Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за генеральною угодою про реструктуризацію № б/н від 08 грудня 2014 року у розмірі 22093,05грн., мотивуючи позовні вимоги порушенням з боку відповідачки зобов`язань з повернення кредиту та просив стягнути з відповідачки судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1921 грн. 26 грудня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.2-5 ). Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про часткове визнання позовних вимог, просить зменшити розмір заборгованості та не застосовувати штрафні санкції, інших заперечень не надала. Вона звернулась з клопотанням про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.8 ст.178, ч.2 ст.191 ЦПК України , у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. Згідно рішення Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519, було змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (скорочене - АТ КБ «ПриватБанк»), який є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» . Судом встановлено, що 08 грудня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено генеральну угоду про реструктуризацію боргу, за умовами якої сторони дійшли згоди про зменшення існуючої заборгованості відповідачки за раніше укладеним кредитним договором до 7076,26 грн. Відповідно до п. 2.1 угоди, банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 6396,26 грн. на строк 36 місяців , терміном з 8 грудня 2014 року по 31 грудня 2017 року, з виплатою 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості. За умовами угоди, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно, до 25 числа ,платіж в розмірі 232,06 грн. на погашення заборгованості, що складається із заборгованості по тілу кредиту, процентам, інших виплат. Пунктом 2.8 угоди передбачено стягнення пені за кожен день прострочення виплат по кредиту ( а.с 7). Останній платіж в погашення кредиту відповідачем здійснено у березні 2016 року. За розрахунком заборгованості за вказаним кредитним договором, наданим позивачем, заборгованість відповідачки станом на 24 листопада 2019 року складала 22093,05 грн., а саме: - 6092,6 грн. - заборгованість за кредитом, - 4544,82 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, - 11455,63 грн. - заборгованість за пенею . Судом враховано, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду №14-10цс18. Отже, банк мав право на нарахування відсотків за користування кредитом до 01 січня 2018 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України, до вимог щодо стягнення процентів встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 267 ЦК України ). З огляду на те, що відповідачка не заявила про застосування позовної давності, суд не має підстав приймати до уваги наслідки спливу позовної давності. Сума заборгованості по процентам за кредитом станом на 1січня 2018 року становить 3335,77 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку. Сума заборгованості за тілом кредиту за наданим розрахунком становить 6092,6 грн., отже, загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 9428,37 грн. (виходячи із розрахунку: 3335,77 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом + 6092,6 грн. - заборгованість за тілом кредиту). Щодо позовних вимог в іншій частині позову , суд виходить з такого. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом . Пунктом 2.8 укладеної сторонами угоди передбачено стягнення пені , однак, до виниклих правовідносин щодо стягнення нарахованої пені застосовуються положення ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де передбачено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де здійснювалася антитерористична операція. Оскільки відповідачка є громадянкою України, яка зареєстрована та проживає в населеному пункті, де здійснювалася антитерористична операція ( с. Степанівка Олександрівського району Донецької області) відповідно до Переліку населених пунктів, затвердженого розпорядженням КМУ від 2 грудня 2015 року та на виконання ст. 2 Закону України від 2 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», нарахування їй пені заборонено. Суд приймає до уваги, що угоду про реструктуризацію укладено 8 грудня 2014 року ,тобто,вже після встановлення заборони нарахування пені, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. За частиною 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов банку задоволено на 42,68 % (9428,37 х 100 : 22093,05), з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції 818,88 грн. (1921 х 42,68 %).

Outcome: partial