Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 28 червня 1985 року відділом загсу в м.Рівне. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають повнолітніх доньку та сина. Сумісне життя не склалося через різні погляди на життя та сімейні цінності, втрачено почуття любові, поваги та взаєморозуміння. Протягом тривалого часу спільно не проживають і не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Ухвалою від 21 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем усунені. Ухвалою від 23 вересня 2020 року суд прийняв позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. 16 жовтня 2020 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просить розглянути процес розлучення після поділу спільного майна в натурі. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що не проживає спільно з відповідачем два роки, практично не спілкуються, наміру поновлювати шлюбні стосунки не має і примиритися не бажає. Наполягає на розірванні шлюбу та просить позов задовольнити. Відповідач позов визнала, не заперечує проти розірвання шлюбу, але тільки після поділу спільно нажитого подружнього майна, оскільки не довіряє своєму колишньому чоловіку. Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 червня 1985 року відділом загс м.Рівне, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Неповнолітніх дітей сторони не мають. Сторони близько двох років разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, що не заперечувалося відповідачем. Згідно із ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За положеннями ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить його інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним. Добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірвання шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Покликання відповідача на наявність спору щодо спільного майна подружжя як підставу відкладення розгляду справи до вирішення питання щодо поділу майна суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.1 ст.68, ч.1 ст.69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, і право на поділ майна, що належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вони мають незалежно від розірвання шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved