Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем за № 243981 від 27.06.2021 року , таким, що не підлягає до виконання. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 01.09.2021 року позивач дізнався про те, що начальник Теплицького районного відділу виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Задорожний Євген Павлович виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66577967 від 30.08.2021 року про стягнення з позивача коштів у сумі 8750, 14 грн. Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича № 243981 від 27.06.2021 року, який позивачу направлено стягувачем ТОВ «Фінансова компанія управління активами» листом від 02.08.2021 року. Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки як з нього слідує, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами» звернулось із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором, правонаступником прав та обов`язків якого на підставі Договору факторингу № 2106 від 21.06.2021 року відступлено право вимоги за Кредитним договором № 3344973 від 03.01.2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Зі змісту виконавчого напису слідує, що право вимоги у відповідача виникло на підставі Договору факторингу, оригінал якого позивач не отримував. Крім того, позивачем зазначено, що договір позики він не укладав ні у письмовій, ні у електронній формах, нотаріусом не перевірено безспірність суми заборгованості, яка підлягає стягненню, а також не встановлено, що при вчиненні напису нотаріусом отримано від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, тому були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є безспірним. Зі змісту наданого нотаріусу договору позики № 3344973 від 03.01.2021 року вбачається, що він укладений у електронній формі та не посвідчений нотаріально. Разом з тим, ні ТОВ «Фінансова компанія управління активами», ні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позивачу не направляли письмові вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про відсутність у нотаріуса на час вчинення спірного виконавчого напису доказів визнання позивачем суми заборгованості. Також доказом неправомірності даного виконавчого напису позивач вважає, що у договорі позики № 3344973 від 03.01.2021 року його місце проживання вказано [ADDRESS] , тоді як він фактично проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 17.09.2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 08.11.2021 року від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до суду надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява, за змістом якої позивач заперечує проти врегулювання спору за участю судді та просить відмовити у задоволенні даного клопотання. Частиною 1 статті 201 ЦПК України визначено, що врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. З огляду на те, що сторона позивача висловила заперечення проти врегулювання спору у порядку, визначеному ст. 201-203 ЦПК України, ухвалою суду від 10.11.2021 року відмовлено у призначенні врегулювання спору за участю судді. 08.11.2021 року від представника відповідача - директора ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» Велікданова С.К. до суду надійшла заява про визнання позовних вимог, у якій представник відповідача просить задовольнити позовні вимоги [PERSON] у частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського округу Остапенком Є.М. за № 243981 від 27.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом у розмірі 454 грн. та заяви про забезпечення позову у сумі 227 грн. Заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач та треті особи не скористались своїми процесуальними правами та не направили до суду заяв по суті справи. У судове засідання, яким закінчується розгляд справи, позивач не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Треті особи у судове засідання не з`являлися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки у матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання, яким закінчується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 243981, про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 8750, 14 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» код ЄДРПОУ 398611924 відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 2106 від 21.06.2021 року за Кредитним договором № 3344973 від 03.01.2021 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] (а.с. 12). 30.08.2021 року начальником Теплицького районного відділу виконавчої служби Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Задорожним Євгеном Павловичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66577967 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором в розмірі 8750, 14 грн (а.с. 14). У відповідності до частини першої статті першої Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок). Вчинення виконавчого напису є одним з видів захисту порушеного права та відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пп. 2.1 п. 2 гл. 16 розд. ІІ Порядку учинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрованого у Мін`юсті 22.02.2012 року за № 282/20595, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування й місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата й місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають стосунок до вчинення виконавчого напису, нотаріус управі витребувати їх у стягувача (пп. 2.2 п. 2 гл.16 розд. ІІ порядку). Крім того, у пп. 3.2, 3.5 п. 3 гл.16 розд. ІІ порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку. Цей перелік не передбачає інших умов учинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в законі «Про нотаріат» і Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.2, 3.5 глави 16 Порядку). Згідно з п. 2 стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин вищезазначеного Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та, крім того, також бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 закону «Про нотаріат»). Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням положень ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі № 201/11696/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, при вчиненні виконавчого напису № 243981 від 27.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем не перевірено безспірність суми заборгованості, яка підлягає стягненню, що є порушенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Глави 16 Розділу ІІ Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» 22.02.2012 року № 296/5. Також не встановлено, що при вчиненні напису нотаріусом отримано від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначений у виконавчому написі, є безспірними. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-яких доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія управління активами», до якого перейшло право вимоги за вказаним вище кредитним договором на підставі договору відступлення прав вимоги, позивачу направлено письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про те, що під час вчинення спірного виконавчого напису у нотаріуса не було доказів визнання позивачем суми заборгованості, пред`явленої до стягнення. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявних підстав для правонаступництва ТОВ «Фінансова компанія управління активами» після ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та як наслідок, законності вимог відповідача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачем та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит». Доказів протилежного сторонами суду не надано. Також слід зазначити, що договорі позики вказано адресу [PERSON] - [ADDRESS] , що не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з копії паспорта позивача, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що узгоджується з правовою позицією, висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. Як встановлено з матеріалів справи, суду не надано доказів, на яких умовах здійснено нарахування заборгованості, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, не надано доказів обізнаності позичальника про наявність заборгованості та її розмір, тому виходячи з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірність заборгованості позивача перед товариством, не спростована відповідачем. Згідно ст. 50 Закону «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Разом із тим, відповідач подав до суду клопотання про визнання позову у порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Таким чином, дослідивши надані сторонами докази, беручи до уваги, що відповідач скористався своїм правом і визнав заявлені позовні вимоги, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для його задоволення. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1362,00 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.2261733993.1 від 11.09.2021 року, яка видана АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 1). Вказана сума складається з 908 грн. судового збору за позовну вимогу та 454 грн. за заяву про забезпечення позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 681,00 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у сумі 681,00 грн. Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved