Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що [PERSON] 03.08.2014 р. позичила у нього кошти у розмірі 500 00 грн., які повинна була повернути до 14.08.2014 року, що підтверджується розпискою. 14.08.2014 року кошти не були повернуті, тому позивач просить договір від 03.08.2014 р., укладений між [PERSON] і [PERSON], визнати дійсним; стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 500000 грн. У судовому засіданні 04.11.2015 року позивач підтримав позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні, надавши суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. У судовому засіданні 12.11.2015 року сторони не були присутніми, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Даний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики так його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 3 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено в простій письмовій формі договір позики, згідно з яким позивач позичив відповідачеві кошти в сумі 500 000 гривень, а відповідач повинна була повернути йому кошти не пізніше 14 серпня 2014 року. На підтвердження укладення договору позики від 03.08.2014 року позивач надав розписку, оригінал якої долучено до матеріалів справи. Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 18 вересня 2013 року, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України, є обов*язковою для судів, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов*язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Факт укладення договору позики та отримання грошей за цим договором у вказаному розмірі представником відповідача в суді не оспорювався. Даний договір є діючим, оскільки, жодна із сторін не зверталася до суду з позовом про визнання його недійсним. У визначений в договорі строк відповідач кошти не повернула. Таким чином, відповідач зобов*язана повернути позивачеві всю суму позики - кошти в сумі 500000 гривень, у зв*язку з невиконанням нею умов договору щодо строків повернення позичених коштів. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved