Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про звільнення майна з-під арешту посилаючись на те, що приблизно 30 років назад він взяв в прокат холодильник та вчасно сплачував за нього кошти. Під час прийому в центрі з надання адміністративних послуг при намаганні зареєструвати свою дружинув квартирі № [ADDRESS], дізнався, що його квартира під арештом. Не зважаючи на те, що борг ним погашено, арешт з квартири не був знятий. Арешт накладено постановою серії АА № 240091 від 10.07.2002 року державного виконавця Кравченко О.О., на підставі виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом м. Києва № 2-1916 від 28.05.2001 року. На його звернення від 11.07.2018 року Дніпровський РВ ДВС м. Києві 03.08.2018 року повідомив, що виконавчі документи відносно нього (позивача) у відділі відсутні, надати більш детальної інформації та зняти арешт не вбачається можливим у звязку із знищенням документообігу з строками зберігання, та радили звернутись до суду. Він не отримував на свою адресу ніяких судових рішень, постанов про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт майна. Вважає, що наявність арешту на його майно порушує його права як власника. В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, та задоволення позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в суді 13.12.2018 року, 26.12.2018 року відкрито провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 22.03.2019 року подано заяву про уточнення позовних вимог. Ухвалою від 27.03.2019 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. Клопотання по суті спору сторонами не подавалися. В суді встановлено, що [PERSON] є власником квартири № [ADDRESS]. 10.07.2002 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції Кравченко Оленою Олександрівною винесено Постанову серії АА № 240091 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], та заборонено здійснювати відчуження майна. Арешт накладено у звязку з виконанням виконавчого листа № 2-1916, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 28.05.2001 року на стягнення з [PERSON] на користь Фірми «Прокат» збитків в розмірі 787,24 грн. У відповіді № 52209 від 03.08.2018 року на запит позивача Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомив, що відповідно до даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 18.07.2018 року виконавчі документи стосовно [PERSON] на виконанні в Відділ не перебувають. Надати більш детальну інформацію або зняти арешт з майна не виявляється можливим у звязку із знищенням документообігу відділу на підставі закінчення строків зберігання справ. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та обтяження на квартиру № [ADDRESS], що належить [PERSON], накладено арешт на підставі постанови виконавчої служби. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ч. 1 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (що діяв на момент подій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Оскільки, виконавче провадження закінчено, документи знищено, позивач позбавлений можливості захистити свої законні права поза судовим вирішенням спірного питання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved