Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачку та її малолітнього сина такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач на позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що з відповідачкою вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2012 року. Однак, з грудня 2014 року їхні шлюбні відносини припинені і з цього часу вони разом не проживають, офіційно шлюб між ними розірвано 22 січня 2015 року. При цьому з серпня 2012 року відповідачка разом із сином добровільно виїхали з його квартири, забравши всі свої речі, жодного разу остання не намагалася вселитися в квартиру. На теперішній час він з сином не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою. Крім того, він не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення. Доказів про поважність причини її неявки до суду не надала. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу заочно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки це буде порушувати законні права та інтереси неповнолітньої дитини. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Позивач є власником однокімнатної квартири [ADDRESS], про що свідчить копія договору дарування квартири від 16 липня 1998 року, який зареєстроване в КП ММБТІ від 18.07.1998 року /а.с.6/. Як вбачається з довідки виданої директором КП «Житломасив» по будинку в вищевказаній квартирі, окрім позивача, зареєстровані також відповідачка, її малолітній син від першого шлюбу [PERSON], [INFO], та їх спільний з позивачем син [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Відповідно до відомостей Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області [PERSON], [INFO], зареєстрована з 30 серпня 2012 року в квартирі [ADDRESS] /а.с.16/. Як вбачається з довідки щодо осіб які фактично проживають в [INFO], виданої директором КП «Житломасив», відповідачка з серпня 2012 року у вказаній квартирі не проживає/а.с.7-9/. Факт непроживання відповідачки з дітьми у вищевказаній квартирі понад рік підтверджується також показаннями свідків. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача. Відповідачку вона знала, але з 2012 року її в квартирі позивача не бачила. На даний час в квартирі проживає мати позивача. Вона кожен місяць приносить їй квитанції по нарахованій оплаті за квартиру. Речей відповідачки у квартирі немає, ніяких спроб вселитися в квартиру від відповідачки не надходило. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка колишня її невістка. Із її сином вони розірвали шлюб в 2015 році, але фактично не проживали з 2014 року. У відповідачки є неповнолітній син від першого шлюбу [PERSON]. В даній квартирі постійно проживає вона, оскільки під час шлюбу відповідачка з її сином переїхали в трикімнатну квартиру, а в цій проживала вона сама. В квартирі ніяких речей відповідачки і її сина немає, ніяких спроб вселитися в спірну квартиру від останньої не надходило. В силу того, що відповідачка зареєстрована у вищевказаній квартирі, але в ній не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Відповідачка є колишнім членом сімї позивача, а саме: колишньою його дружиною, тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності [PERSON] у квартирі судом не встановлено. За правилами ст. 29 ЦК України\~\~місцем проживання\~\~неповнолітніх дітей є\~\~місце проживання їх батьків або одного з них. В даному випадку позивач не є рідним батьком неповнолітнього [PERSON], а відповідачка не є членом сімї власника майна, у спірній квартирі вони не проживають понад рік, тому заперечення третьої особи щодо визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право користування житлом, є безпідставні, оскільки права дитини в даному випадку не порушуються. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що відповідачка разом із неповнолітньою дитиною з серпня 2012 року не проживає за місцем реєстрації без поважної на те причини. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідачка з сином без поважних причин не проживає у [INFO] понад рік, тому вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved