Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] . [INFO] та [PERSON] . [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Право власності на вищевказане нерухоме майно підтверджується договором купівлі-продажу від 26.10.2000 року № 1182. 31.08.1995 року та 12.12.1992 року в належному позивачу на теперішній час будинку були зареєстрована члени сім`ї попереднього власника будинку - [PERSON] . [INFO] та [PERSON] . [INFO] . На момент укладення договору купівлі-продажу попередній власник позивача не повідомляв про наявність членів сім`ї не знятих з реєстрації. Місце перебування відповідачів та дійсного проживання позивачу не відоме, попередній власник дану інформацію не надає. У зв`язку з тим, що позивачу не відомо місце проживання відповідача він не має змоги вирішити дане питання у позасудовому порядку. У зв`язку з порушення відповідачем його законних прав, щодо володіння, користування та розпорядження майном, яке належить позивачу на праві власності, він вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою про визнання особи як такої, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду та винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням положень ст.280 ЦПК України та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Право власності на вищевказане нерухоме майно підтверджується договором купівлі-продажу від 26.10.2000 року № 1182. На момент укладення договору купівлі-продажу попередній власник позивача не повідомляв про наявність членів сім`ї не знятих з реєстрації. Місце перебування відповідачів та дійсного проживання позивачу не відоме, попередній власник дану інформацію не надає. Позивач неодноразово намагалася знайти відповідачів та запропонувати їм в добровільному порядку змінити реєстрацію свого постійного місця проживання, проте позитивного результату де не принесло. На сьогодні позивач має намір провести відчуження власного будинку, але наявність не знятої з реєстрації третьої особи та майбутні труднощі змушують покупців відмовлятися від купівлі-продажу мого будинку. Враховуючи вищевказані обставини, та те що між позивачем та відповідачами договори найму на проживання не укладались, залишаючись зареєстрованими у будинку [ADDRESS] ), перешкоджають позивачу належним чином користуватися і володіти вказаним будинком, чим порушують її права, як власника. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено6-тимісячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини,а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня,зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved