Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачкою. При цьому позивач посилається на те, що 01 жовтня 1999 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають двох спільних дітей - доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що у звязку з поведінкою відповідачки, він втратив до неї почуття любові та поваги. Більше двох років сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення повідомлявся належним чином, згідно поданої до суду заяви просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву відповідно до якої позов визнала та просить розглядати справу у її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 жовтня 1999 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №173 (що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №229607, видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 11 липня 2015 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи). Від шлюбу сторони мають двох спільних доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо більше ніж два роки поспіль. Суд вважає, що оскільки сім'я фактично розпалась та існує формально, надання строку для примирення є безпідставним. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави також слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved