Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним пункт 6.7.2 договору поруки, який було укладено 18 липня 2011 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача - ТОВ Факторинг Фінанс / далі відповідач 1/ заперечували проти задоволення позову, просили відмовити в його задоволенні. Представник відповідача - ТОВ «Флоріда Флекс» / далі відповідач 2/ позовні вимоги визнавали, просив розглядати справу у свою відсутність. Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 18 липня 2011 року між ТОВ «Факторинг Фінанс» та ТОВ «Флоріда Флекс» було укладено договір факторингу. У відповідності до умов договору відповідач 1 зобов»язався за плату та під відступлення відповідачем 2 права вимоги дебіторської заборгованості до третіх осіб, здійснювати факторингове фінансування клієнта, а останній сплачувати винагороду. Разом з цим, 18 липня 2011 року між відповідачем 1, відповідачем 2 та [PERSON] було укладено договір поруки № 180711 П2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що п. п. 6.7.2 договору поруки є таким, що не відповідає ст. 559 ЦК України. Суд не може погодитися з такою позицією з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а також у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно п. п. 6.7.2 п. 6.7 ст. 6 договору поруки у разі внесення змін та/або доповнень до основного договору без внесення відповідних змін та/або доповнень до цього договору, які будуть: збільшувати розмір забезпечених порукою зобов»язань та/або переносити кінцевий термін повернення сум, виплачених Фактором під відступлені клієнтом Фактору права вимоги на більш пізній, ніж вказано в п. 7.3 основного договору - порука за цим договором не припиняється, при цьому буде вважатись, що такою порукою забезпечується виконання забезпечених порукою зобов»язань в розмір /термін, вказані в п. 7.3 основного договору. Таким чином, сторони дійшли згоди про те, що поручитель дає згоду на збільшення розміру його відповідальності за договором поруки, при цьому додатково його повідомляти чи укладати відповідні зміни в договорі не є необхідним. Пункт 1 ст. 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Дана норма дає право сторонам самостійно на власний розсуд визначати умови договору, який між сторонами укладається, зокрема, встановлювати права і обов»язки, а також і рівень відповідальності з врахуванням вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Позивач в своїй позовній заяві не надав жодного доказу наявності підстав для визнання п. п. 6.7.2 п. 6. 7 ст. 6 договору поруки недійсним, так як при укладанні договору сторони мали всі належні на це повноваження, дієздатність, а також цей правочин був направлений на реальне настання правових наслідків.

Outcome: dismissed