Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що відповідно до двох письмових розписок відповідач [PERSON] отримав від нього позику в сумі 18 000 доларів США кожна та зобов`язався повернути кожну із них через два роки в сумі по 36 000 доларів США за кожну позику. Також, зазначив, що із відповідачем [PERSON] він уклав договір поруки за майновими зобов`язаннями [PERSON] в сумі 1 000 гривень. Оскільки вказану суму позики за договором відповідачі не повернули, позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу за двома договорами позики в розмірі 2 002 158 гривень 14 копійок та із [PERSON] в сумі 1 000 гривень 00 копійок. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позов та пояснив суду, що це були взаємовідносини пов`язані із спільним веденням бізнесу і отримані від позивача грошові кошти він повернув. Також, зазначив, що фактично розписка була одна, тільки написано її було два рази. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Іванченко В.А. в судовому засіданні визнав позов у межах відповідальності його довірителя як поручителя за договором в сумі 1 000 гривень 00 копійок. Вислухавши ступне слово відповідача і представників сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 14 листопада 2013 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав у позивача в борг грошові кошти в сумі 18 000 доларів США та зобов`язався повернути позику в сумі 36 000 доларів США строком на два роки. Факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача зазначеної суми грошових коштів підтверджується відповідною розпискою відповідача [PERSON] від 14.11.2013 року (а.с. 15). Також, 17 листопада 2013 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав у позивача в борг грошові кошти в сумі 18 000 доларів США та зобов`язався повернути позику в сумі 36 000 доларів США строком на два роки. Факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача зазначеної суми грошових коштів підтверджується відповідною розпискою відповідача [PERSON] від 17.11.2013 року (а.с. 16). Зокрема, вирішуючи даний спір по суті, суд насамперед виходить із передбаченої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину. Так, боргові розписки відповідача [PERSON] від 14 і 17 листопада 2013 року як правочини є правомірними, оскільки станом на дату постановлення цього рішення недійсність вказаних боргових розписок прямо не встановлена законом і зазначені боргові розписки відповідача [PERSON] не визнані судом недійсними. У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги та відхиляє доводи відповідача [PERSON] про те, що дані боргові розписки дублюють одна одну та були написані у зв`язку із фінансовими розрахунками щодо спільного ведення бізнесу. Крім того, вказані боргові розписки відповідача [PERSON] від 14 і 17 листопада 2013 року містять відомості про отримання ним від позивача грошових коштів та обов`язок їх повернення позивачу через два роки кожна. Із змісту позовної заяви та наданих в судовому засіданні власних пояснень представника позивача і відповідача [PERSON] судом встановлено, що у зазначений в розписці строк, відповідач [PERSON] не повернув позивачу суми позики за укладеними між ними договорами. Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Норма частини першої статті 1050 ЦК України встановлює, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Сума позики, що не повернута відповідачем [PERSON] позивачу за позикою від 14 листопада 2013 року складає 18 000 доларів США. Вказану у борговій розписці відповідача [PERSON] від 14.11.2013 року суму повернення в розмірі 36 000 доларів США, яку відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позивачу разом із сумою позики, на переконання суду не є боргом, оскільки відповідач [PERSON] не брав її в борг. За змістом боргової розписки відповідача [PERSON] від 14.11.2013 року, останній взяв в борг у позивача суму в розмірі 18 000 доларів США. Тобто, саме такий розмір позики і має бути повернутий позивачу. Також, є безпідставними доводи позивача щодо визначення відсотків за даною позикою в сумі 36 000 доларів США, оскільки за змістом боргової розписки відповідача [PERSON] від 14.11.2013 року, сплата відсотків не передбачена, а розмір відсоткової ставки не встановлено і не визначено. Станом на 12 листопада 2018 року офіційний курс НБУ відповідної валюти становив 2 782,1641 гривень за 100 доларів США (за даними офіційного сайту НБ України). Отже, сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача за договором позики від 14 листопада 2013 року становить 18 000 доларів США, що станом на дату визначену позивачем (12.11.2018 року) дорівнює 500 760 гривень 00 копійок. Сума позики, що не повернута відповідачем [PERSON] позивачу за позикою від 17 листопада 2013 року складає 18 000 доларів США. Вказану у борговій розписці відповідача [PERSON] від 17.11.2013 року суму повернення в розмірі 36 000 доларів США, яку відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позивачу разом із сумою позики, на переконання суду не є боргом, оскільки відповідач [PERSON] не брав її в борг. За змістом боргової розписки відповідача [PERSON] від 17.11.2013 року, останній взяв в борг у позивача суму в розмірі 18 000 доларів США. Тобто, саме такий розмір позики і має бути повернутий позивачу. Проте, за змістом боргової розписки відповідача [PERSON] від 17.11.2013 року, встановлено сплату 50 % річних, що за період прострочення зобов`язання з 18.11.2015 року по 12.11.2018 року складає 26 876,71 доларів США. Разом з цим, відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, а тому з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача тільки заявлену суму відсотків за договором від 17.11.2013 року в розмірі саме 18 000 доларів США. Отже, сума боргу відповідача [PERSON] за договором позики від 17 листопада 2013 року становить 18 000 доларів США основного боргу та 18 000 доларів США за сплату відсотків, а разом 36 000 доларів США, що станом на дату визначену позивачем (12.11.2018 року) за наведеним вище офіційним курсом НБУ становить 1 001 520 гривень 00 копійок. Одночасно, суд враховує визначену у пункті 5 Договорі поруки від 11.07.2018 року укладеному між [PERSON] і [PERSON] солідарну відповідальність останнього разом із [PERSON] перед позивачем в межах визначених в пункті 3 даного договору, а саме: в обсязі відповідальності 1 000 гривень 00 копійок за позикою [PERSON] від 17 листопада 2013 року (а.с. 17 - 18). Відповідно до статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Норми статті 554 ЦК України визначають, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як наслідок, сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача за договором позики від 17 листопада 2013 року становить 1 000 520 гривень 00 копійок. Таким чином, сума боргу, що підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь позивача за договором позики від 17 листопада 2013 року становить 1 000 гривень 00 копійок. Відповідно до вимог частини другої стаття 78 ЦПК України, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] та не використовує їх при вирішені спору по суті, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З цих же підстав, суд критично оцінює і не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] щодо відсутності боргу та наявності фінансових розрахунків при спільному веденні бізнесу, оскільки факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача сум позики підтверджено належними і допустимими письмовими доказами у вигляді боргових розписок відповідача [PERSON] від 14 і 17 листопада 2013 року. Оскільки, відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за укладеними із позивачем договорами позики від 14 і 17 листопада 2013 року та не повернув останньому сум позики у визначеному розмірі та у встановлені строки, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача встановленої суми заборгованості та із відповідача [PERSON] - суми боргу в межах розміру, що визначений договором поруки. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню в розмірі суми, яку було отримано в борг фактично та відповідних відсотків. Також, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial