Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 3699,93 грн. за період з 10.06.2014 р. по 18.09.2014 р. вказуючи, що він працював на посаді охоронця служби безпеки в ТОВ «ТНВ». 10.06.2014 р. він звільнився з посади за власним бажанням, але з ним не провели розрахунку при звільнені. При звільнені йому було нараховано заробітну плату за період липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2012 р.; червень 2013 р. та травень 2014 р. в сумі 10698,80 грн., але внаслідок відсутності грошових коштів йому цю заборгованість не виплатили. В зв'язку з чим, 20.06.2014 р. він звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «ТНВ» на його користь невиплачену заробітну плату.07.07.2014 р. було видано наказ про стягнення з відповідача на його користь 10698,80 грн. заборгованості по заробітній платі. Судовий наказ він направив до ВДВС ММУЮ та 05.09.2014 р. відкрито виконавче провадження, встановлено строк для самостійного виконання рішення суду до 11.09.2014 р. Однак, до теперішнього часу відповідач добровільно судовий наказ не виконав. Тому на день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку складає 3699,93 грн. Також він просить стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн., оскільки він один виховує неповнолітню дитину, інших засобів отримання доходу в нього не має, йому постійно потрібно годувати дитину, одягати її, також він потребує нормального існування. На все це потрібні кошти, які він заробив, але їх відсутність у зв'язку з невиплатою призводить до його морального страждання із-за неможливості утримувати себе і доньку. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позову наполягає та пояснила, що позивач її брат, він працював в ТОВ «ТНВ» охоронцем. Дуже тривалий час йому не виплачували заробітну плату і він був змушений звільнитися та шукати іншу роботу, оскільки він сам виховує неповнолітню доньку, дружини у нього немає, вона позбавлена батьківських прав і крім нього ніхто не зможе утримувати його доньку. Відповідач з часу звільнення 10.06.2014 р. по теперішній час не виплатив позивачу заборгованість з заробітної плати, тому він просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 3699,93 грн. за період з 10.06.2014 р. по 18.09.2014 р., а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн., оскільки він був змушений поїхати на заробітки та залишити свою доньку. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнає частково та пояснила, що відповідач повністю визнає позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за 99 днів з 10.06.2014 р. по 18.09.2014 р. в сумі 3699,93 грн. Вважає, що доводи позивача щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивач в позовній заяві стверджує, що начебто неправомірними діями відповідача при його звільненні та невиплатою своєчасно заборгованості по заробітній платі причинив моральну шкоду в розмірі 10000 грн., але не виклав жодного аргументу стосовно визначення розміру заподіяної шкоди саме в розмірі 10000 грн. [PERSON] взагалі не зазначив принаймні будь-яких фактичних даних, якими можна було б пояснити саме такий розмір. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково. 06.10.2010 р. [PERSON] був прийнятий на посаду охоронця до служби безпеки до ТОВ «Товари народного вжитку» згідно наказу № 29 від 06.10.2010 р., що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 7/. 10.06.2014 р. [PERSON] було звільнено з посади за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 7/. Згідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток з весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 2 постанови КМУ від 08.02.1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 37,07 грн. х 99 днів (кількість днів затримки)= 3699,93 грн. Вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач не зазначив будь-яких доводів щодо фактичного нанесення йому відповідачем моральної шкоди, які б згідно положень ст. 23 ЦК України свідчили б про те, що йому дійсно спричинили моральну шкоду. З вищенаведеного вбачається, що доводи позивача щодо виплати йому моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням ст. 23 ЦК України, а тому відсутні підстави для її виплати. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, що закріплено в ч. 1 ст. 1167 ЦК України. Позивачем не наведено доказів того, що йому спричинено моральну шкоду. Моральна шкода є фактично недоведеною, тому підстав для стягнення немає. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, слід стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 10.06.2014 р. по 18.09.2014 р. в розмірі 3699,93 грн., а в задоволенні стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: partial