Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання відповідача у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 02.02.2010 і до 23.12.2012, які стягнуто рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.05.2010 у справі №2-2610/2010. В обґрунтування вимог вказано, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 14.05.2010 у справі №2-2610/2010 стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання відповідача у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 02.02.2010 і до 23.12.2012. На виконання рішення суду видано виконавчі листи, які дотепер перебувають на виконанні в органі державної виконавчої служби. Позивач вказує, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 26.10.2020 у справі №295/18505/19 виключено відомості про батьківство [PERSON] , [INFO] , з актового запису №3688 від 30.12.2009 про народження [PERSON] [INFO] , зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. Відповідно до вказаного рішення суду, висновком молекулярно-генетичного дослідження встановлено відсутність кровної спорідненості між [PERSON] та [PERSON] . Незважаючи на те, що рішенням суду виключено відомості про позивача як про батька з актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відповідач не звернулася до органу державної виконавчої служби із заявою про припинення стягнення аліментів. Посилаючись на зазначене, позивач просить звільнити його від обов`язку сплати аліментів, які стягнуто рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.05.2010 у справі №2-2610/2010. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 12.02.2021 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Згідно з протокольною ухвалою суду від 05.05.2021 підготовче провадження у справі було завершено та призначено розгляд справи по суті. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судові засідання не з`являлася, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується змістом рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень. Відповідача по справі додатково повідомлено шляхом оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Згідно з ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частиною 1 ст. 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання повторно без повідомлення причин, що згідно з ч.3 ст.131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин; не подала відзив, а позивачем не заявлено заперечень проти заочного вирішення справи, суд дійшов висновку про існування всіх підстав для заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення без участі відповідача [PERSON] , беручи до уваги те, що вона належним чином повідомлялася про дату, час та місце судових засідань за зареєстрованою адресою місця проживання та шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада», повторно не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, тобто без поважних причин, від неї на адресу суду не надходило жодних клопотань та відзиву на позовну заяву. Поряд з цим, суд враховує складність справи, її важливість для позивача, розумні строки розгляду. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.05.2010 у справі № 2-2610/2010 ухвалено стягнути з [PERSON] , 1984 року народження, на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.02.2010 та до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] , 1984 року народження, на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 02.02.2010 і до 23.12.2012 (а.с.4). На виконання рішення суду 16.07.2010 видано виконавчі листи (а.с.5). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 3 статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Нормами ч.2 ст.84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини. За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитині саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. Такого обов`язку у особи, яка не визнана батьком дитини, не виникає. Ухвалюючи рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , а також на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходив з того, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON] і відповідно до ст. 180 СК України зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також відповідно до ч.2 ст.84 СК України утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років. 26.10.2020 року Богунським районним судом м. Житомира ухвалено рішення у справі №295/18505/19, яким виключено відомості про батьківство [PERSON] [INFO] , з актового запису № 3688 від 30.12.2009 про народження [PERSON] [INFO] , зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції. Рішенням суду встановлено, що згідно висновку експерта №103-206-2020 від 18.09.2020, молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , виключається (а.с.24). Вказане рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 26.11.2020. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження як батько. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові №551/574/18 від 29 липня 2020 року. Таким чином, оскільки відомості про позивача виключені з актового запису про народження дитини - [PERSON] , [INFO] як про батька дитини, отже, обов`язок позивача з утримання дитини припинився. Крім того, оскільки позивач не є батьком дитини, відсутні підстави для стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення останньою трирічного віку. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та звільнення позивача від сплати аліментів, які стягуються на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2010 року у справі № 2-2610/2010. За таких підстав, судові витрати згідно зі ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням задоволення заявленого позову.

Outcome: approved