Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вказав, що він з 20 липня 1993р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, разом вони не проживають, спільне господарство не ведуть. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам. Просить суд, розірвати шлюб між ним та [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20.07.1993 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 1616, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданим Палацем одруження м.Макіївка Донецької області(а.с.9); від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Українською міською радою м.Селидове Донецької області(а.с.10). Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . З урахуванням викладеного, суд надав подружжю строк на примирення - три місяці (а.с. 18), за спливом якого позивач [PERSON] не відмовився від позовних вимог та не відкликав свою заяву про розгляд справи про розірвання шлюбу за його відсутністю. Враховуючи те, що сторони не проживають разом та примирення подружжя протягом призначеного судом строку не відбулося, а також те що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти позову, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.24, 56, 112 СК України,

Outcome: approved