Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить встановити порядок користування трьох кімнатною квартирою [ADDRESS] , виділивши [PERSON] кімнату площею 15.7 кв.м., в користування відповідача [PERSON] кімнати площею 12.9 кв.м. та 14.4 кв.м.; кухню площею 6.0 кв.м., ванну кімнату площею 2.0 кв.м., вбиральню площею 1.0 кв.м., коридор площею 10.5 кв.м. залишити в загальному користуванні. \~ \~ \~ \~В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 29.03.2016 (справа №643/20372/15-ц) визнано за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці квартири [ADDRESS] . Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 43 кв. м. 1-ша кімната площею 12.9 кв. м., 2-га кімната площею 14.4 кв. м. обладнану балконом і 3-тя кімната площею 15.7 кв. м. також обладнана балконом, кухня площею 6.0 кв.м., ванною кімнатою площею 2.0 кв.м., вбиральні площею 1.0 кв.м., коридору 10.5 кв.м. По склавшомуся між сторонами порядком користування квартирою відповідач з [PERSON] займає кімнати площею 12.9 кв.м. і 14.4 кв.м. Позивач займає кімнату площею 15.7 кв.м. обладнану балконом. Зазначив, що останнім часом між ним та відповідачем не склались відносини та вони не можуть дійти згоди з приводу користування квартирою. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, останній надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази, надані сторонами в обґрунтування вимог, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 29.03.2016 (справа №643/20372/15-ц) визнано за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №163949718 [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1\~ст. 319 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 2\~ст. 319 ЦК України\~власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом\~ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положенням частини першої, другої\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Як роз`яснено в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, в силу\~ст. 104 ЖК України\~суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. За положеннями\~ст. 150 Житлового кодексу Української РСР\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу приписів ч. 1\~ст. 357 ЦК України\~частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч. 3\~ст. 358 ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо ж співвласники не дійдуть згоди з питання щодо здійснення повноважень по володінню і користуванню спільним майном, то спір, що виник, може бути вирішений судом. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500 цс15). Як роз`яснено в п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно з п. 14 цієї\~Постанови Пленуму Верховного Суду України, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника /учасників/ цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог На підставі викладеного і

Outcome: approved