Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Відповідно до договору купівлі -продажу посвідченого 17.06.2013 року позивач являється власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Разом з позивачем в квартирі зареєстрована донька позивача [PERSON] та не член сім'ї позивача [PERSON]. Відповідно до довідки виданої головою ЖБК№9 «Запорожець» [PERSON] зареестрований з 30.12.1989 року та з 2002 року фактично за тією адресою не мешкає. Micцe знаходження відповідача позивачу не відомо. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживав, та квартира не є його місцем проживания або місцем перебування, відповідач має бути знятий з реестрації за тією адресою. Відповідач зніматися з реєстрації місця проживання у добровільному порядку не збирається, особистих речей його в квартирі не має. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, відзив на заявлені позовні вимоги не подав. За заявою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі - продажу посвідченого 17.06.2013 року позивач являється власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 17.06.2013 року. Разом з позивачем в квартирі зареестрована донька позивача [PERSON] та не член сім'ї позивача [PERSON]. Відповідно до довідки виданої головою ЖБК№9 «Запорожець» [PERSON] зареєстрований з 30.12.1989 року та з 2002 року фактично за тією адресою не мешкає. Micцe знаходження відповідача позивачу не відомо. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживав, та квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, відповідач має бути знятий з реестрації за тією адресою. Відповідач зніматися з реєстрації місця проживання у добровільному порядку не збирається, особистих речей його в квартирі не має. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якого приєдналася Україна 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.391, 392 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 наведеного Кодексу). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливі лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 150 ЖК України передбачає права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] не проживає у [ADDRESS] з 2002 року, жилим приміщенням, а саме квартирою не користується, будь-якої домовленості щодо користуванням житлом між сторонами не встановлено, не є членом сім'ї позивача, суд вважає, що є підстави визнати відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved