Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого вказав, що Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» - 22 червня 2009 року рішенням загальних зборів акціонерів, ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк». Між позивачем та [PERSON] 20.11.2007 року було укладено Кредитний договір № 06/3323к-07. Відповідно до умов Кредитного договору, [PERSON] отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 9 010, 00 доларів США строком до 19.11.2012 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом та зобов'язалась повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку встановлені кредитним договором. 31 січня 2012 року колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у справі № 22ц-839/2012 року винесено рішення яким, задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк», скасовано рішення Вишгородського суду Київської області від 23 листопада 2011 року та ухвалено нове, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по кредитному договору № 06/3323к-07 від 20.11.2007 року в сумі 8 714, 12 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.01.2012 року складає 69 623, 20 грн. Оскільки рішення Апеляційного суду Київської області № 22ц-839/2012 року від 31 січня 2012 року залишається невиконаним, відповідач повинна відшкодувати інфляційні втрати. Відтак, з дати ухвалення рішення з 31 січня 2012 року по дату звернення із вказаним позовом індекс інфляції складає 1,72, а відтак інфляційне збільшення суми боргу складає 1 311 835, 31 грн. 31 коп. Також підлягає стягненню з відповідача заборгованість у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми. Станом на 10.08.2015 року заборгованість за Кредитним договором по сумі несплачених відсотків, нарахованих за період з 22.06.2011 року по 10.08.2015 року складає 2 814, 99 дол. США, з яких за відсотками 1 819, 08 дол. США, пеня 995, 91 дол. США. У зв'язку із зазначеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у вигляді інфляційних витрат за час прострочення в сумі 52 217, 40 грн., заборгованість по нарахованим відсоткам за Кредитним договором в сумі 2 814, 99 дол. США, а також стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмову заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином про що є підтвердження у матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі матеріалів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 22 січня 2016 року відповідно до ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись відповідно до вимог закону або договору. Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк» - 22 червня 2009 року рішенням загальних зборів акціонерів, ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (а.с. 22). Між позивачем та [PERSON] 20.11.2007 року було укладено Кредитний договір № 06/3323к-07. Відповідно до умов Кредитного договору, [PERSON] отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 9 010, 00 доларів США строком до 19.11.2012 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом та зобов'язалась повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку встановлені кредитним договором ( а.с. 5-9). 31 січня 2012 року колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у справі № 22ц-839/2012 року винесено рішення яким, задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк», скасовано рішення Вишгородського суду Київської області від 23 листопада 2011 року та ухвалено нове, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість по кредитному договору № 06/3323к-07 від 20.11.2007 року в сумі 8 714, 12 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.01.2012 року складає 69 623, 20 грн. (а.с. 12-18). Даним рішенням суду було стягнуто з відповідача за кредитним договором тіло кредиту, нараховані включно до 21.08.2011 року відсотки. Факт укладання між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] Кредитного договору № 06/3323к-07 від 20.11.2007 року, отримання [PERSON] коштів за даним договором, що потягло за собою набуття ПАТ «Універсал Банк» права достроково вимагати повернення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків підтверджується рішенням Апеляційного суду Київської області № 22ц-839/2012 року від 31 січня 2012 року, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Станом на 10.08.2015 року заборгованість за Кредитним договором по сумі несплачених відсотків, нарахованих за період з 22.06.2011 року по 10.08.2015 року складає 2 814, 99 дол. США, з яких за відсотками 1 819, 08 дол. США, пеня 995, 91 дол. США (а.с. 21). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі, а отже до таких зобов'язань може бути застосовані норми ст.625 ЦК України. Аналогічна позиція викладена Верховним судом України, який у справі № 6-113цс14 від 01.10.14 р. дійшов висновку, що зобов'язання яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням. Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином частина 5 статті 11 ЦК України, прямо передбачає можливість виникнення грошового зобов'язання на підставі судового рішення, а відтак і застосування до боржника, що прострочив виконання такого зобов'язання, негативних наслідків, установлених частиною 2 статті 625 ЦК України. Водночас формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування чужими грошовими коштами, якщо в обов'язкових для сторін правилах чи договорі немає прямої вказівки щодо іншого порядку нарахування процентів. Судом перевірено розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, наданих позивачем та встановлено його правильність, а тому з відповідача слід стягнути за період з 10.08.2012 року по 10.08.2015 року 3 % річних у розмірі 6 266, 09 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 52 217, 40 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суми 3% річних та інфляційні витрати за період часу з 10.08.2012 року по 10.08.2015 року. Окрім того, в судове засідання відповідач взагалі не з'явився, не скористався своїми правами, передбаченими ст. ст. 10, 27 ЦПК України, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів по справі. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем були порушені зобов'язання по кредитному договору, до наступного часу заборгованість не погашена, позивачем з свого боку виконані всі умови договору, права позичальника не порушені, позивачем давалась змога відповідачу в добровільному порядку погасити заборгованість, однак, ним вимоги позивача ігнорувались. Згідно зі ст. 88 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved