Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 29 травня 1998 року він уклав шлюб з відповідачкою по справі [PERSON], який було зареєстровано у відділі РАГС Хортицького району м. Запоріжжя, актовий запис № 187. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. З 31 грудня 2012 року сторони припинили шлюбні стосунки, з того часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Після припинення шлюбних відносин донька залишилася проживати разом з позивачем. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2015 року шлюб сторін розірвано. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, питання з ким з батьків залишиться проживати донька після розірвання шлюбу не вирішувалося, а сторони в добровільному порядку не можуть дійти згоди, тому позивач в інтересах доньки просить суд визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], залишивши її проживати разом з батьком [PERSON] на його утриманні та вихованні за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідачка з позовом згодна. Представник третьої особи проти позову не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, висновок органу опіки та піклування, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що 29 травня 1998 року позивач [PERSON] уклав шлюб з відповідачкою по справі [PERSON], який було зареєстровано у відділі РАГС Хортицького району м. Запоріжжя, актовий запис № 187. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні. З 31 грудня 2012 року сторони припинили шлюбні стосунки, з того часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Після припинення шлюбних відносин донька залишилася проживати разом з позивачем. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2015 року шлюб сторін розірвано. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, питання з ким з батьків залишиться проживати донька після розірвання шлюбу не вирішувалося, а сторони в добровільному порядку не можуть дійти згоди, У відповідності зі ст. 141 Сімейного кодексу (СК) мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Конвенція про права дитини від 20 листопада 1959 року, виходячи з рівності прав матері та батька, в п.1 та 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. У ч. 2 ст. 1 Європейської конвенції «Про здійснення прав дітей» записано, що предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей їхніх прав...». Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому, чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип Декларації прав дитини, прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, якою проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з ч. 7 та 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла чотирнадцяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько дитини проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору, що до місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особисту схильність дитини до кожного з них, її вік, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. (ч.1 ст. 161 СК України). Не ставлячи під сумнів права та обов'язки матері та її бажання виховувати дитину особисто і, зважаючи на вище наведене та, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, вік дитини, суд визнає, що в найвищих інтересах дитини буде не розлучати доньку з її батьком, який має змогу надати їй належне виховання та піклування, і не буде перешкоджати доньці в спілкуванні з матір»ю. Відповідачка визнає позов у повному обсязі. Представник органу опіки з позовом згодна у повному обсязі.

Outcome: approved