Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення буми боргу по оплаті за проживання в гуртожитку та виселення їх із займаних кімнат [NUMBER], [NUMBER] гуртожитку № 11 Університету. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995 року та додаткових угод до нього №07-94 від 21.02.1997 року, №07-94-1 від 28.10.1998 р. Київський національний університет ім. Т.Шевченка передав у користування Міністерству оборони України блок-секції у гуртожитку № 11 за адресою: [ADDRESS] для проживання офіцерів, офіцерів-слухачів та членів їх сімей на термін навчання. 22 грудня 1997 року було укладено договір №135 про підготовку спеціалістів, до якого 19 серпня 2009 року було укладено додаткову угоду №303/44/09. Відповідно до умов цього договору, Міністерство оборони України зобов»ячалось після введення в експлуатацію житлового будинку по вул..Бориспільській, 26 в м.Києві вивільнити та передати Університетові житлові кімнати в студентському гуртожитку № 11. Зазначене відселення Міністерство повинно було провести до кінця 2011 р. Оскільки з 1 січня 2012 року Київський національний університет імені Т.Шевченка не має жодних договірних відносин з Міністерством оборони України, позивач просив в порядку ст.132 ЖК України виселити відповідачів та їх неповнолітню дитину з кімнат [NUMBER],[NUMBER] вказаного гуртожитку. Також в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов укладених між Університетом та Міністерством оборони України договорів сім»ї військовослужбовців повинні були сплачувати за проживання особисто. Розмір оплати встановлюється за згодою сторін. В зв»язку з неналежним виконання свого обов»язку по оплаті за проживання в гуртожитку у відповідачів виникла заборгованість в розмірі 42765,15 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачів в судовому порядку. В ході судового розгляду представник позивача подала заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої позивач просить виселити відповідачів на підставі ст..116 ЖК України із кімнат [NUMBER], [NUMBER], гуртожитку № 11, що належить Київському національному університету ім..Т.Шевченка на праві повного господарського відання, оскільки при їх вселенні не були дотримані вимоги ст.128 ЖК України щодо порядку надання житлової площі в гуртожитку і вони займають дані жилі приміщення самовільно без наявної підстави, визначеної законом. Також були змінені підстави звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку. Позивач посилається на положення ст..639, 903 ЦК України і те, що між сторонами укладена усна угода про надання послуг, оскільки Університетом надаються житлово-комунальні послуги, створюються всі належні умови для проживання в гуртожитку, а відповідачі частково оплачують зазначені послуги, однак не виконують свої зобов»язання в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити з підстав, викладених в заяві про зміну підстав позову від 14.07.2014 р. Відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що вони були поселені в гуртожиток № 11 на підставі угод, укладених між Київським національним університетом ім..Т.Г.Шевченка та Міністерством оборони України, і саме на підставі зазначених угод Міністерство оборони України взяло на себе зобов»язання відселити сім»ї військовослужбовців із займаних жилих приміщень в гуртожитку після здачі будинку, який будувався для сімей військовослужбовців в експлуатацію, а тому вони не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення. Крім того, відповідачі посилались на безпідставність вимог позивача щодо стягнення заборгованості по оплаті за проживання, оскільки Університет в порушення положень укладених договорів з Міністерством оборони України підвищив оплату за проживання в гуртожитку без відповідного попередження мешканців за один місяць до такого підвищення та в порушення нормативних актів Кабінету Міністрів України збільшив розмір оплати без зміни тарифів на житлово-комунальні послуги. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, надавши письмові заперечення щодо заявлених вимог. Представник третьої особи - Міністерство оборони України в судове засідання не з»явився про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору «Про підготовку спеціалістів», укладеного 11.09.1995 р. та додаткових угод до нього за №07-94 від 21.02.1997 р., №07-94-1 від 28.10.1998 р., укладених між Київським національним університетом ім. Т. Шевченка та Міністерством оборони України, останньому було передано у користування блок-секції у [ADDRESS] для проживання офіцерів, слухачів та членів їх сімей, які проводять оплату за проживання особисто, розмір якої визначається за згодою сторін. 22 грудня 1997 року між Київським національним університетом ім. Т. Шевченка та Міністерством оборони України було укладено договір №135 про підготовку спеціалістів, до якого 19 серпня 2009 року було укладено додаткову угоду №303/44/09. Відповідно до п. 1.3 вказаного договору, для забезпечення житлово-побутових умов курсантам та слухачам військового інституту виділений гуртожиток № 11 з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням; житлові кімнати в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], які надані Університетом в тимчасове користування Міністерству для проживання 57 сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців звільнених у запас або відставку та членів їх сімей, згідно Додаткових угод №07-94 від 21.02.1997 р., №07-94-1 від 28.10.1998р. до Договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995 р. Відповідно до п. 4.1 цього договору з урахуванням внесених до нього змін відповідно до додаткової угоди №303/44/09 від 19.08.2009 р., термін дії даного договору визначено з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2011 року. Сторони домовились, що після введення в експлуатацію житлового будинку по вул. Бориспільській,26 у м. Києві Міністерство оборони України вивільняє (шляхом переселення сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України в житлові приміщення, які їм будуть надані) і передає Університету житлові кімнати в студентському гуртожитку за адресою [ADDRESS] Київського національного університету імені Тараса Шевченка зайняті на даний час 10 сім'ями військовослужбовців, у тому числі звільнених у запас або відставку. До кінця 2011 року Міністерство проводить відселення всіх сімей військовослужбовців звільнених у запас або відставку і передає Університету вивільнені житлові кімнати в студентському гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (п.2.1, п. 2.3 додаткової угоди від 19.08.2009 р. №303/44/09) (а.с.14). Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі були заселені до гуртожитку № 11 в вересні 2000 р. на підставі Додаткової угоди між Київським національним університетом ім..Т.Г.Шевченка та Міністерством оборони України № 07-94-1 від 28.10.1998 р. до Договору про підготовку спеціалістів від 11.09.1995 р. Відповідно до наказу Головнокомандуючого Військ Протиповітряної оборони ЗС України № 0124 від 22.10.2004 р. підполковник [PERSON] був звільнений в запас за станом здоров»я. Судом встановлено, що Міністерство оборони України не виконало своїх зобов'язань в частині відселення всіх сімей військовослужбовців, в тому числі сім'ї відповідача, з приміщення [ADDRESS] до кінця 2011 року відповідно до положень Додаткової угоди № 303/44/09 від 19.08.2009 р. до договору № 135 «Про підготовку спеціалістів від 22.12.1997 р.», оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Враховуючи, що відповідачі не є стороною договору №135 про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року, то їх виселення нерозривно пов»язано з належним виконанням договірних відносин з боку Міністерства оборони України. Змінюючи підстави звернення до суду з вимогами про виселення відповідачів: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], позивач посилається на положення ст.ст. 128, 129, 116 ЖК України. Однак, зазначені норми житлового законодавства не можуть бути, на думку суду, застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки відповідачам надавались кімнати в гуртожитку не Київським національним університетом ім..Т.Г.Шевченка, а Міністерством оборони України на підставі укладених на той час Договорів про підготовку спеціалістів, де кожна сторона договору взяла на себе відповідні зобов»язання, а тому посилання позивача на положення ст.116 ЖК України є безпідставними. Невиконання Міністерством оборони України своїх зобов»язань за договором про відселення сімей військовослужбовців не є наслідком для виселення відповідачів у даній справі із займаних кімнат в гуртожитку № 11 без надання їм іншого житлового приміщення. З огляду на викладені обставини, позовні вимоги позивача про виселення відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення не підлягають задоволенню. Як зазначалось судом вище, відповідачі були заселені до гуртожитку, коли діяли умови договору про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року з додатковими угодами №07-94 від 21.02.1997 р. та №07-94-1 від 28.10.1998 р. та договору №135 від 22.12.1997 р. з додатковою угодою №303/44-09 від 19.08.2009 р. Додатковою угодою №303/44-09 від 19.08.2009 р. визначено порядок розрахунків за користування житловими приміщеннями у гуртожитку і розмір платежів. Відповідно до п. 3.1, п. 3.2 вказаної угоди розмір та порядок місячної плати за користування житловим приміщенням, місцями загального користування та надані житлово-комунальні послуги встановлюється наказами ректора Університету. Розмір оплати був встановлений наказом ректора від 21.03.2006 р. №184-32 «Про оплату за користування гуртожитком Університету» та становив 110 грн. в місяць за одне ліжко-місце зайняте мешканцями, які не є співробітниками Університету, та членами їх сімей. В разі зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії Університет може змінювати розмір оплати за проживання і гуртожитку з обов'язковим попередженням про це мешканців не менш ніж за місяць на підставі наказу ректора Університету. В ході розгляду справи встановлено, що відповідачі сплачують за проживання відповідно до положень зазначеної Додаткової угоди в розмірі 110 гривень за одне ліжко-місце, а всього 550 гривень за 5 ліжко-місць. З 01.01.2010 р. оплата за проживання в гуртожитку збільшилась до 282 грн. за одне ліжко-місце, а з 01.06.2011 р. - до 402 гривень за одне ліжко-місце. В порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивач не надав суду жодного доказу про дотримання Київським національним університетом ім..Т.Г.Шевченка умов п.3.2 Додаткової угоди 303/44/09 від 19.08.2009 р. про попередження мешканців гуртожитку не менш ніж за місяць про підвищення тарифів на підставі наказів ректора Університету і про ознайомлення їх з цими наказами. До акти, складеного завідувачем гуртожитку № 11, заступником завідувача гуртожитком та черговою гуртожитку, який наданий позивачем на підтвердження того, що в період з 16 травня по 18 травня 2011 року мешканцям гуртожитку було оголошено наказ про підвищення тарифів, суд відноситься критично, оскільки він не містить інформації про те, в який саме день відповідачу було оголошено даний наказ і він відмовився від підпису про його ознайомлення, а зазначений період часу протягом трьох днів про оголошення даного наказу і за даним фактом складено лише один акт, хоча акт є фіксацією певної події. Крім того, підвищення оплати відбулось з 01.06.2011 р., а акт складений лише 18.05.2011 р., тобто в порушення місячного строку для попередження про зміну тарифів на проживання. Відповідно до умов Договору позивачу надано право змінювати розмір оплати за проживання у разі зміни цін і тарифи на житлово-комунальні послуги та енергоносії, однак ні при зверненні до суду, ні в ході розгляду справи позивач не обґрунтував і не довів належними доказами у справі наявність підстав для зміни оплати за проживання з 01.01.2010 р. та з 01.06.2011 р. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованість по оплаті за проживання є необґрунтованими і недоведеними належними доказами у справі. З огляду на викладене позов Київського національного університету ім..Т.Г.Шевченка не підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

Outcome: dismissed