Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , а батьком є [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] зареєстрована в кв . [ADDRESS] , але фактично вже понад двох років мешкає за адресою: [ADDRESS] , веде асоціальний спосіб життя, ніде не працює, притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 178 ч.1 КУпАП. Після смерті свого чоловіка забрати сина на виховання та утримання відмовилася, через дану обставину хлопця було влаштовано в сім`ю тітки (по лінії матері) [PERSON] , яка на даний час утримує та доглядає хлопчика, слідкує за його станом здоров`ям, зовнішнім виглядом, піклується про його моральний розвиток. [PERSON] неодноразово залишала сина [PERSON] на виховання його батькові, а то і взагалі на своїх (тоді ще неповнолітніх) доньок [PERSON] та [PERSON] Траплялися випадки, коли дитина мешкала і у знайомих, і у сусідах, які годували його, одягали, доглядали. Дитина [PERSON] є учнем 3-В класу КЗ «Тернівська ЗОШ № 5 І-ІІІ ступенів Тернівської міської ради Дніпропетровської області», його мати не приділяє уваги навчанню дитини, на батьківські збори не з`являється, з вчителем контакт не підтримує, не забезпечує його шкільним приладдям, не сплачує, за видані адміністрацією школи, зошити. У ході проведення працівниками служби у справах дітей бесіди з [PERSON] стосовно виконання нею батьківських обов`язків, з`ясовано, що вона з сином останні два роки бачилася декілька разів на вулиці. За цей час придбала йому лише одну кофту та пакет солодощів. Після смерті [PERSON] займатися вихованням сина не виявляє бажання, і не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Підставою звернення органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради до суду з даним позовом є необхідність захисту інтересів малолітньої дитини на умови нормального її виховання, утримання, проживання та розвитку. У зв`язку з чим, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , громадянку України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; передати малолітнього [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради для вирішення питання щодо його подальшого влаштування. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як свідчать матеріали справи, відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області 06 жовтня 2010 року, актовий запис № 258 (а.с. 5). Батько дитини [PERSON] , помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 07 серпня 2019 року, актовий запис № 619 (а.с. 7). Відповідно до акту опитування громадян, які мешкають в [ADDRESS] від 05 серпня 2019 року, [PERSON] за місцем своєї реєстрації в кв. [ADDRESS] фактично не мешкає, за життя свого чоловіка неодноразово залишала свого новонародженого сина [PERSON] на виховання батькові, протягом останніх двох років взагалі не займалася вихованням сина, не цікавилася його життям та навчанням, переклавши виконання батьківських обов`язків на двох старших доньок (на той момент неповнолітніх) та [PERSON] Хлопчик останнім часом мешкав по сусідах, які його годували, одягали, доглядали (а.с. 16). У листі т.в.о. начальника Тернівського ВП ПВП ГУНП в Дніпропетровській області за вих. № 51.3-5692 від 14 серпня 2019 року зазначено, що [PERSON] протягом 2019 року була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП та ч. 1 ст. 127 КУпАП (а.с. 17). Як вбачається з характеристики, виданої КЗ «Тернівська ЗОШ № 5 І-ІІІ ступенів Тернівської міської ради Дніпропетровської області», [PERSON] , [INFO] , є учнем 3-в класу, має хороший фізичний розвиток, непогану пам`ять, але навчається не в повній мірі своїх сил. Хлопчик проживав з батьком та двома старшими сестрами. Мати з ними не проживає і не приймає участі у вихованні сина. Часто вдома [PERSON] залишається сам, як вдень, так і ніч (а.с. 11). Згідно інформації про функціонування сім`ї, виданої КЗ «Тернівська ЗОШ № 5 І-ІІІ ступенів Тернівської міської ради Дніпропетровської області», [PERSON] та батько [PERSON] не приділяють увагу навчанню дитини, на батьківські збори не приходили, з вчителям контакт ніяк не підтримували. Батько та мати часто зловживали спиртними напоями, [PERSON] жив по сусідам, друзях батька, які теж зловживали спиртними напоями, майже тиждень промешкав у свого однокласника, бо батька не було вдома. Квартира, в якій мешкає дитина є не чим іншим, як звалищем сміття, постійні скарги сусідів на сморід. Мати рідко з`являлася вдома, весь час зловживаючи спиртними напоями, життям та навчанням дитини не цікавилася. Таке існування, порушує права дитини та загрожує життю та здоров`ю (а.с. 10). З матеріалів справи убачається, що зі слів [PERSON] , з якою проживає малолітній [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] веде розгульний спосіб життя, понад 4 років не займається ані вихованням, ані утриманням дитини, його доля їй не цікава, проживати з ним не виявляє бажання, а тому за даних обставинах вона забрала [PERSON] до себе на тимчасове виховання та утримання (а.с. 15). З письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] - сестер малолітнього [PERSON] , [INFO] , видно, що їх батько помер, а мати [PERSON] не проживає з ними понад 2-х років, веде розгульний спосіб життя, вживає алкоголь, ніде не працює, вона навіть не знає, що діти закінчили навчання у школі та навчаються у технікумі. Забирати [PERSON] до себе вона не захотіла, на сьогоднішній день ним піклується їх тітка [PERSON] , яка проживає в м. Павлоград (а.с. 12). 20 серпня 2019 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради підготовлено висновок № 1828/0/2-19 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Висновок мотивований тим, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бажає піклуватися про малолітнього сина [PERSON] , брати участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні, займатися його розвитком (а.с. 4). Надаючи спірним правовідносинам правову кваліфікацію, суд зазначає наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Пунктом 44 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) від 06.12.2006 року передбачено, що позбавлення батьківських прав є виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно пункту 16 вказаної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно малолітнього [PERSON] , не проявляє батьківської турботи, не цікавиться його здоров`ям, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Раніше відповідач притягалася до адміністративної відповідальності за розпивання спиртними напоями. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання нею обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Зазначене підтверджується матеріалами справи. Виходячи із оцінки доказів у справі, таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання нею своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а тому її слід позбавити батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved