Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти, мотивуючи тим, що позивач надав відповідачу гроші в іноземній валюті в сумі 2 600 євро, що підтверджується письмовою розпискою від 12.11.2019 р., дані кошти відповідач зобов`язався повернути до 30.03.2020 р. У відповідності до умов розписки розмір відсотків за прострочення виконання боргового зобов`язання становить 5 % . Таким чином розмір боргу внаслідок його прострочення збільшується ще на індекс інфляції та на 5 % і їх розрахунок є наступним. Період прострочення з 30.03.2020 по 24.02.2021 р. 330 днів, 5 % х 330/336 х 2600 Євро =118 Євро., що в загальному становить 2 718 Євро. 2 718 (Євро) х33,77 (курс відносно гривні) = 91 786,86 грн. Загальний розмір заборгованості в гривневому еквіваленті становить 91 786, 86 грн. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача, просив позов задоволити. Відповідач подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, аналізуючи обставини та докази встановлені під час судового розгляду, вважає, що позов слід задовольнити, суд прийшов до такого висновку з наступних підстав: З розписки від 12.11.2019 р. слідує, що [PERSON] позичив гроші в сумі 2600 Євро в [PERSON] , зобов`язується повернути до 30.03.2020 р. В разі неможливості виплати боргу у зазначений термін, зобов`язувався сплачувати за кожен день не виплати боргу 5 % від загальної суми. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві так у ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015р. по справі №6-1967цс15 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Слід також зазначити, що аналогічні правові висновки у справах про стягнення заборгованості за договорами позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 у справі № 569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі № 564/680/15-ц Вище викладену правову позицію також застосував ВССУ в ухвалі від 21.12.2016р. по справі № 444/2909/15-ц, де додатково зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі, грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, за умовами ст.1047 ЦК України розписка сама по собі посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми і дата написання розписки не свідчить і не може свідчити про її безгрошовість. Крім того, виходячи із вимог ст. 1046 ЦК України, дата написання розписки не є обов`язковими умовами укладання договору позики. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. За таких обставин суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення позики та відсотків від простроченої суми, а тому з нього слід стягнути на користь позивача 91 786,86 грн.. Надані відповідачем докази на підставу своїх заперечень не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються іншими по справі доказами, які всебічно, повно та об`єктивно досліджені судом. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 917, 86 грн. сплаченого позивачем судового збору та 4000 грн. витрат на правову допомогу. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1049 ЦК України,

Outcome: approved