Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 23.10.2017р. по 29.05.2019р. в сумі 96940грн. 50 коп. з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством та судовий збір в розмірі. В обґрунтування позову зазначив, що він працював на ПАТ «АЗОТ» з 18.03.2005р. по 21.06.2017р. та був звільнений з посади механізатора (докер-механізатора) комплексної бригади на навантажувально-розвантажувальних роботах цеху М-9 з виробництва аміачної селітри відділення пакування і складу комплексної бригади 1 ланки механізаторів на підставі ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, проте відповідач при звільненні з ним не розрахувався та не виплатив заборгованість по сплаті заробітної плати в сумі 21943 грн. 74коп. У зв`язку з невиплатою заробітної плати, ним подано до Придніпровського районного суду м. Черкаси заяву про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ «АЗОТ» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 21943 грн. 74коп. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.11.2018р. по справі №711/8933/18 із відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 21.06.2017р. по 22.10.2018р. Оскільки на день звернення з позовом до суду позивачем не було виплачена заборгованість з виплати заробітної плати, тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 23.10.2017р. по 29.05.2019р., яка складає 150 робочих днів. Ухвалою суду від 31.05.2019 провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову обґрунтовуючи це тим, що середній заробіток за час затримки розрахунку є значно більшим за суму самої заборгованості по заробітній платі, то відповідно нарахована Позивачем компенсація в будь-якому випадку підлягає істотному зменшенню для збереження принципу пропорційності. Крім того, відповідач зазначив, що заборгованість по заробітній платі утворилася у зв`язку з тим, що діяльність відповідача було поставлено в залежність від ціни на природний газ, який є основною сировиною для виробництва продукції ПАТ «Азот». З 7 березня 2017 року по червень 2017 року підприємство взагалі не працювало. Крім того, 29 травня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Тертичною В.В. накладено арешт на майно ПАТ «Азот» у межах суми стягнення в розмірі 611872475 грн. 30 коп. У зв`язку з цим, ПАТ «Азот» не зміг вчасно провести виплату заробітної плати на користь позивача не через умисну бездіяльність або відсутність грошових коштів, а через відсутність об`єктивних можливостей розпорядитися наявними грошовими коштами або майном для виконання грошових зобов`язань по сплаті суми заробітної плати. Представником позивача надано відповідь на відзив, з якої вбачається, що сторона позивача не згодна з доводами відповідача про застосування принципу пропорційності до вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні, обґрунтовуючи це тим, що застосування принципу співмірності при відсутності спору щодо розміру заборгованості не передбачено КЗпП України, ЗУ «Про оплату праці» та іншими законодавчими актами, що встановлюють відповідальність роботодавця за порушення строків розрахунку по заробітній платі, а відтак він не може бути застосований у даному випадку. 01.07.2019р. представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. В обґрунтування заяви зазначено, що 26.06.2019р. ПАТ «АЗОТ» здійснив повне погашення заборгованості по заробітній платі перед позивачем шляхом перерахування коштів в сумі 21\~943,97грн. на розрахунковий рахунок позивача. Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати слід розраховувати за період з 23.10.2018р. по 06.06.2019р., тобто за 169 робочих днів. Отже, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плату в сумі 109219,63грн., із розрахунку: 169 робочих днів Х 646,27грн. (середньоденна заробітна плата). Сторони в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача - [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з трудової книжки позивача, він з 18.03.2005 року по 21.06.2017 року працював на ПАТ «Азот», а 21 червня 2017 року був звільнений за угодою сторін, тобто за п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні позивача з ним не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати у зв`язку з чим утворилась заборгованість з виплати заробітної плати. Згідно довідки ПАТ «Азот» №487 від 05 вересня 2018 року, заборгованість складає 21943,97грн.. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.11.2018р. по справі №711/8933/18 із відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 21.06.2017р. (дата звільнення позивача) по 22.10.2018р. (дата звернення до суду з позовом). Оскільки, на момент звернення позивача до суду відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачем, останній був вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення 21 червня 2017 року, що зроблено не було. Як встановлено судом відповідач здійснив повний розрахунок перед позивачем по заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 21943 грн. 97 коп. 26 червня 2019р. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вина відповідача у невиплаті позивачу заробітної плати у день його звільнення встановлена, на підставі ч.4 ст. 82 ЦПК України, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.11.2018р. у справі №711/8933/18, яке набрало законної сили 20.12.2018р. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, а саме за період з 23.10.2018р. по 26.06.2019р. (день фактичного розрахунку), а тому звернувся до суду з даним позовом. Як вбачається із довідки №488 від 05.09.2018 виданої позивачу ПАТ «АЗОТ», середньоденна заробітна плата позивача складає 646,27грн. Здійснюючи розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати, позивач виходив з того, що з 23.10.2018р. по 26.06.2019р. (день фактичного розрахунку) кількість робочих днів складає 169 робочих днів, а тому просив стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати в сумі 109219,63грн. Проте суд не може погодитись з таким розрахунком, оскільки за вказаний період часу кількість робочих днів складає 168, т.я. 26 червня 2019р., це день, в який відповідач фактично здійснив розрахунок з позивачем, а тому він не може рахуватися днем затримки виплати заробітної плати звільненому працівникові. З огляду на зазначене, правильним слід рахувати період для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати саме з 23.10.2018р. по 25.06.2019р., а відтак, сума яка підлягає до стягнення з відповідача складає 108\~573, 36грн., із розрахунку: 168 робочих днів Х 646,27грн. Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить з наступного. Судові витрати по справі складаються із судового збору в сумі 1092,2грн. Надані позивачем докази /а.с. 1, 57/ свідчать про обґрунтованість розміру понесених позивачем судових витрат, а тому вони підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України

Outcome: partial