Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 13.02.2016 року між ним та відповідачами був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 000 грн. Згідно зазначеного договору позики відповідачі зобов'язалися повернути [PERSON] суму позики в строк до 13.12.2016 року. Факт передачі грошових коштів за вказаною вище договором позики підтверджується розпискою, написаною власноруч відповідачами. У зазначений термін відповідачі борг не повернули. В добровільному порядку вирішити спір відповідачі не бажають, крім того, зустрічей з метою обговорення ситуації щодо повернення суми боргу уникають. У зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду з метою захисту своїх інтересів та стягнення суми боргу з відповідачів. В судове засідання позивач не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - заказною кореспонденцією з повідомленням. Представниця позивача [PERSON], що діє на підставі договору, в судове засідання не з'явилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання також не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином - заказною кореспонденцією з повідомленням. Представник відповідачів [PERSON] в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, розписка є документом, що підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику, підтверджує укладання договору позики. Розписка, якщо знаходиться у позикодавця, засвідчує факт отримання позики. 13 лютого 2016 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачам грошові кошти в розмірі 50 000 грн. Згідно зазначеного договору позики відповідачі зобов'язалися повернути [PERSON] суму позики в строк до 13.12.2016 року (а.с. 4). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки. Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 12 квітня 2017 року №442/8157/15-ц. Так, як зазначено у Постановах ВСУ письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, розглядаючи спір у межах заявлених позовних вимог, суд вважає можливим стягнути з відповідачів суму боргу, а саме 50 000 гривень. Отже, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі взятих на себе зобов'язань за договором позики не виконали, а також враховуючи заяву представника відповідачів, який не заперечував проти задоволення позову, на [PERSON] та [PERSON] слід покласти обов'язок повернути суму позики, задовольнивши тим самим позов у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved