Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним рішення Калуської міської ради № 1250 від 21.07.2011 р. в частині передачі земельної ділянки площею 0,1897 га по [ADDRESS] в постійне користування Івано-Франківській обласній насіннєвій інспекції; визнати недійсним Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,1897 га, виданий відділом Держземагенства насіннєвій інспекції 08.04.2011р. та відмінити його державну реєстрацію. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у нього у власності перебуває нерухоме майно (будівлі та споруди), яке розташовано за адресою [ADDRESS]. Вказане майно попередньо перебувало у власності ВАТ «Калушпроменерго». З метою оформлення прав на земельну ділянку яка використовується для обслуговування будівель та споруд, він звернувся до Калуської міської ради про отримання дозволу на виготовлення документації із землеустрою. Калуська міська рада прийняла рішення про надання такого дозволу, однак проектна організація відмовила виготовити проект по причині, що нерухомість знаходиться на площі належній інспекції сільського господарства. В процесі проведення робіт із землеустрою було встановлено, що частина належного йому майна розташована в межах земельної ділянки площею 0,1897 га, кадастровий номер 260400000080020032, яка на підставі рішення Калуської міської ради від 21.07.2010 р. № 1250 передана Івано-Франківській насіннєвій інспекції в постійне користування та видано державний акт на право постійного користування від 08.04.2011 серія ЯЯ № 136963 (на даний час правонаступником Івано-Франківської насіннєвої інспекції є Державна інспекція сільського господарства в Івано-Франківській області) Вважає, що внаслідок прийняття Калуською міською радою рішення від 21.07.2010 р. № 1250 його позбавлено прав на вільне володіння та розпорядження належним нам майном (будівлями та спорудами та земельними ділянками необхідними для їх обслуговування). Про право постійного користування земельною ділянкою Державноюінспекцією сільського господарства позивач дізнався у серпні 2014 року, тому вважає, що терміни позовної давності не пропустив. Позивач в судове засіданні не з'явився, проте, подав заяву в якій позов підтримав і просить його задоволити у повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, проте, подали заяви про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги визнають і не заперечують щодо їх задоволення. Представник третьої особи без самостійних вимог в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно і належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності із ст.ст. 116, 131 ЗК України, громадяни набувають право власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, крім того мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі дарування та інших цивільно-правових угод. В судовому засіданні встановлено наступне. Згідно договору купівлі-продажу від 12.12.2011 р. [PERSON] купив в [PERSON] 119/1000 часток виробничих приміщень за адресою [ADDRESS] (а.с. 10-11) Даний договір пройшов відповідну державну реєстрацію (а.с. 12) Це майно належало відчужувачу на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2010 р. (а.с. 6-7) У відповідності до ст. 123 Земельного Кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади, або органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 120 ЗК України при переході прав на будівлі та споруди до власника майна переходить право на земельну ділянку необхідну для обслуговування такого майна. Рішенням 66 сесії 5 демократичного скликання Калуської міської ради від 21.07.2010 р. № 1250 надано в постійне користування Івано-Франківській обласній державній насіннєвій інспекції земельну ділянку загальною площею 0,1897 га на [ADDRESS] для розміщення Калуської районної державної насіннєвої інспекції (а.с. 13). На підставі цього рішення видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 136963 (а.с. 14) У зв'язку з тим, що частина земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно позивача, передана у постійне користування відповідачу - Івано-Франківській обласній державній насіннєвій інспекції, позивач звертався з клопотанням про добровільний поділ земельної ділянки (а.с. 16), проте, листом від 08.09.2014 р. державна інспекція сільського господарства в Івано-Франківській області (правонаступник Івано-Франківської обласної державної насіннєвої інспекції) зіслалась на необхідність вирішення спірного питання поділу земельної ділянки в судовому порядку (а.с. 17) Оскільки, відповідачі визнали позовні вимоги, то суд вважає безспірним той факт, що частина належного позивачу нерухомого майна, а саме: прохідний пункт, розташоване в межах земельної ділянки площею 0,1897 га, кадастровий номер 260400000080020032, яка на підставі рішення Калуської міської ради від 21.07.2010 р. № 1250 передана Івано-Франківській обласній насіннєвій інспекції в постійне користування та видано державний акт на право постійного користування від 08.04.2011 серія ЯЯ № 136963 (на даний час правонаступником Івано-Франківської насіннєвої інспекції є Державна інспекція сільського господарства в Івано-Франківській області) Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи вище наведене і те, що на частині земельної ділянки площею 0,1897 га за адресою [ADDRESS], яка була передана в постійне користування Івано-Франківській обласній насіннєвій інспекції в постійне користування, розташоване нерухоме майно позивача, Калуська міська рада не вправі була передавати частину цієї земельної ділянки в постійне користування іншої особи. Тобто, приймаючи оскаржуване рішення від 21.07.2010 р. № 1250, Калуська міська рада не врахувала всіх обставин і порушила право позивача користуватись земельною ділянкою, необхідною для обслуговування його власного нерухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України ст.ст. 116, 123, 131, 152, 155 ЗК України,

Outcome: approved