Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про зняття арешту за номером обтяження 6760246 з ? частини квартири за адресою [ADDRESS], накладеного згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби м. Тячів, серії АА № 387567, виданої 27.09.2007 року, а також про зняття арешту за номером обтяження 6760387 з ? частини вказаної квартири, накладеного згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі постанови ВДВС Тячівського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.09.2012 року у виконавчому провадженні № 33694165. Заявлені вимоги мотивує тим, що він є власником ? частини квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності від 15.07.2014 року. Однак, відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві вказано актуальну інформацію про державну реєстрацію обтяження від 03.10.2007 р. за номером 6760246, а саме арешт на все рухоме та нерухоме майно та заборона відчуження всього майна, яке належить [PERSON], що мешкає за адресою [ADDRESS] на підставі постанови серії АА № 387567, виданої 27.09.2007 року Державною виконавчою службою м. Тячів. Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається ще один запис про арешт № 676038, зареєстрований 13.09.2012 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер ВП 33694165, виданої 13.09.2012 року ДВС Тячівського РУЮ. В обох випадках вказано, що особа, майно якої обтяжується, є [PERSON], причина відсутності реєстраційного номеру облікової картки платника податків. Ним до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві разом із заявою про реєстрацію було подано всі документи, як того вимагає закон, зокрема було надано копію довідки про одержання ідентифікаційного коду № [NUMBER], яка звірялася державним реєстратором з оригіналом, натомість останнім не було взято до уваги даний ідентифікаційний номер та те, що він є особою 1994 року народження, тобто на момент накладення арешту за номером обтяження 6760246 від 03.10.2007 року він був неповнолітньою особою, що виключає накладення арешту на майно. За його зверненням до Реєстраційної служби йому рекомендували звернутися до суду для зняття арешту з майна, повідомивши, що [PERSON], який проживає у Закарпатської області, є іншою особою, ідентифікаційний номер якого відсутній. Він з дитинства мешкає у м. Києві де навчався у школі, за адресою [ADDRESS] не проживав, зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Накладення арешту та внесення відповідно запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обмежує його законні права як співвласника квартири щодо вільного розпорядження житлом та унеможливлює укладення будь-яких договорів щодо нерухомого майна. У зв'язку з вищевикладеним просить задовольнити позов. В судове засідання позивач та представники відповідачів не з'явилися, про день, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки представника відповідача Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві повідомлено не було, позивач та представник відповідача ВДВС Тячівського РУЮ у Закарпатській області суду подали заяви про розгляд справи у відсутності позивача та представника ВДВС Тячівського РУЮ, при цьому вказаний відповідач у заяві зазначив, що у прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.08.2014 року, на все рухоме та нерухоме майно [PERSON], що мешкає за адресою [ADDRESS], із зазначенням: причина відсутності реєстраційного номеру облікової картки платника податків, відсутності коду, накладено обтяження за № 6760246 від 03.10.2007 року на підставі постанови серії та номер АА № 387567 виданої 27.09.2007 року ДВС м. Тячів, а також накладено обтяження за номером запису 6760387 від 13.09.2012 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.09.2012 року по виконавчому провадженні № 33694165 ВДВС Тячівського районного управління юстиції (а.с. 7-8). Відповідно Свідоцтва про право власності, виданого Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією від 15 липня 2014 року, квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності у рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Як убачається із копії паспорта та картки фізичної особи платника податків ДПІ у Дніпровському районі м. Києва від 21.10.2010 року, [PERSON] народився [INFO] та з 11.02.2012 року зареєстрований за адресою [ADDRESS], його ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с. 3-6). За повідомленням Відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції від 27.05.2015 року, на виконанні у відділі з 02.08.2012 року перебувало виконавче провадження № 33694165 з примусового виконання постанови АО1 014823 від 12.05.2012 року про стягнення з [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS] штрафу на користь держави у розмірі 102 грн., у якому в порядку ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 13.09.2012 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 15.10.2012 року державним виконавцем у відповідності до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання. Згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 07.10.2014 року, виконавче провадження (ЄДРВП 33694165) внесено до даного акту за № 14397 та знищено, в підтвердження чого надано копію акту. Також Відділом державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції надано копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2012 року (ВП № 33694165) та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.09.2012 року, на підставі якої до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено реєстрацію обтяження за № 6760387 від 13.09.2012 р. щодо боржника [PERSON], з яких убачається, що арешт накладався при примусовому виконанні постанови ДАІ від 12.05.2012 року про стягнення штрафу у розмірі 102 грн. на користь держави з [PERSON], [INFO]. Проте, як зазначено вище, позивач народився [INFO]. Крім того, на час винесення постанови ВДВС Тячівського РУЮ серії АА № 387567 від 27.09.2007 року, на підставі якої також накладено заборону відчуження майна боржника [PERSON], позивач був малолітнім. Отже, реєстрація обтяження за № 6760246 від 03.10.2007 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна також внесена відносно боржника [PERSON], який не є позивачем. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Отже, судом встановлено, що арешт майна та заборона його відчуження державними виконавцями відділу ДВС Тячівського РУЮ відповідними постановами від 27.09.2007 року та від 13.09.2012 року накладався відносно [PERSON] без зазначення ідентифікаційного номеру платника податків боржника, при цьому останній не являється позивачем, оскільки має іншу дату народження, на даний час виконавчі провадження у яких накладався арешт на майно [PERSON] на примусовому виконанні не перебувають, тому наявні відомості в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна порушують права позивача, як власника ? частини квартири [ADDRESS] щодо розпорядження квартирою. За викладених обставин вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved