Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про поділ спільного сумісного майна подружжя, зазначаючи, що з 23.09.1989 перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 09.03.2016. За час шлюбу придбали житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Згоди про порядок поділу майна між ними не досягнуто, тому позивач просив здійснити поділ вказаного житлового будинку. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 30.10.2018 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 15-16). У підготовчому засіданні представник позивача - [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила здійснити розподіл спільного майна подружжя виділивши у власність позивачу та відповідачці по Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та по Ѕ частини земельної ділянки по [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] в підготовчому засіданні висловила позицію про визнання заявлених в позовній заяві вимог з урахуванням їх уточнень. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON]. та [PERSON] з 23.09.1989 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 09.03.2016. За час перебування в шлюбі придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка по [ADDRESS], що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу від 21.10.2013. Відповідно до статей 60, 61 Сімейного кодексу України (далі - КК України), майно, нажите подружжям в період шлюбу, належить чоловіку і дружині на правах спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з положеннями статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 368 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на визнання відповідачкою позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розподілу спільного майна подружжя шляхом виділу у власність сторонам по Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки по [ADDRESS]. За змістом статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 352,40 грн., що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого ним при поданні позову (704,80 х 0,5 = 352,40). Інша частина понесених позивачем витрат зі сплати судового збору стягуються на його користь з відповідачки.

Outcome: approved