Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] про виселення із житлового будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16819207 від 27 січня 2014 року він являється власником житлового будинку та присадибної земельної ділянки по [ADDRESS], відповідно до рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року, витребувано у [PERSON] із незаконного володіння і користування житловий будинок по [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою; усунено перешкоди в користуванні належним [PERSON] на праві власності житловим будинком [ADDRESS] та присадибною земельною ділянкою за тією ж адресою, шляхом виселення [PERSON] з наведеного будинку , без надання іншого житлового приміщення. Проживаючи у будинку без законних підстав відповідач створює перешкоди в його використанні для проживання його сім'ї, в якій є троє неповнолітніх дітей. Його сім'я проживає на кордоні з Кримом, де існує небезпека воєнних дій, у зв'язку з чим він має намір переїхати на проживання у власний будинок в [ADDRESS]. В добровільному порядку відповідач відмовляється виселитися із житлового будинку, а тому він вимушений звернутися до суду та просить суд виселити [PERSON] із житлового будинку по [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення із зняттям з реєстрації місця проживання в наведеному будинку та стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати, а саме 243 гривні 60 копійок судового збору та 2000 витрат на правову допомогу. Відповідачем по справі на адресу суду було надано заперечення на позовну заяву [PERSON], в якій вона просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. В запереченнях відповідач вказала, що будинок, в якому вона проживає, належав батькові позивача [PERSON], з яким я перебувала у фактичних шлюбних відносинах з осені 1988 року по день його смерті [INFO] року. Зареєстрована вона у вказаному будинку з 05 січня 1989 року. Проживаючи разом з [PERSON] вони вели спільне господарство, вели спільний сімейний бюджет, піклувалися один про одного. Тобто між ними склалися і тривалий час існували сімейні відносини і лише смерть [PERSON] розлучила їх. На початку 90-х років вона за пропозицією [PERSON] продала в [ADDRESS] половину належного їй будинку, а вилучені від продажу гроші та спільні з [PERSON] заробітки використовувалися на потреби їхньої сім'ї, виплату аліментів на двох дітей [PERSON], ремонт та благоустрій будинку по [ADDRESS], в якому вони разом проживали. Коли [PERSON] захворів вона його доглядала, лікувала. А позивач по справі [PERSON] свого батька взагалі не відвідував і матеріальної допомоги не надавав. Всі витрати на лікування вона сплачувала із пенсії своєї та покійного [PERSON] За власні кошти вона поховала [PERSON] та зробила поминальні обряди. Увесь час після його смерті вона доглядає за будинком та могилою покійного. Відповідач, вважає, що поселилася в будинок і проживає там правомірно, за бажанням та згодою покійного [PERSON] - батька позивача, як член сім'ї колишнього власника будинку. Заповіту на своїх дітей [PERSON] не склав, бо діти до нього не приїжджали та його не доглядали, а перед смертю [PERSON], коли той просив приїхати їх, не приїхали. Відповідач посилається на те, що відповідно до Житлового Кодексу, в разі припинення сімейних відносин із власником будинку колишні члени його сім'ї не втрачають права користування займаним ним жилим приміщенням та вважає, що та обставина, що особа є власником житлового будинку, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, сама по собі не може бути підставою для виселення інших осіб, які там правомірно проживають. Не є підставою для виселення членів сім'ї колишнього власника, і факт переходу права власності на будинок до іншої особи, оскільки ніхто не може бути виселеним із займаного житлового приміщення або обмежений в користуванні ним не інакше як на підставі та в порядку, передбаченими законом. Підстав для виселення, передбачених законом, а саме ч. 3 ст. 9 ЖК України в позовній заяві не наведено, а тому позов є необгрунтованим. Відповідачем по справі [PERSON] на адресу суду було подано зустрічну позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права користування житловим будинком, в якому [PERSON] просить суд встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] з грудня 1988 року по день його смерті - [INFO] року та визнати за нею право користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS]. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказала, що будинок по [ADDRESS], в якому вона проживає з осені 1988 року і по даний час, [PERSON] успадкував після смерті, [INFO] року, свого батька [PERSON]. Мати [PERSON] - [PERSON] в грудні 1982 року залишила свого чоловіка [PERSON] - батька позивача за первісним позовом,та виїхала з смт. Піщанка, розділивши за рішенням суду спільно нажите майно. Восени 1988 року вона поселилася у спірному будинку, який на той час належав [PERSON], як наймач житла. З кінця грудня 1988 року вони з [PERSON] стали проживати однією сім'єю як чоловік та дружина, тобто як подружжя, а 05 січня 1989 року вона за згодою власника [PERSON] була зареєстрована у спірному будинку, де вони вдвох прожили майже 24 роки до дня смерті [PERSON] Відповідач [PERSON] вказує, що спільне проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного сімейного бюджету підтверджуються її реєстрацією та їхнім спільним проживанням з покійним майже 24 роки в одному будинку, встановленням двох видів опалення, проведенням ремонтних робіт в будинку, обробітку присадибної земельної ділянки, спільним відпочинком в період відпусток, відзначенням в колі друзів та знайомих свят. Вона здійснила похорон [PERSON] та поминальні обряди за власні кошти, з дня смерті [PERSON] здійснює догляд за будинком, обробляє присадибну ділянку, сплачує необхідні комунальні платежі, і крім іншого залишається проживати в даному будинку так як іншого житла не має. В даному будинку проживає правомірно. Також, [PERSON] посилається на те, що ст. ст. 400-406 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживаю разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону - тобто виникає особистий сервітут, який зберігає чинність у разі переходу права власності до іншого суб'єкта. На підставі викладеного просить зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити. Представником позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокатом Лукавським А. В. суду було надано заперечення на зустрічний позов [PERSON], в якому він просить суд в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, оскільки відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Також представник позивача за первісним позовом посилається на те, що за змістом ст. 74 СК України на майнові права жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, норми глави 8 СК України поширюються тільки в том випадку, якщо під час спільного проживання вони не перебували в іншому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про одруження та повідомлення Піщанського відділу РАЦС [PERSON] із 23 січня 1972 року і по день смерті перебував у шлюбі з матір'ю [PERSON] - [PERSON]. Також представник зазначив, що вимоги про встановлення факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу можуть бути заявлені тільки за період з 01 січня 2004 року із вступом в дію СК України, так як нормами Кодексу про шлюб та сім'ю, встановлення такого факту не передбачалося. Представник не заперечує, що заявниця із дні вселення в будинок і по день смерті [PERSON] проживала в будинку на законних підставах, як квартирант, так як на це була згода батька [PERSON] Посилання відповідача на право подальшого проживання, в успадкованому [PERSON] будинку, за правом особистого сервітуту, вважає, безпідставними, оскільки таким правом користуються члени сім'ї власника житла, яким являється [PERSON], який не бажає, щоб [PERSON] там проживала і далі. А тому просить в задоволенні вимог зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Лукавський А. В., заявлені в первісному позові вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просив суд первісний позов задовольнити. Зустрічний позов вважає необґрунтованим, не визнає його, просить суд відмовити в його задоволенні, з підстав викладених в запереченнях на зустрічну позовну заяву. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні вимоги викладені в позовній заяві не визнали, вважають їх необґрунтованими, просять суд відмовити у задоволенні вимог за первісним позовом. Вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві, підтримали повністю, просили суд їх задовольнити. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється рідною сестрою покійного [PERSON] та тіткою позивача по справі [PERSON] Суду розповіла, що покійний [PERSON] всі гроші вкладав в свій будинок. Коли вставляв нові вікна, то [PERSON] взагалі поїхала з Піщанки до сина. Її брат, [PERSON], тоді дзвонив їй і просив, щоб вона прийшла приготувати їсти для робочих, бо немає кому. Коли її брат встановлював нові двері, робив новий паркан, [PERSON] теж не було. Після того як її брат помер, після похорону [PERSON] не давала його дітям переночувати в хаті, вигнала їх та викликала міліцію, і вони прийшли ночувати до неї. Їй відомо, що в будинку її брата [PERSON] були лише квартиранткою, вони навіть спали в різних кімнатах. Її брат сам собі прав, прасував, а коли приїжджали його внуки, [PERSON] нічого їм не готувала їсти. Похорони її брата та поминальні обряди [PERSON] проводила за його ж гроші, які він сам собі склав, та які від неї ховав, та про місце знаходження яких розповів лише їй та ще одній сестрі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що являється рідною сестрою покійного [PERSON] та тіткою позивача по справі [PERSON] Суду розповіла, що [PERSON] квартирантка її брата [PERSON] вказала, що [PERSON] взагалі ніколи нічого біля хати не робила, бувало, що її по 1- 1,5 місяця не було, так як вона купила хату під Вінницею, та там проживає її син, до якого вона і їздила. Її брат сам вставляв в будинку двері, вікна, сам собі склав гроші на поховання. Після похорону її брата, [PERSON], вигнала його дітей з хати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показала, що проживає в смт. Піщанка та являється сусідкою [PERSON], яка проживала з покійним [PERSON] З [PERSON] має неприязні відносини, так як та має звичку говорити неправду та оббріхувати людей.. пам'ятає як [PERSON] прийшла поселятися до [PERSON] в якості квартирантки. Її це дуже здивувало, так як [PERSON] проживав сам, та [PERSON] теж була незаміжня. Вказала суду, що покійний [PERSON] дуже любив свою дружину [PERSON], яка його покинула, та діти для нього були на першому місці [PERSON] його дітей не визнавала, коли ті приїжджали, то ночували в її сина. Коли [PERSON] встановлював у будинку нові вікна, [PERSON] не було в Піщанці. А [PERSON] розказував їй, що [PERSON] купила хату, наскільки вона пам'ятає від Оратором. Коли [PERSON] лежав хворий, то вона його не відвідувала, та в його будинку не бувала. Про те за чиї гроші ховали її сусіда [PERSON] їй не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в смт. Піщанка, довгий час проживала по одній вулиці з [PERSON], але коли вона переїхала проживати на сусідню вулицю, то вони продовжили спілкування. Пам'ятає, як [PERSON] просилася до [PERSON] на квартиру. Проживали вони разом в одній хаті, яку [PERSON] будував разом зі своєю матір'ю. Які стосунки були між [PERSON] та [PERSON] вона не знає. Всі ремонті роботи в будинку та біля нього [PERSON] проводив сам, та як мав гроші, бо в свій час отримував гарну зарплату, а потім пенсію. Ще за житя [PERSON] розповів їй, що зібрав гроші і на похорон, і на поминки, і де ці гроші заховані знають його сетсри. Їй відомо, що за 24 роки вона не бачила [PERSON] з іншою жінкою крім [PERSON], про те, чи була в нього коханка їй не відомо. Знає лише те, що в дітей він грошей ніколи не брав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в смт. Піщанка та з [PERSON] жили по сусідству, їх діти разом ходили до школи, вони дружили сім'ями. Пам'ятає, як [PERSON] запросив її з чоловіком до себе додому, де вони побачили незнайому жінку, як в подальшому виявилося, то була [PERSON], яку [PERSON] представив їм як свою квартирантку. Вона чула як [PERSON] і [PERSON] з'ясовували стосунки, а [PERSON] часто розповідав, що вони дуже часто сваряться вдома. Також [PERSON] розповідав, що в нього гроші окремо, а в [PERSON] гроші окремо. Також він казав, що не знає як вигнат її з свого будинку. Також зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] продала якусь хату і мала купити собі будинок та з'їхати від нього. Проте [PERSON] купила будинок і записала його на свого сина. [PERSON] сам вставляв вікна в будинку за свої гроші, потім сам робив опалення. Вже після його смерті бачила як до його будинку приїхала машина, і до неї грузили шифер, вікна.. За життя [PERSON] не раз говорив, що на випадок смерті в нього є гроші на похорон, на поминки. Їй також відомо, що [PERSON] не пускає дітей [PERSON] до його будинку.. знає, що [PERSON] платив аліменти на дітей. Про поділ майна з його дружиною [PERSON] їй невідомо нічого і він їй про це нічого не розказував. Їй лише відомо, що [PERSON] з своєю дружиною посварилися, вона забрала дітей, і поїхала до себе додому. Свідок [PERSON] суду дав наступні показання. Вказав, що проживає в Піщанці. З покійним [PERSON] працював в одній школі більше 30 років, жили вони також поряд. Йому відомо, що [PERSON] булла квартиранткою [PERSON] він ніколи не говорив про неї як про дружину. В житті все робив для сім'ї та дітей. Коли вони разом з ним возили дітей з школи на змагання, то [PERSON] за змоги по дорозі завжди заїжджав до дітей. Одного разу [PERSON] йому сказав, що його квартирантка буде з'їзджати від нього, так як купила собі будинок під Вінницею. Свідок [PERSON] суду пояснив, що живе в смт. Піщанка та являється селищним головою. Вказав, що близько 25 років тому йому стало відомо, що [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] З [PERSON] вони разом працювали в системі кооперації приблизно до 1997 року, їхні сім'ї дружили, вони ходили один до одного в гості. Також він був на юбілеї [PERSON] в ресторані, який йому влаштувала [PERSON]. На новорічні свята він з компанією завжди ходили до [PERSON] та [PERSON] додому, де вони приймали гостей разом. Він завжди думав, що вони перебувають в шлюбі, а [PERSON] просто не змінила прізвище. Дуже часто [PERSON] давала йому гроші, щоб він щось купив їм додому. Це Були і крупи, і ковдри, різне. Все це він купував і привозив всі ці речі до їхнього з [PERSON] будинку. Коли [PERSON] хворів, то він його відвідував, його доглядала [PERSON] і крім неї в будинку він більше ніколи нікого не бачив. [PERSON] завжди дуже гарно говорив про [PERSON], ніколи нічого поганого він про неї не говорив. [PERSON] його потім хоронила, замовляла поминки. Сім'ями вони дружили приблизно до 2000 - 2002 року, але потім він сам розлучився зі своєю дружиною. Проте вони з [PERSON] та [PERSON] продовжували здибатися, він їх продовжував відвідувати, ніяких нарікань від [PERSON] на [PERSON] не чув, вони завжди зустрічали та приймали його разом. Свідок [PERSON] суду пояснив, що багато років був знайомий з [PERSON], здибалися з ним, приходили один до одного в гості, буди сусідами. Він допомагав роботи ремонт в літній кухні [PERSON] та останній розповідав йому, що дружина [PERSON] покинула його, бо в нього була інша жінка. Коли [PERSON] жив сам після того як його покинула дружина [PERSON], він не міг сам собі дати ради і будинку теж. А після того, як прийшла до нього жити [PERSON] вона довела все в будинку до зразкового вигляду. Проживали вони разом як чоловік і дружина. Бував в них гостях 2-3 рази в місяць, в них були дуже гарні відносини, вони мали господарство, разом обробляли город. Вказав, що [PERSON] квартиранткою не була, вона одна за ним доглядала коли він хворів. Про їхній сімейний бюджет йому не відомо нічого. Свідок [PERSON] сулу пояснила, що давно знає [PERSON], а більш близькі стосунки між ними склалися, коли [PERSON] попросила робити медичні маніпуляції для її чоловіка [PERSON] Вона погодилася, так як була на пенсії, а в минулому була медичною сестрою. Коли вона приходила роботи медичні процедури, то крім [PERSON] вона там нікого не бачила, доглядала за [PERSON], саме вона купувала ліки для нього та розраховувалася з нею після процедур. Інколи вона бачила там сестер [PERSON], але вони просто там стояли, а весь догляд здійснювала [PERSON] вона в цьому домі була дружиною і хазяйкою. Свідок [PERSON] суд пояснила, що дуже добре знає [PERSON], разом ходили до церкви. Вона часто бувала в гостях в неї та її чоловіка [PERSON], там також були його сестри та сусіди, які завжди хвалили [PERSON] як добру дружину та господиню. Вона готувала, прибирала, прала, [PERSON] завжди був задоволений [PERSON] та був доглянутий. Також він розповідав їй, що віддав своїм синам золото, гроші, і вони домовилися, що після його смерті в будинку буде проживати [PERSON], а коли вона помре, то вони поділять будинок між собою. У [PERSON] та [PERSON] був спільний бюджет. Вони тривали господарство, свиней. Коли [PERSON] помирав і просив приїхати дітей, то вони не приїхали. Вікна в будинку вставляли разом, зі слів [PERSON] за спільні кошти. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає в смт. Піщанка та працює в управлінні пенсійного фонду. Повідомила суду, що являється депутатом по вул. Першотравневій, де проживали [PERSON] та [PERSON] В минулому вона разом з чоловіком проживали там на квартирі. Пам'ятає, коли його покинула колишня дружина, він це дуже важко переживав. А коли до нього переїхала жити [PERSON] він повеселішав, змінився. [PERSON] робила в будинку ремонти, доглядала будинок, там було встановлено опалення, бойлер, всі зручності з вулиці були перенесені в будинок. [PERSON] та [PERSON] проживали увесь цей час як сім'я. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в смт. Піщанка, являється пенсіонеркою. Довгий час працювала на посаді секретаря селищної ради і майже всіх людей в смт. Піщанка знає, в тому числі і [PERSON] Стверджує, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. Часто їх можна було разом побачити на різних урочистостях. Бувала в них гостях, [PERSON] була гарною господинею, порядною жінкою. В будинку [PERSON] проживала на правах його дружини. Жодних заяв чи нарікань на поведінку [PERSON] до селищної ради ні від кого не надходило. Коли перед смертю [PERSON] вони з головою селищної ради прийшли його відвідати, він був дуже доглянутий, було приготовано їсти. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] проживала з [PERSON], як дружина, вони тримали господарство, тримали городи біля хати та в лісі, мали гарні відносини між собою. Його діти рідко з ним спілкувалися. Його колишня дружина забрала в нього все. Сестри часто ходили до них в гості, їли те, що приготувала для них [PERSON] Діти навіть перед смертю [PERSON] не приїхали з ним попрощатися, хоча він дуже їх попросив. А [PERSON] все життя про нього піклувалася, і перед смертю доглянула його. Суд, заслухавши учасників процесу, беручи до уваги пояснення свідків, дослідивши та вивчивши матеріали справи та інші докази, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог за первісним позовом слід відмовити, а вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню, з наступних підстав. При вирішенні спору між сторонами суд керується нормами, закріпленими в ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, де вказано, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Аналіз зазначених положень дає підстави вважати, що про утворення особами сім'ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім'ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчить положення ст. 74 СК України. Встановлення такого факту передбачено в судовому порядку відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України). Статтею 256 ЦПК України визначено перелік фактів, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені в судовому порядку, зокрема і проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу (п. 5 ст. 256 ЦК України). Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено можливість встановлення також інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні було встановлено, підтверджено поясненнями сторін та їхніх представників та ними не оспорювалося, а також підтверджено показами допитаних в судовому засіданні свідків, що відповідач за первісним позовом [PERSON] та покійний [PERSON] - батько позивача за первісним позовом [PERSON], спільно проживали в одному будинку по [ADDRESS] з осені 1988 року по [INFO] року та були пов'язані спільним побутом: вели спільне господарство, за спільні кошти проводили ремонті роботи та роботи по благоустрою вказаного будинку, доглядали присадибну земельну ділянку. Відповідно до запису в будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в [ADDRESS], [PERSON] була зареєстрована у вказаному будинку на постійне місце проживання з 13 січня 1989 року. [PERSON] та покійний [PERSON] разом проводили своє дозвілля, приймали гостей, в тому числі дітей як [PERSON] так і [PERSON], разом відвідували своїх знайомих та друзів, разом відпочивали, що підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , та інших, спільними фотографіями. В судовому засіданні встановлено, підтверджено свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Я, та не оспрювалося позивачем за первісним позовом що [PERSON] тривалий час здійснювала догляд за [PERSON], який тяжко хворів, також після його смерті займалася його похороном та поминальними обрядами, встановила пам'ятник на місці його поховання. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Піщанської селищної ради № 977 від 31 серпня 2012 року, [PERSON], [INFO] дійсно проживала зі своїм чоловіком [PERSON] з 1989 року по день його смерті по [INFO] року, а також [PERSON] проводила похорони та поминальні обряди, доглядає за майном і фактично вступила у володіння його спадковим майном за адресою [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] мали по відношенню один до одного взаємні права та обов'язки, про що свідчить той факт, що вказані особи прожили разом в одному будинку майже 24 роки. Суд не бере до уваги посилання представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом те, що судом не може бути встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], оскільки [PERSON] з 23 січня 1972 року і по день смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з матір'ю [PERSON] - [PERSON], а за змістом ст. 74 СК України на майнові права жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, норми глави 8 СК України поширюються тільки в тому випадку, якщо під час спільного проживання вони не перебували в іншому шлюбі. При цьому суд керується тим, що норми, закріплені в главі 8 СК України регулюють право спільної сумісної власності подружжя, а в ч. 1 ст. 74 СК України вказано, що майно, набуте чоловіком і жінкою, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі належить їм на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що не заперечувалося сторонами, те що [PERSON] з 23 січня 1972 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та підтверджено показами свідків, що його дружина [PERSON] залишила [PERSON] в 1982 році, забравши дітей та розділивши майно, відповідно до рішення народного суду Піщанського району Вінницької області від 03 грудня 1983 року, і з того часу з ним не проживала, до місця проживання [PERSON] не поверталася, на похорони неприїжджала. Враховуючи, що норми глави 8 СК України та ч. 1 ст. 74 СК України не містять заборони для суду встановлювати факт проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а ч. 2 ст. 256 ЦПК суду надано право встановлювати інші факти, що мають юридичне значення, беручи до уваги, що в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали в будинку по [ADDRESS] понад 23 роки, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, суд вважає, що вимогу зустрічного позову [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити, оскільки це не буде суперечити моральним засадам суспільства, так як жінка, з якою [PERSON] перебував у шлюбі, покинула його до того, як він розпочав спільне проживання з [PERSON] та вважає за доцільне встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю в період з грудня 1988 року по [INFO] року. Безпідставним є також посилання представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним на те, що вимоги про встановлення факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу можуть бути заявлені тільки після настання таких обставин після 01січня 2004 року із набранням чинності СК України, так як нормами Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв до 01 січня 2004 року встановлення такого факту заборонялося. При цьому суд враховує, що ЦПК УРСР 1963 в редакціях різних років, в тому числі за період з 1988 року по 01 січня 2005 року (до набрання чинності ЦПК України) містив інститут окремого провадження, в тому числі, щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме в ч. 2 ст. 273 ЦПК УРСР було зазначено, що судовим порядком можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо діюче законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.. 47 Конституції України від 28 червня 1996 року, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що від встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] залежить виникнення, зміна або припинення права [PERSON] на житло, яке гарантоване Конституцією України. Відповідно до положень ст.383 ЦК України, власник житлового приміщення має право використовувати помешкання для власного проживання членів сім'ї, інших осіб. Згідно положень ст. ст. 150, 155 ЖК України та ч. 1 ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник такої квартири (будинку) не може бути позбавлений права користування ним, крім випадків, установлених законодавством України. Згідно ст. 156 ЖК України: члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника непотрібно . Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу . Частиною 2 статті 64 ЖК України встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Так, відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що на даний час власником будинку по [ADDRESS], в якому зареєстрована та проживає [PERSON] , являється [PERSON], про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16819207 від 27 січня 2014 року. Водночас, ст. 405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема: члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 405 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Судом, відповідно до домової книги (а.с.69-71), було встановлено, що [PERSON] була прописана в будинку [ADDRESS] з 13 січня 1989 року, тобто коли його власником був [PERSON] Тобто останній не заперечував проти цього і фактично [PERSON] на правових підставах була як зареєстрована в будинку, так і тривалий час в ньому проживала. Підстав для позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням, як то передбачено вимогами ст. 405 ЦК України, ст.116, 157 ЖК України позивачем [PERSON] та його представником суду не було надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірно вселилася до будинку [ADDRESS] зі згоди власника будинку на той час [PERSON], вела з ним спільне господарство, враховує тривалість часу їх спільного проживання, та вважає, що вона правомірно на даний час користується домоволодінням, а тому відповідно ч. 6 ст. 403 ЦК України, враховуючи навіть зміну власника майна, як член сім'ї колишнього власника будинку, не може бути позбавлена права користування будинком. Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157 ЖК України. Відповідно до вимог ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Виселення, згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК України, може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно із ч. 3 ст. 116 ЖК України, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення також, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення. Однак, з таких підстав позов [PERSON] не заявлений. Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Посилання позивача, як на правову підставу задоволення позову на те, що відповідач [PERSON] добровільно відмовляється виселитися з житлового будинку та на те, що в рішенні Піщанського районного суду від 30 грудня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року, зазначено, що перешкоди у користування будинком мають бути усунені шляхом виселення відповідача із житлового будинку по [ADDRESS], які суд бере до уваги, є безпідставним доводом позивача та його представника за первісним позовом, оскільки це суперечить вищевказаним нормам Житлового кодексу України і підстав для виселення [PERSON] суду надано не було. Крім того, в ухвалі Апеляційного суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року вказано, що будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] являється членом сім'ї колишнього власника, для яких ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом, матеріали справи не містили. Але разом з тим, під час розгляду даної справи судом встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], тобто було доведено, що вона є членом сім'ї колишнього власника будинку, а тому за нею відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України та ч. 6 ст. 403 ЦК України зберігається право користування житлом, а правові підстави для її виселення, передбачені житловим законодавством відсутні. Враховуючи, що суд не знайшов доведеним підстави для виселення [PERSON] з житлового будинку, суд відмовляє в задоволенні вимоги за первісним позовом про зняття її з реєстрації постійного місця проживання за адресою [ADDRESS]. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в тому числі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи, що вимога про виселення [PERSON] задоволена не була, вимога про зняття з реєстрації також не підлає задоволенню. Зазначене підтверджується: копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16819207 (а.с.6-7), копією рішення Піщаеського районного суду Вінницької області від 30 грудня 2014 року (а.с.8-9), копією довіреності (а.с.10), ордером (а.с.11), квитанцією № 64 про оплату гонорару (а.с.12), копією довідки виконавчого комітету Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області № 977 від 31 серпня 2012 року (а.с.24), копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.25), копіями квитанцій (а.с.26-27), копіями накладних (а.с.28-33), ордером (а.с.43), витягом з договору про надання правової допомоги (а.с. 44), копією домової книги (а.с. 69-71), копією рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 10 липня 2014 року (а.с.72-73), копією рішення народного суду Піщанського району Вінницької області (а.с.74-77), копіями накладних та квитанцій (а.с.78-86), довіреністю (а.с.93), квитанцією про оплату гонорару (а. с. 132), копією ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 25 лютого 2015 року (а. с.133-134). При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ч.1 ст.88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат пов'язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать, в тому числі, і витрати на правову допомогу. Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні вимог за первісним позовом, та повністю задоволено зустрічний позов, беручи до уваги, що позивачем за зустрічним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 121 гривні 80 копійок за подання заяви в порядку окремого провадження та судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру в розмірі 243 гривні 60 копійок, дані судові витрати слід стягнути з позивача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON], в розмірах, що були встановлені в редакції Закону України «Про судовий збір» станом на день подачі зустрічного позову. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» з 01 січня 2015 року установлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1 218 гривень. Таким чином розмір оплати за надання правової допомоги не повинен перевищувати 487 гривень 20 копійок за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Таким чином, судом підраховано, що представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON], на користь яких ухвалено рішення по справі був присутній в судових засіданнях 30 червня 2015 року, 08 липня 2015 року, 03 серпня 2015 року, 12 серпня 2015 року, 01 вересня 2015 року, 07 вересня 205 року, 14 вересня 2015 року, які фіксувалися за допомогою звукозаписувального технічного засобу загальним часом понад чотири години. Судом враховано, що представником відповідача за первісним позовом було підготовлено зустрічну позовну заяву, та зібрано докази - документи, які долучені до зустрічного позову та матеріалі справи. З матеріалами даної цивільної справи представник відповідача за первісним позовом в суді не ознайомлювався. А тому враховуючи, вказані обставини, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом витрат за надання правової допомоги підлягають задоволенню на суму 2 000 гривень, відповідно до квитанції, яка міститься в матеріалах справи. На підставі наведеного та

Outcome: approved