Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01 жовтня 2013 року по 02 грудня 2013 року в сумі 5114,08 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 03 грудня 2013 року по 26 грудня 2013 року в сумі 1866,02 грн. Свої вимоги мотивує тим, що йому при звільненні з роботи з ДП ВЦ «Укравтотест» з 01 жовтня 2013 року по 02 грудня 2013 року не виплатили заборгованість по заробітній платі у сумі 5114,08 грн.. Таку заборгованість нарахована бухгалтерією відповідачем, але таку не виплачено у добровільному порядку, з підстав відсутності грошових коштів. У зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати він має право на середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, а тому вважає, що у відповідності до вимог 117 КЗпП України з відповідача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки з 03 грудня 2013 року по 26 грудня 2013 року в сумі 1866,02 грн.. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.169,224 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечив і позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що з 02.12.2013 року за наказом №19 позивач був звільнений за угодою сторін - п1. ст.36 КЗпП з роботи з ДП ВЦ «Укравтотест». Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення. Як встановлено судом, при звільненні позивачу не виплачено заробітну плату. За таких обставин, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01 жовтня 2013 року по 02 грудня 2013 року в сумі 5114,08 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд враховуючи вищезазначене, погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості по заробітній платі, що виникла внаслідок затримки у виплаті такої та враховує, що з моменту не проведення розрахунку по виплаті заробітної плати тобто з 03 грудня 2013 року по 26 грудня 2013 року - було 26 робочих дні, середньоденний заробіток, визначений складав 71,77 грн., а тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 1866,02 грн. (26 дні х 71,77 грн.). За таких обставин, слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 03 грудня 2013 року по 26 грудня 2013 року в сумі 1866,02 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн..

Outcome: approved