Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 37 718 гривень 16 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04 червня 2016 року між ним і відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 20 333 гривень 02 копійки зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 09.09.2018 року у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача. Представник позивача надав заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо вимог про стягнення комісії по кредиту та пояснив, що ним дійсно було отримано кредит на побутову техніку, який він погасив частково; відповідач надав на підтвердження своїх заперечень копії квитанцій про суми погашення кредиту. Вислухавши вступне слово відповідача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Із копії заяви [PERSON] від 04.06.2016 року вбачається, що між ним і ПАТ «Акцент-банк» укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого йому було надано кредит в сумі 20 333 гривень 02 копійки зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 5). У вищезазначеній заяві [PERSON] відображено, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку; також, він виразив згоду з тим, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с. 6 - 10). Відповідно до п. 2 заяви позичальника строк кредиту становив до 03.05.2018 року включно. Відсоткова ставка фіксована 0,12 % річних (пункт 3 заяви). У пункті 7 заяви встановлено, що щомісячний платіж складає 885 гривень 12 копійок та з 08.05.2017 року - 1 59 гривень 78 копійок. За умовами пункту 15 заяви, при порушенні позивальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої визначений в Умовах та правилах за кожний день прострочки. Згідно із п. 2.7.4.5.1. Умов та правил надання банківських послуг, у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, але не менше 1 гривні. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання перед позивачем за укладеною між ними кредитним договором від 04.06.2016 року. Зокрема, як встановлено із наданих відповідачем на підтвердження своїх заперечень, копій квитанцій, ним у 2016 році на погашення кредитної заборгованості було сплачено загальну суму 5 385 гривень 12 копійок (а.с. 42). Як підтвердив відповідач на запитання головуючого в судовому засіданні, в подальшому він не здійснював погашення кредитної заборгованості взагалі та у період 2017 і 2018 років. При цьому, із додатково витребуваної за клопотанням відповідача виписки по особовому рахунку відповідача за наданим кредитом по його заяві № ABH0RJ162010272 від 04.06.2016 року, за період з дати надання кредиту станом на 16.04.2020 року, судом встановлено факт зарахування платежів відповідача у 2016 році до сум погашення заборгованості. З наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09.09.2018 року відповідач має заборгованість по договору на загальну суму 37 718 гривень 16 копійок, з яких: заборгованість за кредитом - 14 958 гривень 83 копійки, заборгованість по процентами - 13 гривень 94 копійки, заборгованість по комісії - 8 539 гривень 92 копійки, пеня - 11 933 гривні 18 копійок та штрафні нарахування в сумі 2 272 гривні 29 копійок (а.с. 4 на звороті). Натомість, при формуванні позивачем розрахунку заборгованості станом на 09.09.2018 року, яку додано до позову, не враховано обставини і суми погашення відповідачем кредитної заборгованості в загальному розмірі 5 385 гривень 12 копійок, що відображено у додатково витребуваній виписки по особовому рахунку відповідача за наданим кредитом по його заяві № ABH0RJ162010272 від 04.06.2016 року та не відображено у розрахунку заборгованості. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). В пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз`яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Таким чином, оскільки, відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені кредитним договором від 04.06.2016 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим. Проте, суд вираховує із заборгованості за кредитом в сумі 14 958 гривень 83 копійки розмір погашеної заборгованості відповідача в сумі 5 385 гривень 12 копійок. Крім того, суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача щодо стягнення комісії за кредитом. Так, суд враховує наступне. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов Договору, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Постановою Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, встановлено наступне. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зокрема, Верховним Судом України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, висловлено правову позицію, відповідно до якої: «відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним». Отже, враховуючи правову позицію Верховного Суду України викладену в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, встановлення у кредитному договорі обов`язку позичальника сплачувати комісію, - є незаконним. Таким чином, позов слід задовольнити частково із виключенням із суми заборгованості комісії в розмірі 8 539 гривень 92 копійки та суми погашеної відповідачем в розмірі 5 385 гривень 12 копійок. При цьому, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial