Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 474кв.м та 1/2 частку домоволодіння, що належали його померлому батькові, та земельні ділянки площею 92кв.м та 85кв.м у спільній сумісній власності з [PERSON], що розташовані за адресою: вул. Садова, 104, м. Черкаси. В обґрунтування позову позивач зазначив, що після смерті батька не звернувся своєчасно до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини, оскільки фактично її прийняв. Натомість у звязку з тим, що в його паспорті місцем реєстрації проживання зазначена адреса: вул.. Садова, 102, м. Черкаси, - нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тож позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Відповідач не надав заперечень проти позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання адвокатських послуг №23 від 27.11.2015р. підтримав позовні вимоги та пояснив суду, що позивач фактично проживав разом зі своїм батьком і здійснював догляд за ним до моменту його смерті, а тому фактично прийняв спадщину. На теперішній час право власності позивача на спадкове майно не підтверджене належними документами, тобто не визнається, хоча і ніким не оспорюється, тому він звернувся до суду з зазначеним позовом. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності №3331-01-21 від 02.12.2015р. в судове засідання не зявилася, проте надала заява про розгляд справи у її відсутність в якій також зазначила, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її сином. Померлий [PERSON] був її чоловіком, але на момент його смерті вони вже не перебували у шлюбі. Підтвердила ту обставину, що позивач доглядав померлого і всіляко завжди допомагав і їй і померлому [PERSON]. Майно померлого на теперішній час належить позивачу, як спадщина, оскільки ніхто не заперечує, що саме позивач є єдиним спадкоємцем, бо його відношення, турбота і ставлення за батьками заслуговує на належну вдячність. Зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. В якості доказів по справі судом досліджені паспорт позивача (а.с.4), свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с.5), державний акт на право власності на земельні ділянки (а.с.6-7), свідоцтво про право власності на будинок (а.с.8-9), витяг з експертної грошової оцінки земельної ділянки (а.с.10), висновок про ринкову вартість житлового будинку (а.с.11), довідка з місця проживання (а.с.12), лист нотаріусу (а.с.13), свідоцтво про народження позивача (а.с.21), витяг зі спадкового реєстру (а.с.22), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.62), інвентаризаційна справа на домоволодіння по вул. Садова, 104, м. Черкаси (а.с.63-70), довідка КП «Черкаське ООБТІ» від 29.01.2016р. №328о (а.с.71). Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження позивача (а.с.21). 05.10.2014р. [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с.5). На момент смерті [PERSON] позивач був зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується відомостями про зареєстроване місце проживання в паспорті позивача (а.с.4). Померлий [PERSON] проживав за адресою: [INFO]. Разом з померлим за цією ж адресою фактично проживав і вів спільне господарство позивач, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с.12). За життя [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 474кв.м. та 1/2 частка домоволодіння загальною площею 90,6кв.м, що за адресою: вул.. Садова, 104, м. Черкаси (а.с.6, 71). Крім того за цією ж адресою земельна ділянка площею 92кв.м належала на праві спільної сумісної власності померлому та [PERSON], а земельна ділянка площею 85кв.м померлому, [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] не перебували у шлюбі з 30.09.1979р. (а.с.62). Після смерті [PERSON] позивач фактично вступив у володіння нерухомим майном померлого, проте звернувся до нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину лише 10.11.2015р.. Разом з тим, нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що на момент смерті батька позивач був зареєстрований за іншою адресою. Фактично прийняв спадщину та не маючи відповідних документів, підтверджуючих право власності позивача на спадкове майно, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож спір виник з правовідносин про право власності та спадкування і регулюється Цивільним кодексом України (далі ЦК). Згідно ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1225 ЦК передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 ст.1269 ЦК передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до приписів ч.1 ст.1272 якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Разом з тим, згідно ч.3 ст.1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тож для встановлення факту прийняття спадщини необхідно встановити місце проживання спадкоємця. З матеріалів справи вбачається, що позивач на момент смерті батька був зареєстрований за адресою: [INFO], - у звязку з цим відповідно до ст.6 Закону України від 11.12.2003р. №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вважається таким, що проживав за цією адресою. Разом з тим, ч.6 ст.29 ЦК гарантує право фізичної особи мати кілька місць проживання. Тож перебування фізичної особи на реєстрації за однією адресою, а фактичне проживання за іншою не є порушенням. Судом встановлено, що позивач фактично проживав за адресою: [INFO], - разом з померлим батьком протягом останніх пяти років до моменту його смерті. За таких обставин на підставі ч.3 ст.1268 ЦК позивач фактично прийняв спадщину після смерті батька. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На реалізацію зазначеної вимоги закону позивач звернувся до нотаріусу, проте йому було відмовлено, оскільки він пропустив строк прийняття спадщини. Згідно відомостей зі Спадкового реєстру інших осіб, які звернулись з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] немає. Отже Відповідно до ст.1277 ЦК спадщина може бути визнана відумерлою та перейти у власність територіальної громади. Оскільки спірне нерухоме майно перебуває на території Черкаської міської ради, то позов предявлений до належного відповідача. За змістом статті 4 ЦПК, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Згідно ст.392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд вважає, що право позивача на успадковане ним майно після смерті його батька є невизнаним та оспорюваним, а тому підлягає захисту. Разом з тим, щодо вимог про визнання права власності в порядку спадкування на майно спадкодавця, яке належало померлому на праві спільної сумісної власності з іншими особами суд зауважує наступне. З системного аналізу положень ч.3 та 4 ст.355 ЦК вбачається, що право спільної сумісної власності виникає з договору або з встановлених законом випадках. Статтею 1226 ЦК передбачено, що майно спадкодавця, яке належало йому на праві спільної сумісної власності, успадковується спадкоємцями лише в розмірі частки спадкодавця. Відповідно до ст.370 ЦК у разі визначення часток майна що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. За таких обставин, позивач прийнявши спадщину після смерті батька успадкував 1/2 частку земельної ділянки площею 92кв.м, яка належала померлому та [PERSON], та 1/3 частку земельної ділянки площею 85кв.м, яка належала померлому, [PERSON] та [PERSON]. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивача про покладання судових витрат на нього. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial