Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив спростувати інформацію, розповсюджену відповідачем у її письмовому зверненні від 11.11.2015 року на офіційному сайті Національного антикорупційного бюро України «[ADDRESS]» наступного змісту : «В Подольском районе уже много лет функционирует отработанный конвейер по выкачиванию «благотворительных взносов» с населения. Взносы собираются не в кассу, а в карман любого сотрудника поликлинники. Лицами организовавшими этот конвейер считаю главврача [PERSON], замов главврача [PERSON], и [PERSON], заведующую лабораторией [PERSON]». Розповсюджена інформація є неправдивою, ганьбить честь та гідність позивача, шкодить його діловій репутації, оскільки позивач обіймає посаду директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативний діагностичний центр» Подільського району м. Києва, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Мостицька, 9. Також просив зобов»язати відповідача у десятиденний термін з дати набрання рішенням законної сили направити на адреси Департаменту охорони здоров»я КМДА, до Подільської районної у м.Києві державної адміністрації, до Фінансової інспекції України та НАБУ листи, які спростовують вищевказану спірну інформацію та вказують на її невідповідність. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], не змінюючи підстави та предмету позову до початку розгляду справи по суті, повністю підтримала вимоги в такій редакції, як викладена у прохальній частині позовної заяви. Зазначила, що для покращення побутових умов лікування хворих та для надання їм якісних та ефективних медичних послуг між КДЦ (в особі позивача ) та Міжнародним фондом допомоги хворим з наслідками травм та захворювань, що має статус благодійної організації, був укладений договір від 23.10.2013 р. про співробітництво. Позивач ніколи не притягувався до жодної відповідальності, а відповідач з травня 2015р. систематично звертається зі скаргами, зверненнями, що позивач організовує механізм отримання благодійних внесків , дозволяє іншим працівникам збагачуватись, тобто обвинувачує у службових зловживаннях безпідставно. Розповсюджена інформація відповідачем висловлена в такій формі, що позивача фактично визнано винуватим у вчиненні кримінального або адміністративного правопорушення, що негативно впливає на його моральне самопочуття, настрій, соціальне самовираження, та порушує немайнові права позивача. Відповідач заперечувала проти позову з тих підстав, що звернення до правоохоронних органів не вважається розповсюдженням інформації, яка порочить честь та гідність особи, згідно ст.40 Конституції України вона має право звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, та посадових і службових осіб цих органів, що зобов»язані розглянути ці звернення, згідно 34 Конституції України вона має право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Пояснила, що при зверненні за медичними послугами до КДЦ ( медичне лабораторне дослідження), отримала чек-підтвердження № 868588 Міжнародного фонду допомоги хворим на 10 грн. (а.с.64), отримала послугу, сплатила кошти працівнику Фонду, але не до каси, як вона це собі уявляла. Якби вона внесла ці кошти до каси, тоді претензій у неї не виникло би, і зі скаргами вона не зверталась. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. [PERSON] 11 листопада 2015р. звернулась до НАБУ зі скаргою на корупцію у поліклініці та бездіяльність МОЗ та ДОЗ, як розміщена на сайті Національного антикорупційного бюро України «[ADDRESS]» наступного змісту : «В Подольском районе уже много лет функционирует отработанный конвейер по выкачиванию «благотворительных взносов» с населения. Взносы собираются не в кассу, а в карман любого сотрудника поликлинники. Лицами организовавшими этот конвейер считаю главврача [PERSON], замов главврача [PERSON], и [PERSON], заведующую лабораторией [PERSON]». ( а.с.6). Відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї, недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 297 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з»ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до п.16 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов»язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003р. №8-рп/2003. Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 ЦК України не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать , гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернулась до Національного антикорупційного бюро України ( правоохоронного органу) із скаргою, як громадянка України, яка зверталась за медичною допомогою до КДЦ. Як пояснила в судовому засіданні відповідач, якби вона сплатила благодійний внесок до каси за отриману послугу , то в неї не було б підстав звертатись зі скаргами. Дійсно, позивач не притягувався до відповідальності. Крім того, між Фондом та КДЦ Подільського району у м.Києві на підставі договору існує співробітництво в межах чинного законодавства, що підтверджується Звітом незалежного аудитора ТОВ «Інсайт» від 20.05.2016р. Разом з тим, до правоохоронних органів входять повноваження перевіряти доводи скарг щодо законності дій посадових осіб, такими повноваженнями сторони не наділені. Отже, звернення відповідача до НАБУ від 11.11.2015р., не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Тому вимоги безпідставні. Представником позивача на неодноразові запитання суду щодо уточнення позовних вимог було підтримано позовні вимоги, в яких вона просила визнати саме інформацію від 11.11.2015р.: «В Подольском районе уже много лет функционирует отработанный конвейер по выкачиванию «благотворительных взносов» с населения. Взносы собираются не в кассу, а в карман любого сотрудника поликлинники. Лицами организовавшими этот конвейер считаю главврача [PERSON], замов главврача [PERSON], и [PERSON], заведующую лабораторией [PERSON]», адресовану НАБУ, недостовірною. Ніяку іншу інформацію визнати недостовірною представник позивача не просила. Згідно ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як спосіб захисту просила зобов»язати відповідача у 10-денний строк з дня набрання рішення законної сили направити листи , які спростовують спірну інформацію та вказують на її невідповідність дійсності на адреси : НАБУ, а також до Департаменту охорони здоров»я КМДА, Подільської районної у м.Києві державної адміністрації, Фінансової інспекції України, КП «Введенське», до депутата Київської міської ради [PERSON], через КП «Введенське» на ім»я міського голови [PERSON]. Тобто, обраний спосіб захисту не відповідає заявленій вимозі відносно конкретної інформації від 11.11.2015р. А звернення та скарги [PERSON] до інших зазначених установ та осіб, в яких вона по суті просить звільнити позивача з посади, розібратись в схемах та інш. (зокрема, 01.12.2015 року зверталась до Подільської РДА, 14.04.2016р. до депутата Київської міської ради [PERSON], 10.02.2016 року через КП « Введенське до Київського міського голови [PERSON], 04.12.2015 року до КП «Введенське», 19.08.2015р. до Департаменту охорони здоров»я) є уривкові, неструктуровані, не конкретизовані, і тому , як зазначила представник позивача, їх важко оспорювати. Тому вимог щодо визнання інших відомостей недостовірними не заявлялось. Суд розглядає справу виключно у межах позовних вимог, і не може вийти за межі заявлених вимог. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Позивач не позбавлений права звернутись з позовом до суду з інших підстав.

Outcome: dismissed