Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 13.03.2015 року приватним нотаріусом Доброльожей В.В., виконаний від імені заповідача [PERSON], проживавшої в [ADDRESS] за номером у спадковому реєстрі 57221599, посилаючись на те, що на час укладення вказаного заповіту мати позивача не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла ними керувати. Волевиявлення її не було вільним і не відповідало її внутрішній волі. Ухвалою суду від 17.07.2017 року витребувано з поліклініки ЦМЛ №2 м. Житомира амбулаторну картку на [PERSON], [INFO], яка проживала у [ADDRESS], та померла [INFO]. Витребувано з Житомирського обласного онкодиспансера історію хвороби на [PERSON]. Ухвалою суду від 04.08.2017 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Полонцем С.М. 10.04.2017 року до третьою особою надано письмові заперечення на позовну заяву. 11.04.2017 року до суду надійшли заперечення відповідача на позовну заяву, також в судовому засіданні 04.10.2017 року представником відповідача надано письмові заперечення відповідача на позовну заяву. Відповідно до ухвали суду від 06.11.2017 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження в справі. Ухвалою суду від 20.12.2017 року відновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні 04.10.2017 року представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові, в судове засідання 03.01.2018 року не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. В судове засідання третя особа не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що знала [PERSON] з 1977 року та перебувала з нею у дружніх стосунках. В лютому 2013 року бачила її в останнє, тоді вона була у свідомості, пізніше її не відвідувала. Про заповіт нічого не було відомо, але [PERSON] казала, що будинок по [ADDRESS] після своєї смерті залишить сину, а квартиру в будинку радіо - дочці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з відповідачем та була свідком укладення оскаржуваного заповіту у березні 2015 року на прохання відповідача в будинку по [ADDRESS], оскільки її матері на той час було 80 років. Заповідач перенесла інсульт в 2010 році, в неї трусилися руки. Нотаріус запитав у заповідача її прізвище, ім'я, по батькові, рік народження, зачитав заповіт у її присутності, а також відповідача і трьох свідків. На той час заповідач була в повному розумі, але не могла розписатися, оскільки в неї тряслися руки та погано бачила, тому не читала заповіт. Всі свідки підписали заповіт. В той день вона не скаржилася на здоров'я. [PERSON] дійсно бажала скласти заповіт на користь дочки, оскільки вона її доглядала після смерті чоловіка відповідача. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживають по сусідству з відповідачем та були свідками складення заповіту. [PERSON] впізнала їх в той день, була в ясному розумі і сказала нотаріусу, що хоче переписати хату на дочку, оскільки та її доглядає. Вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків та дослідивши письмові докази по справі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 13 березня 2015 року [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожею В.В. та зареєстрований в реєстрі за №674, відповідно до якого знаходячись при твердій пам'яті і повністю усвідомлюючи значення та наслідки власних дій, діючи добровільно за власним вільним волевиявленням, вільно володіючи українською мовою, попередньо ознайомлена нотаріусом із загальними вимогами законодавства України, додержання яких є необхідними для чинності даного правочину, на випадок своєї смерті усе своє рухоме і нерухоме майно заповіла [PERSON], [INFO] Зі змісту вказаного заповіту вбачається, що нотаріусом було роз'яснено заповідачу зміст ст.ст. 1241, 1254, 1307 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1248 ЦК України цей заповіт був записаний нотаріусом зі слів заповідача на її особисте прохання. Свідки [PERSON] та [PERSON] були попереджені нотаріусом про необхідність додержання таємниці заповіту у відповідності зі ст.1255 ЦК України. У зв'язку із втратою заповідачем внаслідок похилого віку та хвороби можливості розписуватися особисто за його дорученням та у його, заповідача, присутності, присутності свідків та нотаріуса після прочитання тексту заповідачеві свідками вголос відповідно до ст.1253 ЦК України, цей заповіт підписала [PERSON] удома за адресою: [ADDRESS]. Оскаржуваний заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] та у зв'язку з тим, що вона через свій похилий вік і хворобу не могла особисто прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням, в її та нотаріуса присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками: [PERSON] та [PERSON] Нотаріусом було встановлено особу заповідача, свідків, [PERSON], яка підписала заповіт, і перевірено їх дієздатність. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті у встановлений законом строк до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини з вернулися діти заповідача: [PERSON] та [PERSON]. Частиною 3 ст. 203, 215 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину. Статтею 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ст. 1257 ЦК України, заповіт може бути визнано недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Як вбачається з акту посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи №403-2017 від 05.12.2017 року, проведеної відповідно до ухвали суду, в результаті вивчення наданої на експертизу цивільної справи та медичної документації у комісії не має підстав вважати, що [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], станом на 13.03.2015 року страждала би на хронічні, стійкі, психічні розлади. В документації, наданій на експертизу, відсутні інформація, яка вказує на те, що 13.03.2015 року під час складання заповіту, [PERSON], яка померла [INFO], не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувала ними. Діагноз, який [PERSON] встановлювався на передодні складання заповіту лікарем-неврологом, а саме: ДЄ П-Ш ст. Залишкові явища інфаркту головного мозку з правобічним вираженим геміпарезом, не міг суттєво вплинути на її емоційний та інтелектуальний стан, так як під час останнього огляду неврологом 02.03.2015 року було відмічено, що під час огляду орієнтована, адекватна, на питання відповідає правильно, інструкції виконує. Діагноз, вказаний лікарями як причина смерті, до періоду складання заповіту ніякого відношення не має, так як смерть [PERSON] настала більш ніж через 1 рік після його складання. Доказів наявності будь-якого психічного або фізичного примусу з боку спадкоємця [PERSON] чи іншої особи на заповідача по вчиненню оскаржуваного правочину, суду не надано. Нотаріусом під час посвідчення оскаржуваного заповіту було дотримано вимоги ст.ст.1248, 1253 ЦК України і волевиявлення [PERSON] на укладення заповіту на користь [PERSON] було вільним і відповідало внутрішній волі заповідача. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] на момент складення заповіту 13.03.2015 року усвідомлювала значення своїх дій та могла ними керувати, законні права та інтереси позивача не порушено, а тому позов не підлягає до задоволення повністю. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed