Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька посилаючись на те, що 08.05.2008 року між ним та відповідачем був укладений шлюб. За час перебування у шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO]. У відомостях про народження дитини, оскільки вони перебували в шлюбі з відповідачем, були зазначені відомості про нього (позивача), як батька дитини. 29.07.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення про розірвання їх шлюбу. Причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на життя, незмога спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійні суперечки. Ще до фактичного розірвання шлюбу, вони тривалий час, з 2009 року, проживали з відповідачем окремо, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, та й подружніх стосунків. Ще під час шлюбу відповідач постійно забороняла йому спілкуватися з донькою, вимагаючи за таке спілкування гроші. З часу розірвання шлюбу у них почалися ще більш серйозніші непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дитини, її відвідуванні, спілкуванні. Відповідач почала ще більше чинити перешкоди. Останнім часом в розпал суперечок відповідач неодноразово зазначала про те, що він не є біологічним батьком доньки, та вказувала, що він нікому нічого не доведе, тому що вона не дозволить зробити експертизу. Крім того, їх шлюб був укладений виключно через те, що вона повідомила його про вагітність, та запевняла, що батьком дитини є саме він (позивач). Про вагітність повідомила аж на третьому місяці вагітності. Близько двох місяців до цього він вже з відповідачем не зустрічався, і наміру продовжувати відносини з нею у нього не було. З огляду на дії відповідача у нього є всі підстави вважати, що він справі не є біологічним батьком дитини. В судовому засіданні представник позивача обставини викладені у позовній заяві та позовні підтримав, просив їх задовольнити. Додатково значив, що відповідач сама неодноразово зазначала, що дитина [PERSON] не дочка позивача. Позивач уклав другий шлюб, однак подружжя не має дітей, у зв'язку з чим вони звернулись до лікарів, і в процесі медичних досліджень, було встановлено позивачу безпліддя. Просила врахувати те, що судом двічі призначалась генетична експертиза, однак відповідач не забезпечила участь дитини у проведенні дослідження. Відповідач в судове засідання, про день, час та місце розгляду справи сповіщалась згідно норм процесуального законодавства. В матеріалах справи містяться її письмові пояснення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав лист з проханням розглядати справу без його участі, та ухвалити рішення відповідно до фактичних обставин справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Дана справа зареєстрована в суді 23.10.2017 року. Ухвалою від 06.11.2017 року відкрито провадження. За клопотанням сторони позивача 26.01.2018 року судом постановлено ухвалу про призначення судово-медичної генетичної експертизи. Провадження у справі зупинено. 23.05.2018 року матеріали справи повернуто без висновку експерта, оскільки [PERSON] з дитиною на відбір зразків крові не з'явилась. 30.05.2018 року відновлено провадження у справі. 31.08.2018 року надійшли додаткові пояснення [PERSON] 14.09.2018 року надійшли письмові пояснення від [PERSON] 04.10.2018 року [PERSON] подано пояснення на пояснення [PERSON] 17.10.2018 року судом за клопотанням представника позивача постановлено ухвалу про призначення судово-медичної генетичної експертизи. Провадження у справі зупинено. 22.12.2018 року від [PERSON] надійшла заява, якій вона зазначила, що донька в категоричній формі відмовилась робити відбір крові. 03.01.2019 року матеріали справи повернуто без висновку експерта, оскільки [PERSON] з дитиною на відбір зразків крові не з'явилась. 25.01.2019 року відновлено провадження у справі. В суді встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 08.05.2008 року, який в подальшому був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2013 року. [INFO] народилась [PERSON], батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON] (сторони по справі). Батько дитини був записаний на підставі ч. 1 ст. 122 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Частиною 1 статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Згідно ч. 1 ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини 1 статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. По даній справі позивач посилається на те, що відповідач повідомила про свою вагітність перебуваючи вже на третьому місяці. До повідомлення відповідача про вагітність вони два місяці до цього не підтримували стосунки, і позивач не мав наміру їх підтримувати. Відповідач стверджувала, що дитина позивача. Враховуючи вагітність відповідача, вони з позивачем одружилися, але припинили шлюбні відносини у грудні 2009 року, і офіційно його розірвали у 2013 році. 17.09.2016 року позивач уклав другий шлюб. У зв'язку з тим, що відповідач неодноразово казала, що позивач не є біологічним батьком дитини [PERSON], та у зв'язку з відсутністю у нового подружжя спільних дітей, подружжя вирішило пройти медичне обстеження. За результатами обстеження від 28.07.2017 року позивач був визнаний безплідним, призначено лікування. У березні 2019 року позивач знову пройшов обстеження, однак ситуація не змінилась, поставлено діагноз № 41.1, який свідчить про відсутність можливості мати дітей. З метою підтвердження/спростування батьківства позивача судом двічі призначалась судово-медична генетична експертиза. Проте, відповідач жодного разу не забезпечила участь дитини в експертній установі для відбору зразків крові. Крім того, у своїй заяві від 18.12.2018 року [PERSON] у категоричній формі відмовилась явитись до експертної установи, мотивуючи тим, що цього не бажає сама дитина. Наслідки ст. 109 ЦПК України судом неодноразово [PERSON] були роз'яснені. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Статтею 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Згідно ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Як зазначалось вище, судом двічі призначалась судово-медична генетична експертиза для підтвердження чи спростування батьківства позивача, про що відповідач була обізнана, отримуючи судові рішення та повідомлення суду про необхідність явки до експертної установи для відбору крові. Попереджена відповідач і про насідки ухилення. Двічі експертиза не була проведена з вини відповідача. Відповідач до суду не з'явилась жодного разу, і не надана жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, доводів. Враховуючи викладене та вимоги законодавства України, суд визнає факт того, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved