Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свій позов тим, що 20.07.2015 року, між відповідачами та ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк» було укладено кредитний договір №1/21/200208, за умовами даного договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 99000 дол. США з кінцевим терміном повернення 19.02.2018 року та процентною ставкою за його користування у розмірі 14 % річних, а відповідач в свою чергу зобовязувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентів за його користування у визначені даним договором терміни. В якості забезпечення виконання відповідачем умов договору перед банком, був укладений договір поруки від № 1/21/200208, відповідно до якого [PERSON] стала поручителем [PERSON] Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у звязку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 17.07.2015 року складала 40916,74 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 899623,56 грн. Позичальник допустив порушення своїх зобовязань за умовами кредитного договору. Банк належним чином виконав свої зобовязання за кредитним договором тому був змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів. В судовому засіданні представник позивача, підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON], в судовому засіданні заперечував\~ отримання\~\~ відповідачем [PERSON], кредиту зазначав, що\~ кошти повернення боргу\~ вносились на рахунок\~ банку, який непередбачений\~ договором кредиту,\~ подав заяву про\~ застосування строку позовної давності\~ щодо\~ позовних вимог банку про стягнення пені (один рік). В судове засідання призначене на 10.04.2017 року відповідачі та їх представник не зявився, просив розгляд справи відкласти у звязку із сімейними обставинами, проте доказів поважності неявки до суду не надав. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника («Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року), суд вирішив провести судові дебати без участі відповідачів та їх представника. Експерт [PERSON], в судовому засіданні підтвердила наданий нею висновок та підтвердила правильність розрахунку заборгованості визначеного позивачем. Судом досліджено докази: - розрахунок заборгованості по кредитному договору № 1/21/200208 від 20.02.2008 р. (на а. с. 4-8), відповідно до якого у [PERSON] станом на 17.07.2015 є заборгованість за пенею в розмірі 4206,46 дол. США.; - копія кредитного договору № 1/21/200208 від 20.02.2008 р. ( на а. с. 9-16), згідно з яким ТОВ «БМ Банк» надав кредит [PERSON] в розмірі 99000 дол. США з кінцевим терміном повернення 19.02.2018 року. Процентна ставка за користування коштами встановлена у розмірі 14 % річних. - виписки по рахункам [PERSON] з 20.02.2008 по 22.07.2015 року ( на а. с. 17-37), відповідно до якої заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1/21/200208 від. 20.02.2008 року станом на 17.07.2015 року складає 899623,56 грн. - копія заяви № 134812 від 21.02.2008 року ( на 38 а. с. ), відповідно до якої [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 99000 дол. США, що еквівалентно у гривнях 499950. - копія договору поруки № 1/21/200208 від 20.02.2008 р. ( на а. с. 39), відповідно до якого [PERSON] взяла на себе відповідальність за невиконанням [PERSON] своїх грошових зобовязань за кредитним договором, а також відповідно до даного договору поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед ТОВ «БМ Банк» - копія паспорта з ідентифікаційним номером [PERSON] ( на а. с. 40), з якого вбачається що [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO]. - копія паспорту з ідентифікаційним номером [PERSON] ( на а. с. 41), з якого вбачається що [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO]. - виписка з статуту ПАТ «БМ Банк» ( на а. с. 43-44), згідно з якою Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» є правонаступником всіх прав і зобовязань Товариства з обмеженою відповідальністю «БМ Банк». - копія виписки ЄДРЮО та ФОП ПАТ «БМ Банк» ( на а. с. 45), відповідно до якої дана юридична особа знаходиться за адресою бул. [PERSON], 37/122 м. Київ. - розгорнутий розрахунок кредитної заборгованості за договором № 1/21/200208 станом на 17.07.2015 року ( на а. с. 89-95), згідно якого загальна заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 40916,74 дол. США еквівалент у гривнях 899623,56 з яких: заборгованість по кредиту 32996,98 дол. США еквівалент у гривнях 725494, заборгованість по процентам 3713,3 дол. США еквівалент у гривнях 81643,16, заборгованість по пені за несвоєчасно погашені проценти по кредиту 1015 дол. США еквівалент у гривнях 22318,47, заборгованість по пені за несвоєчасно погашений кредит 40916, дол. США еквівалент у гривнях 70167,65. - виписка по позичковому рахунку № 22034015595 ( на а. с. 96-98), виписка по рахунку № 22071015595 ( на а. с. 99-103), виписка по рахунку № 220890151595 ( на 104-113 а. с. ) виписки по рахункам № 2209301051595 та № 2209402051595 ( на а. с. 114-122), в яких розраховано заборгованість [PERSON] за неналежне виконання кредитного договору; - оригінали квитанцій ( на а. с. 175-202) згідно з яких [PERSON] сплачувалися кошти - висновок експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2339/15-21 від 29.11.2016 р. ( на а. с. 209-226), відповідно до якого [PERSON] отримав кошти за кредитним договором № 1/21/200208 від 20.02.2008 р. у сумі 99000,00 дол. США; також згідно висновку даного експерта залишок заборгованості по кредиту [PERSON] становить 32996,98 дол. США, а також залишок заборгованості по відсотках складає 3703,66 дол. США. Вказані докази суд вважає належними та допустимими та приймає їх. Під час розгляду справи в суді судом було встановлено наступні факти та правовідносини: 20.07.2015 року, між відповідачами та ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк» було укладено кредитний договір №1/21/200208, за умовами даного договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 99000 дол. США з кінцевим терміном повернення 19.02.2018 року та процентною ставкою за його користування у розмірі 14 % річних, а відповідач в свою чергу зобовязувався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентів за його користування у визначені даним договором терміни. Відповідно до п.5.11 кредитного договору, позичальник зобовязався своєчасно здійснювати платежі з погашення процентів за користування кредитом та кредиту у визначені договором терміни. Згідно п. 3.4. кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно за період з дня видачі кредиту по день його повернення за фактичну кількість календарних днів користування ним, виходячи з методу «факт/360». Сплата процентів здійснюється не пізніше 10-го числа місця наступного за звітним. Відповідно до п. 9.3 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору. Тобто, умовами належного повернення кредиту являється зобовязання позичальника повертати банку кредит та сплачувати відсотки шляхом сплати суми мінімального необхідного платежу у розмірі визначеним Договором. Суд не бере до уваги та критично ставиться до твердження представника відповідачів, щодо не підтвердження факту отримання коштів відповідачем [PERSON], оскільки на виконання умов Договору позивач видав, а відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 99000,00 дол. США, що підтверджується заявою на видачу готівки №134812 (а.с. 38) та висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2339/15-21 від 29.11.2016 р. ( на а. с. 209-226). Крім того, в судовому засіданні встановлено, та підтверджено висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2339/15-21 від 29.11.2016 р. ( на а. с. 209-226), що залишок заборгованості по кредиту [PERSON] становить 32996,98 дол. США, а також залишок заборгованості по відсотках складає 3703,66 дол. США, тобто зобовязання щодо повернення кредитних коштів відповідачем [PERSON], не виконувалися належним чином, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитним договором. Для забезпечення виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором №1/21/200208 від 20.02.2008 року між ПАТ «БМ Банк» та [PERSON], був укладений договір поруки, згідно якого відповідно до якого [PERSON] стала поручителем [PERSON] та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником як солідарний боржник (а.с. 39). Згідно з частиною 1 статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі вищенаведеного, та оскільки судом в ході розгляду справи не встановлено та відповідачем суду не надано доказів щодо неправильності розрахунку суми заборгованості за кредитним договором №1/21/200208 від 20.02.2008 року, а також, як вже зазначалось вище, факт наявності заборгованості по кредитному договору підтверджується висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2339/15-21 від 29.11.2016 р. (на а. с. 209-226), відповідно до якого [PERSON] отримав кошти за кредитним договором № 1/21/200208 від 20.02.2008 р. у сумі 99000,00 дол. США; та залишок заборгованості по кредиту [PERSON] становить 32996,98 дол. США, а також залишок заборгованості по відсотках складає 3703,66 дол. США. а тому є обґрунтованою вимога ПАТ «БМ Банк» про стягнення з [PERSON], та [PERSON], заборгованості за кредитним договором №1/21/200208 від 20.02.2008 року станом на 17.07.2015 року 32996,98 доларів США залишок по договору кредиту; 3703,66 доларів США проценти за користування кредитом. Разом з тим, визначаючись щодо стягнення суми заборгованості з відповідача, з матеріалів справи вбачається, що однією із позовних вимог позивача є стягнення пені за порушення строку сплати кредиту в сумі 3191,37 доларів США та 1015,09 доларів США за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами нарахування якої передбачено умовами. Договору. Проте, слід зазначити, що статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України). З роз'яснень п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В матеріалах справи наявна заява представника відповідачів про застосування строку позовної давності відповідно до ст. 256 ЦК України, до вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту та пені відсотків за кредитним договором (а.с. 139). Статтею 253 ЦК визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. З розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що пеня за несвоєчасну спліту кредиту та відсотків розрахована за період з 20.02.2008 року по 16.07.2015 року, той час як з матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до суду із такою позовною вимогою лише 28.07.2015 року, а тому пеня, яка може бути стягнута з відповідачів за несвоєчасну сплату відсотків за кредитним договором № 1/21/200208 від 20.02.2008 року повинна бути розрахована за період з 12.08.2014 року по 16.07.2015 року; пеня за порушення строку сплати кредиту повинна розраховуватись за період з 01.12.2014 року 16.07.2015 року. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні правила визначення строків, встановленими статтями ст. 253-255 ЦК України (ст. 260 ЦК України). Отже виходячи з положень ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України, суд вважає, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути пеню за порушення строку сплати кредиту за період з 01.12.2014 року по 16.07.2015 року в розмірі 1193,34 доларів США та пеню за порушення строку сплати процентів за періо з 12.08.2014 року по 16.07.2015 року в розмірі 652,78 доларів США. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Національний банк України станом на 10.04.2017 року встановлює такі офіційні курси гривні до іноземної валюти в тому числі за 1 долар США 26,97 грн. Таким чином, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №1/21/200208 від 20.02.2008 року в розмірі 38546,76 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 847515, 54 грн., яка складається із заборгованості по кредиту в розмірі 32996,98 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 725494,27 грн; проценти за користування кредитом в розмірі 3703,66 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 81431,21 грн.; пеню за порушення строку сплати кредиту за період з 01.12.2014 року по 16.07.2015 року в розмірі 1193,34 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 26237,59 грн.; пеню за порушення строку сплати процентів за період з 12.08.2014 року по 16.07.2015 року в розмірі 652,78 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 14352,47 грн. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, у разі якщо кредит правомірно даний в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобовязань, зокрема, кредиту, встановив, що права позивача відповідачами порушені, тому вони підлягають захисту. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3654,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: partial