Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 6068,66 грн. та моральну шкоду в сумі 24 000,00 грн., а всього 30068,66 грн. В обгрунтування своїх доводів посилається на те, що відповідач звернувся з позовною заявою до Київського районного суду м. Харкова про стягнення з позивача заборгованості. При розгляді даної справи з'ясувалось, що позивач не має відношення до підписів на договорах поруки. Після чого, відповідач надав заяву про залишення позовної заяви без розгляду, внаслідок чого ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.05.2013 року, позов залишено без розгляду. Але, залишились вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат пов'язаних з проведенням судової експертизи. Крім того, позивачу нанесена моральна шкода, оскільки судовий розгляд справи продовжувався один рік, весь цей час позивач та його сім'я знаходились у стані стресу та моральних страждань, було порушено його нормальний спосіб життя, погіршився стан здоров'я позивача та його родини. Позивач в судове засідання з'явився, позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Легка І.В. в судове засідання з'явилась, проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі посилаючись, що звернення до суду з позовом - це право відповідача, яке він реалізував відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовими рішеннями у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.05.2013 року, позовну заяву ПАТ «Банк»Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON], треті особи- ТОВ Компанія «Актив-Оіл», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором- залишено без розгляду. (а.с. 7). Як вбачається, з наданих суду квитанцій, позивачем була сплачена вартість експертизи по справі 2018/8859/2012. (а.с. 8-9). Відповідно п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. Відповідно до абз. 3 п. 2 вказаної Постанови, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. Відповідно до абз. 3 п. 38 даної Постанови, в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивач повинен звернутися з даним клопотанням до суду, в провадженні якого перебувала цивільна справа, де позивач зазнав майнових втрат. Відповідно до наданих довідок, позивач та його сім'я зазнали моральної шкоди та моральних страждань, яка суттєво вплинула на стан здоров'я та оцінена позивачем в розмірі 24 000,00 грн. (а.с. 10-22). Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлена позивачем вимога щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 24 000,00 гривень є такою, що задоволенню не підлягає, оскільки пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії відповідача за цією справою.

Outcome: dismissed