Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №1 в будинку №104 по вул. Київській в с. Демидів Вишгородського району Київської області. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що між позивачем та відповідачем в 1990 році укладено шлюб. 26.08.2003 року [PERSON] придбав квартиру та зареєстрував у ній [PERSON] В січня 2010 року відповідач забрала усі свої особисті речі та виїхала з квартири. 19.05.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За таких обставин позивач вважає, що [PERSON] втратила право користування квартирою. В судовому засіданні 14.02.2017 року представник відповідача [PERSON] предявила зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що в період зареєстрованого шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, а саме 26.08.2003 року, за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], придбано квартиру №1 у житловому будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 51,2 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м. У вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та їх спільний син [PERSON] Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18.12.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Однак, квартира яка розташована за адресою [ADDRESS], придбана за час перебування у шлюбі та за спільні кошти, а тому [PERSON] просить визнати за нею право власності на ? частини вказаної квартири. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.02.2017 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивач та представник позивача, за первісним позовом, позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнали та просили відмовити в повному обсязі, оскільки спірна квартира придбана за особисті кошти [PERSON] В судовому засіданні відповідач та її представник, за первісним позовом, позовні вимоги не визнали та просили відмовити. Зустрічний позов, щодо визнання права власності на ? частину квартири підтримали та просили задовольнити. Крім того, допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] пояснила, що під час спільного проживання в квартирі із сторонами по справі, то [PERSON] мала непогану заробітну плату, крім того усіх вдягала, а [PERSON] на той час ніде не працював. Вважає, що була можливість заощадити кошти. Свідок [PERSON] пояснила, що вона дала [PERSON] гроші в розмірі 3\~000,00 доларів для придбання квартири, в якому це було році точно не памятає. Заслухавши пояснення позивача з представником, відповідача та її представника, допитавши [PERSON] та [PERSON] в якості свідка, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.08.2003 року укладеного між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), продавець в особі повіреного продав, а покупець купив квартиру №1 загальною площею 51,2 кв.м. жилою площею 33,1 кв.м., вартістю 8\~270,00 грн., яка знаходиться в житловому будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Як, вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу від 19.05.2010 року серія 1-ОК №068684, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано про, що в книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №92 від 19.05.2010 року. Згідно акту обстеження житлових умов гр. [PERSON] від 11.06.2010 року, складеного депутатом Демидівської сільської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зроблено обстеження житлових умов гр. [PERSON] [INFO]. Внаслідок обстеження виявлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає [INFO] з грудня 2003 року. За даною адресою зареєстровані та проживають [PERSON] [INFO], син з 27.12.2005 року, [PERSON] [INFO], онук зареєстрований з 14.06.2008 року, [PERSON] [INFO], невістка проживає без реєстрації. [PERSON] [INFO], колишня дружина зареєстрована та проживала за даною адресою з 27.12.2003 року по 22.01.2010 року, а з 23.01.2010 року не проживає за даною адресою. Крім того, відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 11.11.2016 року, складеного депутатом Демидівської сільської ради [PERSON] в присутності свідків [PERSON], [PERSON], зроблено обстеження житлових умов [PERSON] в с. Демидів, вул. Київська, 104/1. Згідно записам будинкової книги зареєстрована [PERSON], яка з січня 2010 року за даною адресою не проживає. Відповідно до довідки про склад сім'ї та реєстрацію за місцем проживання форми №3 від 21.11.2016 року №1196, виданою [PERSON] про те, що він постійно проживає та зареєстрований в [INFO]. На даній площі зареєстровано пять чоловік, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 72 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що передбачено ст.3 ЦПК України. Так під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], під час перебування в шлюбі з [PERSON], що підтверджено сторонами по справі. Частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, частина 3 статті 368 ЦК України. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Твердження [PERSON], що спірна квартира є його особистою приватною власністю набутою під час шлюбу не знайшло свого підтвердження. Отже, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS], яка придбана під час шлюбу, являється спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] не надано належних доказів у розумінні статті 58 ЦПК України та не доведено у відповідності до приписів статті 60 ЦПК України того, що набута спірна квартира за особисті його кошти. Крім того, суд не бере до уваги як належний доказ відповідно до ст.58 ЦПК України покази свідка [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.2 та ч.3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, ні ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63 та ч.1 ст.65 СК України. Крім того, представником позивача, за первісним позовом, подано заяву про відмову у задоволенні позову на підставі спливу терміну позовної давності, оскільки загальний строк позовної давності три роки. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 19.05.2010 року строк позовної давності сплинув 19.05.2013 року. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Згідно статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Крім того, відповідно до ч.2 ст.72 СК України встановлено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. З пояснень наданих в судовому засіданні, [PERSON] стало відомо, про порушення її права на квартиру, 20.12.2016 року при отриманні ухвали Вишгородського районного суду Київської області про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Оскільки, позивач дізнався про порушення свого права 20.12.2016 року строк позовної давності спливає 20.12.2019 року, а до суду за захистом своїх порушених прав, [PERSON] звернулась 14.02.2017 року, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом, не порушено строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки це порушує право [PERSON], оскільки спірна квартира придбана під час шлюбу та являється спільним майном подружжя. Щодо, зустрічних позовних вимог [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки як встановлено спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає розподілу в рівних частках.

Outcome: approved