Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати договір довічного утримання (догляду) від 12.10.2006 р., укладений між ним, [PERSON] та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр №2570 та повернути у власність [PERSON], [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS], що належала власникам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 грудня 1994 р., №44. Позивач та його представник у судове засідання не зявились, справу просили розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, на що представник надав відповідну письмову заяву. Відповідач в судове засідання не зявився, у письмовій заяві позов визнав, не надав заперечень проти обставин, викладених у позові, попереджений про наслідки визнання позову, справу просила слухати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що 26 жовтня 2006 р. між позивачем, [PERSON] та відповідачем був укладений договір довічного утримання (догляду) посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр №2570, відповідно до якого, позивач та [PERSON] передають у власність відповідачу належну їм на праві приватної власності квартиру за адресою: [ADDRESS], що належала власникам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 грудня 1994 р., №44. А відповідач у свою чергу зобовязався довічно повністю утримувати [PERSON], [PERSON], забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і зберегти в їх безплатному довічному користуванні жилу кімнату. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами 50 грн. Відповідно до ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідач належно виконував обовязки, згідно договору довічного догляду до 2014 р. З весни 2014 р. він не з своєї вини припинив надавати допомогу, оскільки не мав можливості приїхати до позивача. Навесні 2016 р. захворіла мати позивача [PERSON] та 11 липня 2016 р. вона померла. Відповідач не надав допомоги ні у лікуванні матері, ні у її похованні. Допомагали сторонні люди. Відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 551,2 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved