Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсним договір майнового лізингу №805127 укладений з відповідачем 11.05.2016 року, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався придбати у свою власність трактор МТЗ 1221.2 та передати його у користування позивача, який в свою чергу мав періодично сплачувати лізингові платежі згідно визначеного ними графіком. Вважає вказаний договір нікчемним, у зв'язку з порушення вимог ст.799 ЦК України про нотаріальне посвідчення такого договору та просить визнати його недійсним, оскільки він укладений з порушенням вимог Закону України «Про фінансовий лізинг» та порушує його права як споживача, при цьому просив стягнути з відповідача 52500 грн. в рахунок повернення коштів отриманих за вказаним договором майнового лізингу. Представник відповідача в призначений час в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений в передбаченому порядку. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.05.2016 року між ТОВ «Піреус Авто» та [PERSON] було укладено в письмовому вигляді договір майнового лізингу №805127, згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу - трактор МТЗ 1221.2 Беларус 2013 року випуску вартістю 262 500 грн. та передати його у користування позивача, який в свою чергу зобов'язався періодично сплачувати за користування трактором періодичні лізингові платежі згідно графіком зазначеним у додатках до договору. Відповідно до п.5.1 вказаного договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувача протягом строку, який становить від 5 до 120 робочих днів з моменту сплати ним лізингодавцю першого лізингового платежу, який згідно квитанції про перерахунок коштів було сплачено позивачем 11.05.2016 року в розмірі 52500 грн., а предмет лізингу до цього часу останньому відповідачем передано не було. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не спростовуються. Зі змісту укладеного договору майнового лізингу вбачається, що він не відповідає вимогам ст.ст. 202, 203, 799, 806 ЦК України, згідно яких до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) транспортного засобу, який підлягає нотаріальному посвідченню та при укладенні спірного договору лізингу не було дотримано вказаної вимоги законодавства, у зв'язку з чим в силу ст. 220 ЦК України він є нікчемний та відповідно до ст. 215 ЦК України визнання його недійсним судом не вимагається. З роз'яснень викладених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За встановлених судом обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів отриманих за нікчемним договором майнового лізингу №805127 від 11.05.2016 року, в силу ст.ст. 215, 216, 220, 799, 806 ЦК України є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню, а решта вимог позивача є зайво заявленими. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial