Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачами зобов'язань за укладеними сторонами договорами кредиту, поруки та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами. Загалом позивач просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Державної іпотечної установи заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 510 885 грн. 39 коп., зокрема: по основній сумі боргу в розмірі 478 254 грн. 22 коп., прострочених відсотків за користування кредитом в розмірі 24 378 грн. 55 коп., пені за прострочення сплати кредитних коштів в розмірі 2 659 грн. 71 коп., інфляційних втрат в розмірі 5 592 грн. 91 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] проти позову заперечила повністю, посилаючись на те, що її чоловік сплачує замість неї кредит регулярно, вона не підписувала повідомлення про заміну кредитора. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, посилаючись на те, що він щомісячно сплачував платежі по кредиту [PERSON], виникнення заборгованості відбулося через відсутність у нього відомостей про реквізити платежу після заміни кредитора, наразі заборгованість сплачена, письмове повідомлення про заміну кредитора 31.07.2012 року [PERSON] не отримувала, оскільки перебувала за кордоном. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, посилаючись відсутність вини відповідачів у виникненні заборгованості, дотримання графіків платежів. Вислухавши представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 22 червня 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 60/2012-Д, згідно якого ПАТ «Енергобанк» надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 556 000 гривень, що підтверджується договором, додатками до нього, іншими матеріалами справи. Матеріалами справи підтверджується і сторонами визнається факт одержання відповідачем [PERSON] передбачених договором коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем. 22 червня 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір поруки № 60/2012-Д-П-1, згідно якого відповідач [PERSON] поручалась за зобов'язаннями [PERSON] за кредитним договором, що підтверджується договором. Вказані договори були укладені в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. 26 липня 2012 року між Державною іпотечною установою та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір відступлення права вимоги № 456/12, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за вказаними вище договорами, що підтверджується договором, матеріалами переписки. 31 липня 2012 року ПАТ «Енергобанк» направив [PERSON] повідомлення про заміну кредитора на Державну іпотечну установу, що підтверджується повідомленням. 18 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] із письмовою пропозицією виконати умови договору та сплатити заборгованість за кредитом, де чітко і точно вказав реквізити банківських рахунків, на які слід сплачувати платежі за кредитом, цю пропозицію отримав поштою особисто представник цього відповідача [PERSON], який є її чоловіком, що підтверджується листом, поштовим повідомленням, реєстром, свідоцтвом про одруження, паспортами, посвідченням, свідоцтвами про народження дітей. 30.03.2015 року, 12.05.2015 року, 09.07.2015 року [PERSON] зверталась до позивача та ПАТ «Енергобанк» із письмовими заявами щодо порядку виконання договору, що підтверджується заявами, поштовими квитанціями і повідомленнями. На вказані заяви [PERSON] було надано відповіді ПАТ «Енергобанк» від 17.07.2015 року та Державної іпотечної установи від 18.05.2015 року та 30.07.2015 року, що підтверджується листами. Дати та суми платежів за договором підтверджуються наявними у матеріалах справи квитанціями та іншими документами. Розрахунком заборгованості, наданим позивачем на судовий запит в порядку уточнення відомостей про врахування всіх проведених відповідачами платежів, підтверджується факт невиконання відповідачами умов договору і виникнення боргу в загальному 461 583 грн. 57 коп., який станом на 11.11.2015 року складається із заборгованості за по основній сумі боргу в розмірі 453 031 грн. 99 коп., прострочених відсотків за користування кредитом в розмірі 8 361 грн. 58 коп., пені в розмірі 190 грн. 00 коп. Доводи позову про інший розмір заборгованості у сумі 510 885 грн. 39 коп. не знайшли об'єктивного підтвердження під час судового розгляду, тому при постановленні рішення суд приймає за основу саме вказаний вище розрахунок заборгованості, який узгоджується із наявними у справі доказами. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідачами порушено умови кредитного договору, порушено графік платежів, передбачений додатком до договору про надання іпотечного кредиту, оскільки в період з 15.03.2015 року по 28.07.2015 року було припинено сплату будь-яких платежів за договором, внаслідок чого у позивача виникло законне право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, у позивача станом на час пред'явлення позову виникло право звернення до суду із наявними у цій справі позовними вимогами, оскільки боржник прострочив грошове зобов'язання. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Досудові вимоги позивача відповідачами залишені не виконані, заборгованість за кредитом не сплачена. Згідно ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Оскільки відповідачі всупереч умовам договору та вимогам законодавства не сплачують у встановлені договором строки встановлені договором платежі, вони повинні нести солідарну відповідальність, на них слід покласти в судовому порядку обов'язок сплатити наявну заборгованість. Заперечення відповідачів суд вважає необґрунтованими, оскільки належними і допустимими доказами вони не підтверджені, є непереконливими і спростовуються сукупністю наявних у справі доказів. Згідно ч.1 ст.537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора. Доводи відповідачів про відсутність підстав для дострокового стягнення заборгованості не ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, оскільки відповідачем не доведено дійсності тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх заперечень, зокрема щодо відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання договору, неможливості виконання ними зобов'язань у інший передбачений законом спосіб. Так, відповідачі та їх представники під час розгляду справи не посилались на виконання відповідачами приписів ч.1 ст.537 ЦК України і внесення належних за умовами кредитного договору платежів на депозит нотаріуса, що могло б свідчити про належне і своєчасне виконання боржником свого грошового зобов'язання. Крім того, надані відповідачами матеріали переписки не свідчать про дійсність обставин, на які вони посилаються, оскільки відповідні відомості зазначені лише у підписаних лише однією із сторін зобов'язання листах, а інша сторона не підтвердила письмово або в судовому засіданні факт закриття зазначеного відповідачем банківського рахунку та неможливість виконання відповідачем протягом декількох місяців у визначений договором спосіб. За таких обставин, доводи відповідачів суд вважає непереконливими. Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Доводи представників відповідача про заміну кредитора без згоди боржника суд вважає необґрунтованими, оскільки така заміна не потребує відповідної згоди. Згідно ч.1 ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Будь-яких вимог до нового кредитора боржником фактично не пред'являлось, а звернення боржника до нового кредитора не містило відомостей про наявність спору про порядок виконання договору чи інші умови виконання зобов'язання, а можуть свідчить лише про наміри боржника ухилитись від виконання цивільно-правових зобов'язань і спроби виправдати допущені ним порушення обумовленого договором графіка платежів. Доводи про нездійснення платежів відповідачами через недовіру до змінених реквізитів та непогодження із ними заміни кредитора не ґрунтуються на законі та не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову. Передбачених ст.545 ЦК України підтверджень виконання зобов'язань відповідачі не надали. Доводи відповідачів про неможливість отримання відповідачем [PERSON] повідомлення про заміну кредитора від 31.07.2015 року через перебування цього дня за кордоном суд не приймає до уваги, оскільки такий факт не змінює правових наслідків і сутності правовідносин, крім того, цей документ не містить дати вручення примірника повідомлення [PERSON], тому відповідні доводи відповідачів не спростовують можливості отримання цього документа в інший день. Надані представниками відповідачів в судовому засіданні письмові докази - документи без назви, підписів та печаток, які вони вважали виписками із системи «клієнт-банк», та якими обгрунтовували здійснення платежів за кредитом, суд вважає недопустимими доказами, оскільки вони не містять реквізитів офіційного документа. Крім того, позивачем не визнано факт прийняття виконання відповідних грошових зобов'язань, а платежі здійснені не відповідачем, а іншою особою - [PERSON] всупереч умовам договору та без погодження із кредитором, тобто боржник у зобов'язанні не виконав свого обов'язку виконати зобов'язання особисто згідно умов договору, чим порушено приписи ст.ст.527,528 ЦК України. Передбачених законом підстав для відмови у судовому захисті інтересів держави в особі Державної іпотечної установи, достатніх правових підстав для відмови у задоволенні позову суд не вбачає. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження в судовому засіданні лише частково, оскільки частково ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, при цьому заперечення відповідачів ґрунтуються на законі на письмових доказах також лише частково, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити лише в частині доведених позовних вимог. Судові витрати згідно ст.88 ЦПК України слід поділити між відповідачами порівну.

Outcome: partial