Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 30 квітня 1993 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому [PERSON] народних депутатів м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, актовий запис за №343. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем по справі він перебуває у шлюбі з 30 квітня 1993 року. Спільне життя не склалося. Останнім часом між ними відбуваються непорозуміння у сімейних відносинах. Більше року шлюбні відносини з відповідачем припинені. Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Старший син проживає окремо від батьків, молодший син проживає разом з відповідачем. Порядок проживання між ними узгоджений. З питання щодо утримання та виховання дитини між позивачем та відповідачем досягнуто згоди. Вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам неповнолітньої дитини і позивача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на ті самі обставини. Просить шлюб з відповідачем розірвати, оскільки за час, наданий судом для примирення, їх стосунки з відповідачем не покращилися, він та відповідач не дійшли згоди на збереження шлюбу. Він має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу та припинення сімейно-шлюбних відносин, так як перебування в шлюбі суперечить його інтересам. Датою припинення фактичних шлюбних відносин зазначив - 17.02.2017 року. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Погодилась, що дата припинення шлюбних відносин - 17.02.2017 року. В судових дебатах відповідач зазначила, що не має заперечень щодо розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи, зясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 30 квітня 1993 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому [PERSON] народних депутатів м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, актовий запис за №343 (а.с.4). Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис за №151 (а.с.5). Позивач не бажає миритися з відповідачем, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, вирішення сімейних проблем, що призводить до непорозумінь, сварок в сім'ї та суперечить інтересам позивача, так як розлад в сім'ї позивача та відповідача носить тривалий характер, оскільки протягом тривалого часу між сторонами виникають конфлікти, що призвели до фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин. Наданий судом строк для примирення не покращив стосунків подружжя. За час, наданий судом для примирення подружжя, сторони не помирилися. При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON]Е, а саме: що у їх сім'ї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу конфліктів щодо розв'язання питань спільного сімейного життя, що призвело до фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин. Відповідач, за клопотанням якого судом надався сторонам строк на примирення, не навів доказів того, що рішення [PERSON] про розірвання шлюбу безпідставне та передчасне, оскільки за час, наданий судом для примирення, сторони не помирилися, позивач і надалі наполягає на розлученні, маючи стійке волевиявлення до розірвання шлюбу. Зрештою, відповідач позов визнала в повному обсязі. Таким чином, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються\~Конституцією України\~та\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно\~ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ст.51 Конституції України\~та ст.24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.ч.3, 4\~ст.56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 5 Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105,\~110,\~112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Згідно\~ст.110 Сімейного Кодексу України,\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним\~\~з подружжя. Відповідно до\~\~ст.112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини\~\~та\~\~інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Згідно з п.10\~постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1\~ст.111 СК\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5\~ст.191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. 28 березня 2017 року судом вживалися заходи для примирення подружжя, оскільки надавався строк для примирення протягом півтора місяця.. Відповідач не надала будь-яких доказів тому, що за час, наданий судом для примирення відбулись позитивні зрушення у подружніх стосунках сторін. Для суду очевидно, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та має стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу, відновлювати шлюбно-сімейні відносини із відповідачем наміру не має. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права та інтереси їх дітей, фактичні шлюбні відносини з 17 лютого 2017 року припинені з причин психологічної несумісності, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved