Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 15 жовтня 2003 року між ним і відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу року 4/5 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS] За даним договором відповідач [PERSON] передала позивачу у володіння і користування вказану частину житлового будинку, а позивач сплатив відповідачу обумовлену її вартість - 20000,00 грн. У нотаріальному порядку договір посвідчений не був, оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення, хоча зобов'язалася це зробити в строк до 15 листопада 2003 року. Позивач користується будинком з 2003 року, здійснює його капітальний ремонт. Позивач вважає, що між ним та відповідачем була досягнута домовленість з усіх істотних умов договору купівлі-продажу і відбулося його повне виконання, тому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу 4/5 частини вищезазначеного житлового будинку та визнати за ним право власності на 4/5 частини вказаного будинку. Позивача до початку судового засідання надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач завчасно надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Таким чином суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З розписки, складеної відповідачем [PERSON] 15 жовтня 2003 року, вбачається, що вона отримав від позивача [PERSON] обумовлену за будинок грошову суму 20000,00 грн., зобов'язавшись в строк до 15 листопада 2003 року посвідчити договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. Отже, із зазначеного документу суд вбачає, що фактично договір купівлі-продажу 4/5 частини вищезазначеного житлового будинку між сторонами був укладений і виконаний, але внаслідок винної поведінки відповідача в нотаріальному порядку договір не був посвідчений. Факт належності спірної 4/5 частини житлового будинку на час укладення договору купівлі-продажу саме [PERSON] підтверджується довідкою Синельниківського МБТІ від 02 квітня 2018 року, копією технічного паспорту на вищезазначений житловий будинок. Отже, вищезазначений договір купівлі-продажу 4/5 частини житлового будинку був укладений між сторонами 15 жовтня 2003 року, тобто під час дії Цивільного кодексу України 1963 року. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Із цього випливає, що спірний договір купівлі-продажу 4/5 частини житлового будинку був укладений та фактично виконаний сторонами у жовтні 2003 року, після набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року нових цивільних правовідносин між сторонами не виникало, у зв'язку з чим до даних правовідносин застосовуються норми Цивільного кодексу України 1963 року. Згідно ст.227 ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Отже, недійсним визнається такий договір при умові недодержання вимоги щодо його нотаріального посвідчення, а у разі такого посвідчення, такий договір є дійсним. Відповідно до ст.47 ЦК України 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом було встановлено, що фактично договір купівлі-продажу між сторонами був укладений і виконаний, відповідач [PERSON] отримала обумовлену грошову суму та передала позивачу [PERSON] вказану частину будинку у володіння і користування, зобов'язавшись в строк до 15 листопада 2003 року посвідчити договір в нотаріальному порядку, однак ухилився від взятих на себе зобов'язань в частині нотаріального посвідчення договору, у зв'язку з чим суд вважає можливим визнати зазначений договір дійсним. Згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року зазначено, що правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки зазначений договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений у жовтні 2003 року, а ЦК України набув чинності з 01 січня 2004 року, то до цих правовідносин застосовуються правила цього Кодексу про позовну давність. Як зазначено у ч.4 ст.267 ЦК України 2004 року сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову, однак згідно ч.3 зазначеної статті, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У даній справі жодна сторона про застосування позовної давності не заявила, у зв'язку з чим її пропущення не є підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: approved