове засідання з розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] не з'явився, хоч був належним чином судом повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті відповідно до закону, що підтверджується розпискою про вручення поштового відправлення. 22.05.2018 року надіслав до суду поштовим зв'язком клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. У судове засідання з розгляду справи по суті відповідач [PERSON] не з'явився, хоч був належним чином судом повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті відповідно до закону, що підтверджується розпискою про вручення поштового відправлення. 16.05.2018 року надіслав до суду поштовим зв'язком, разом із запереченням на позовну заяву, заяву (клопотання) про розгляд справи без його участі, позов не визнає та просить відмовити позивачу у задоволенні позову на підставі застосування строку позовної давності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З 12.12.2017 року цивільна справа №458/1186/17 (№провадження 2/458/133/2018) за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна», яке діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, знаходилася у провадженні судді Турківського районного суду Львівської області Федитника І.Д. Рішенням Вищої ради правосуддя від 15.03.2018 року [PERSON] звільнено з посади судді Турківського районного суду Львівської області, у звязку з поданням заяви про відставку. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2018 року, цивільну справу №458/1186/17 (№провадження 2/458/133/2018) розподілено судді Крілю Л.М. 03.04.2018 року прийнято дану справу до провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження спочатку з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було запропоновано не пізніше п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про прийняття справи до провадження надіслати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви відносно свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення позивачу у справі копії відзиву та доданих до нього документів. Натомість відповідач, всупереч вимогам ст.178 ЦПК України (Відзив), із пропуском без поважних причин п'ятнадцятиденного строку, наданим йому судом для надання відзиву, а саме: 16.05.2018 року надіслав до суду заперечення на позовну заяву із доданим документом заявою (клопотанням) про розгляд справи без його участі та застосуванням строку позовної давності, оскільки останній платіж ним був здійснений ще в липні 2014 року і відповідно стягувач спеціально тягнув строк, щоб були більші кошти для стягнення з нього, а тому просить суд в позові відмовити, оскільки сплинув строк позовної давності, але при цьому не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень на позовну заяву. Відповідно до ст.180 ЦПК України відповідач вправі надіслати таке заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. До заперечення відповідно до ч.ч.3, 4 ст.180 ЦПК України застосовуються правила, встановлені частинами третьою-пятою ст.178 Цього Кодексу. Заперечення подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання заперечення, який дозволить іншим учасникам справи отримати заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. Таким чином, подане відповідачем заперечення на позовну заяву із доданою заявою (клопотанням) від 16.05.2018 року, суд не може розцінювати як поданий ним відзив на позовну заяву позивача з доданими документом та прийняти і брати до уваги при розгляді зазначеного позову, оскільки відповідач отримав 06.04.2018 року копію ухвали про прийняття справи до провадження від 03.04.2018 року, а тому ним пропущений наданий йому судом п'ятнадцятиденний строк подання відзиву на позовну заяву позивача без поважних причин та відповідач не заявив клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відзиву на позовну заяву позивача з поважних причин. Також відповідачем порушений порядок подання відзиву відповідно до правил ст.178 ЦПК України, відповідно до вимог якої копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов Товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна», яке діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити повністю та при цьому виходить з наступних підстав. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У контексті положень принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як визначено положеннями ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В той же час, за змістом положень ст.15 ЦК України право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна», яке діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.06.2014 року між ПАТ «[PERSON] МКБ» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту №0097073-ССG3_02516, згідно з яким відповідачу було встановлено ліміт кредитування (надано кредит) в сумі 26500,00 грн. Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача, зі сплатою відсотків у розмірі 36,00 % річних. 12.09.2017 року між ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» та ПАТ «[PERSON] МКБ» було укладено Договір факторингу № 2 шляхом купівлі права грошової вимоги, згідно якого позивач придбав у попереднього кредитора право грошової вимоги до відповідача згідно Кредитного договору №0097073-ССG3_02516 від 17.06.2014 року. Відповідач свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 23.10.2017 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом у сумі 131187,01 грн. За умовами кредитного договору відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Взяті на себе зобов'язання відповідно до умов договору №0097073-ССG3_02516 від 17.06.2014 року відповідач [PERSON] належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] станом на 23.10.2017 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 131187,01 грн. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов'язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з додатковою відповідальністю «Інтер-Ріск Україна», яке діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved