Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: поділити майно, набуте під час шлюбу з [PERSON], а саме: житловий будинок № 7 по пров. Радищева в м. Мелітополі Запорізької області; визнати за ним, [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку № 7 по пров. Радищева в м. Мелітополі Запорізької області; припинити право власності [PERSON] на ? частину житлового будинку № 7 по пров. Радищева в м. Мелітополі Запорізької області; стягнути з [PERSON] на його користь понесені витрати у звязку зі сплатою судового збору в сумі 1\~502 /однієї тисячі пятсот двох/ гривень 43 копійок. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вони з відповідачкою проживали у зареєстрованому шлюбі у період з 16 вересня 1988 року до серпня 2013 року. 10 лютого 2015 року цей шлюб було розірвано за рішенням суду. У період цього шлюбу, а саме 08 серпня 1998 року, за договором купівлі-продажу ними був придбаний житловий будинок № 7 по провулку Радищева в місті Мелітополі Запорізької області. З моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку і до теперішнього часу він постійно проживає за вказаною адресою. Однак незважаючи на його фактичне проживання в житловому будинку № 7 по пров. Радищева в м. Мелітополі Запорізької області після припинення шлюбних відносин відповідачка постійно вимагає від нього звільнити даний житловий будинок, мотивуючи тим, що відповідно договору купівлі-продажу саме вона є його власницею. Крім того, відповідач не надає йому згоду на реєстрацію його місця проживання у вказаному житловому будинку. Шлюбний договір між ними не укладався і ніякої іншої домовленості між сторонами про визначення розміру їх часток у спільному майні подружжя не було. Вважає, що він має право на ? частину житлового будинку № 7 по пров. Радищева в м. Мелітополі Запорізької області. 09.08.2017 від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] в якій вона просить: визнати за нею, [PERSON] право власності на ? частки автомобілів [NUMBER], ВАЗ 2109 д/н 806-46НА, ВАЗ21011 д/н П4221ЗП, ВАЗ 2109 д/н 310-90НЕ, придбаних під час шлюбу з відповідачем та зареєстрованих на його імя. 18.10.2017 ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя на підставі заяви представника [PERSON] [PERSON], - залишено без розгляду. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Представник позивача зазначила, що шлюбні відносини сторін фактично припинені в серпні 2013 року. Позивач не був зареєстрований за адресою проживання, оскільки має дитину від першого шлюбу, тому позивачка бажала зареєструвати будинок на своє імя. Спірний житловий будинок був придбаний за кошти, отримані від продажу автомобіля ВАЗ-2107, який на той час перебував у сумісній власності подружжя. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказуючи, що житловий будинок № 7 по провулку Радищева в місті Мелітополі Запорізької області був придбаний за особисті кошти [PERSON], а саме за 3\~200 $ США, які вона отримала в борг у громадянки [PERSON] 26 липня 1998 року під розписку, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Також представник зазначив, що оскільки для купівлі будинку грошей не вистачало, тому відповідачка хотіла продати квартиру [ADDRESS], яка була оформлена на неї та її дітей, але для її продажу потрібна була згода органу опіки та піклування, передумовою якою було наявність житла для дітей. Саме тому відповідачка взяла у борг вказані гроші, купила спірний будинок, отримала згоду на продаж квартири, з вартості якої виплатила борг. Крім того, відповідач зазначила, що позивач все життя зловживав спиртними напоями, не приймав участь у проведенні ремонтних робіт у будинку. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що міським відділом ЗАГС м. Мелітополя 16.09.1988 між сторонами зареєстровано шлюб, який розірвано заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.02.2015. /а.с. 8,9/. Вищевказаним заочним рішенням суду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з серпня 2013 року спільне господарство не ведуть та не підтримують ніяких відносин. Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.08.1998, зареєстрованого в реєстрі за № 3283, [PERSON] придбала житловий будинок № 7 по пров. Радищева в м. Мелітополі. /а.с. 10/. Таким чином, [PERSON] придбала житловий будинок № 7 по пров. Радищева в м. Мелітополі, перебуваючи у шлюбі з [PERSON]. Оцінюючи доводи позивача на підтвердження своїх позовних вимог, а також заперечення відповідача та представника відповідача, суд виходить з наступного: Враховуючи те, що правовідносини з приводу придбання будинку виникли до 2004 року, до набрання чинності\~Сімейним кодексом України\~01 січня 2004 року, до них застосовуються положення\~Кодексу про шлюб та\~\~сім'ю. Таким чином, на час купівлі спірної квартири діяв\~КпШС України\~та\~Закон України «Про власність», який був чинним до 20.06.2007 року. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про власність», майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і\~КпШС України. Згідно\~ст. 22 КпШС України\~майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Положення даних норм КпШСУкраїни кореспондуються з положеннями ст..60 СК України. У відповідності до\~ст. 24 КпШС України\~особистим (роздільним) майном подружжя, визнавалось майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування і тому є власністю кожного з них. Таким чином, діючим на момент купівлі спірного будинку сімейним законодавством і законодавством про власність України було передбачено, що майно, яке нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і при цьому кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Виключенням із вказаного правила було лише те, якщо майно набуте одним із подружжя, яке перебувало у шлюбі, шляхом отримання майна в дар, або в порядку спадкування. Діючим на час купівлі спірного будинку законодавством не було передбачено права особистої приватної власності дружини, чоловіка на майно, набуте нею/ним за час шлюбу,\~\~але за кошти, які належали їй/йому особисто. Ст.\~128, ч.3 ст.\~240 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 1 січня 2004 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що право власності в набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі,\~\~якщо інше не передбачено законом або договором. Таким чином, у відповідності із\~Сімейним Кодексом України\~та згідно із\~Кодексом про шлюб та сім'ю діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. З викладеного вбачається, що спірний будинок був придбаний за спільні грошові кошти сторін, під час перебування їх у шлюбі, а тому належить кожному із них на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на розписку від 26.07.1998 про отримання нею від [PERSON] (а.с.53) коштів як доказ придбання будинку за особисті кошти. Однак, окрім вищевикладеного, суд, надаючи оцінку вказаній розписці також з точки зору відповідності вимогам ст.ст.76,77ЦПК України, виходить з того, що розписка є лише борговим документом, який видається на підтвердження факту отримання коштів, але не може бути доказом їх витрат на певні потреби, оскільки таку функцію не виконує. Розписка про отримання [PERSON] коштів від [PERSON] в розмірі 3200 доларів США може свідчити лише про відносини позики, які виникли між сторонами, якщо обидві визнають такі обставини, проте не може достовірно підтверджувати факт витрат коштів саме на покупку будинку. Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 серпня 1998 року (п.3 цього договору), його продаж був вчинений за 8\~952 грн., що з урахуванням курсу долара, який існував на той час (6,7518 грн. за 1 долар США) становило 1\~326 $ США. В розписці [PERSON] від 26 липня 1998 року про отримання в борг грошей, зазначена сума 3\~200 $ США, яка не відповідає вартості житлового будинку. В розписці [PERSON] не зазначено, що ці грошові кошти отримуються для придбання житлового будинку, і немає ніяких доказів того, що саме ці гроші були передані продавцю під час укладання договору купівлі-продажу житлового будинку. Крім того, в розписці [PERSON] зазначено, що отримані в позику гроші вона зобовязується повернути після продажу своєї квартири. Але, на час отримання [PERSON] грошових коштів за цією розпискою, та на час придбання спірного житлового будинку, тобто у липні-серпні 1998 року квартира [ADDRESS] взагалі не перебувала у будь-чиєї власності. [PERSON] була лише наймачем цієї квартири. Як вбачається з наданої [PERSON] копії свідоцтва про право власності на житло приватизація цієї квартири відбулася лише у грудні 1998\~року (а.с.\~51). А\~продаж цієї квартири [ADDRESS] відбувся у березні 1999 року, і як зазначено в договорі купівлі-продажу квартири від 23.03.1999 (п.3 цього договору, а.с. 54), продаж квартири був вчинений за 2\~600 грн., що значно нижче вартості житлового будинку № 7 по провулку Радищева в м. Мелітополі, який був придбаний за 8\~952 грн. Допитана в\~судовому засіданні\~свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є подругою [PERSON] [PERSON] Підтвердила той факт, що вона давала [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 3200 доларів США на придбання житлового будинку під розписку, яку вона повернула [PERSON] після повернення боргу. Стверджувати, що саме ці кошти [PERSON] віддала за придбаний житловий будинок, вона не може.За скільки був придбаний житловий будинок, і зі скільки була продана квартира, їй не відомо. Також свідок підтвердила той факт, що вона постійно проживає в Ізраїлі, але в червні 2017 року вона приїжджала в м.Мелітополь і зустрічалася з [PERSON] З огляду на такі обставини, факт існування відносин позики між нею та [PERSON] не можуть бути доказом придбання будинку саме за запозичені кошти, вказані обставини не є підтвердженням передачі її особистих коштів за будинок, оскільки є лише припущенням. Отже, судом встановлено, що будинок придбано під час перебування у шлюбі, відтак діє презумпція спільності набуття майна, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано. Натомість, як пояснював позивач в судовому засіданні, спірний житловий будинок був придбаний за кошти, отримані від продажу автомобіля ВАЗ-2107, який на той час перебував у сумісній власності подружжя. Дана обставина підтверджується зустрічним позовом відповідачки, в якому вона зазначає, що за час спільного проживання з позивачем в різні роки ними були придбані автомобілі, і вказує їх марки і реєстраційні номера /а.с.31/ та отриманими в ході судового розгляду показами свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є рідною сестрою Позивача. Вони постійно підтримували родинні стосунки, спілкувалися, приїжджали в гості один до одного. Також вона приїжджала до брата на новосілля, і зі слів свого брата та його дружини їй відомо про те, що житловий будинок № 7 по провулку Радищева в м.Мелітополі був придбаний ними за кошти, отримані від продажу автомобіля ВАЗ-2107, синього кольору, у розмірі 3\~000 доларів США. В будинку був зроблений косметичний ремонт, після чого сімя її брата стала проживати в цьому будинку. Потім вони зробили дві прибудови, внаслідок чого житловий будинок поділився на дві частини з окремими входами. В одній частині проживали сторони з дочкою, в другій-син [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] з родиною. Свідок [PERSON], яка є рідною донькою Позивача, надала суду аналогічні пояснення, а також додатково пояснила, що за кошти, які її мати отримала від продажу квартири [ADDRESS], батьки придбали новий автомобіль ВАЗ-2108 червоного кольору. Також [PERSON] пояснила суду, що після того, як її батько звернувся до суду з позовом про поділ житлового будинку, її мати повернулася з Росії в Мелітополь додому, де вона зустрічалася з [PERSON], яка є її кращою подругою і хрещеною матірю її сина. При цьому вона чула їх розмову, в якій вони обговорювали, яким чином не дати батькові відсудити половину будинку. І вважає, що саме тоді вони і домовилися про написання боргової розписки, та підтверджує, що дійсно у них вдома зберігаються старі зошити та блокноти, які залишилися ще з періоду її навчання в школі. Свідок [PERSON], який є двоюрідним братом Позивача, також підтвердив суду, що йому достовірно відомо про те, що житловий будинок № 7 по провулку Радищева в м.Мелітополі був придбаний сімєю [PERSON] за кошти, отримані від продажу автомобіля ВАЗ-2107, синього кольору. А за кошти, отримані нами від продажу квартири [ADDRESS], вони придбали автомобіль ВАЗ-2108 червоного кольору. Свідок [PERSON] пояснив суду, що знає сімю [PERSON] дуже давно, ще з 1997 року. Спочатку між собою познайомилися дружини Позивача і свідка, а потім вони стали дружити сімями, і у них були дуже теплі довірчі відносини. Спілкувалися і зустрічалися дуже часто, разом відпочивали та інше. Свідок зазначив, що у [PERSON] був автомобіль ВАЗ-2107 синього кольору, який вони продали і купили житловий будинок. А десь через півроку вони продали квартиру і купили автомобіль ВАЗ-2108 червоного кольору. Таким чином, всі свідки підтвердили в судовому засіданні той факт, що житловий будинок № 7 по провулку Радищева в м.Мелітополі був придбаний за спільні сумісні кошти подружжя. Показання свідків суд знаходить такими, що узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи, всі свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за неправдиві показання і наполягали на своїх поясненнях. І жоден з цих свідків не зацікавлений в результаті цієї справи. Судом також допитано свідків з боку Відповідача. Так,\~свідок [PERSON] пояснив суду, що починаючи з 2009 по 2017 він виконував в житловому будинку № 7 по провулку Радищева в м.Мелітополі будівельні та ремонтні роботи. Роботи виконувалися на замовлення сімї [PERSON] і оплачувалися як Позивачем так і Відповідачем. Свідок [PERSON], яка є сусідкою сторін по справі, пояснила суду, що вона знає сімю [PERSON], вони жили там постійно, а останні два роки не живуть разом. Пояснити суду, коли саме, та за яку суму був придбаний житловий будинок, вона не може, їй це не відомо, чула від [PERSON], що для купівлі будинку позичали гроші, хто саме, у кого, сказати не може. [PERSON] Юріївна, яка є дружиною сина [PERSON], пояснила суду, що вони живуть в житловому будинку № 7 по провулку Радищева в м.Мелітополі і саме вони зі своїм чоловіком зробили прибудову до житлового будинку та ремонт в ньому. Вважає, що Позивач не має право на цей житловий будинок, тому що він не вкладав в нього гроші. Про те, яким чином та за які кошти придбавався житловий будинок вона знає зі слів бабусі (матері відповідачки). Але в той же час свідок зазначає про те, що під час спільного проживання Позивача з [PERSON], Позивач працював на заводі охоронцем, та підробляв на таксі, а [PERSON] працювала медичною сестрою. Житловий будинок внаслідок прибудов був поділений на дві частки, і в одній проживали Позивач з [PERSON], і робили там ремонт, а в другій частині будинку проживає вона з чоловіком та дитиною. При цьому свідок підтверджує той факт, що всі прибудови та перепланування житлового будинку були зроблені самочинно і не оформлені (узаконені) належним чином. Також, відповідаючи на запитання представника Позивача, свідок пояснила, що вона не поважає Позивача і що вони постійно конфліктують та лаються з ним, що свідчить про наявність неприязних відношень цього свідка до Позивача. Свідок [PERSON], який є сином [PERSON] від першого шлюбу, підтвердив в судовому засіданні позицію [PERSON] про те, що житловий будинок № 7 по провулку Радищева в м.Мелітополі був придбаний у борг, який був повернутий його матірю після продажу квартири. При цьому свідок зазначає, що житловий будинок був придбаний за 3500 доларів США, а за скільки була продана квартира, йому невідомо. Та не заперечує той факт, що квартира була маленькою, однокімнатною на вул.Лютневій (район Новий Мелітополь), і що власниками квартири були три особи мати та він з молодшою сестрою. Свідок підтвердив той факт, що всі прибудови та перепланування житлового будинку були зроблені самочинно і не оформлені (узаконені) належним чином, та стверджує, що всі ці роботі були виконані за його рахунок, що підтверджується документами, доданими до справи. І тому він вважає, що половина житлового будинку належить йому. Також [PERSON] пояснив суду, що він не підтримує стосунки зі своїм вітчимом (Позивачем) і вважає що він не має права на частину будинку, тому що вони з матірю постійно сварилися і вітчим неодноразово уходив з дому. На запитання представника Позивача, свідок підтвердив той факт, що його хрещена мати [PERSON] проживає в Ізраїлі, але влітку вона приїжджала в м.Мелітополь і зустрічалася з його матірю. Аналізуючи пояснення свідків з боку відповідача, суд приходить до висновку, що ці показання не можуть свідчити про купівлю будинку [PERSON] за її особисті кошти. Натомість, свідками підтверджено той факт, що сторони мешкали разом на час купівлі будинку, обидва працювали. Тобто, аналізуючи у сукупності всі досліджені в судовому засіданні докази і документи, на теперішній час відповідачем ніяким чином не спростовано той факт, що вищезазначений житловий будинок є спільною сумісною власністю Позивача і Відповідача. Приведені норми закону та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірний будинок № 7 по провулку Радищева в м.Мелітополі Запорізької області був придбаний під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном. Ст. 70 ч. 1 СК України\~є аналогічною за своїм змістом\~ст. 28 ч. 1 КпШС України: у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружина та чоловіка\~є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Належні, допустимі докази того, що між сторонами у цій справі існує будь-який шлюбний договір чи будь-яка домовленість відносно спірного майна відсутні.\~\~ Статтею 29 КпШС України\~ визначено порядок поділу майна подружжя. Вищевказані положення закону кореспондуються зі статтею\~60, частиною першою статті\~70, частинами першою та другою статті\~71 СК України. Таким чином, як позивачу так і відповідачу відповідно до\~вищевказаних норм законодавства належить право власності на 1/2 частину вказаного будинку. Отже, враховуючи, що спірний житловий будинок набутий сторонами за час шлюбу, він є обєктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у звязку з чим суд приходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні та визнання за [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку № 7 по пров. Радищева в м. Мелітополі Запорізької області. Відповідно до\~ст.141\~ЦПК України на користь [PERSON] з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1502,43 грн.

Outcome: approved