Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, три проценти річних та упущену вигоду на загальну суму 3 287,53 грн. та судові витрати в сумі 243,60 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.06.2012 року між КС «Львівська» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2 000,00 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 56% річних за користування кредитом. Однак, останній взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, поточні платежі по кредиту та нараховані відсотки згідно графіку не сплачує, на попередження не реагує, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, якою позов підтримав, просив задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Надав письмові заперечення на позов, згідно з якими ним на користь позивача за укладеним кредитним договором сплачено кошти на загальну суму 2 422,80, що відповідає сумі, яку він повинен був сплатити позивачу відповідно до графіку, наведеного в п. 4.3 кредитного договору. Не заперечує порушення термінів оплати зі своєї сторони, однак ці обставини були викликані об'єктивними причинами: втратою постійного місця роботи. Також, вказував, що позивачем на власний розсуд віднесено сплачені ним кошти на погашення відсотків та додаткових відсотків. Вважає, що за умови погашення ним всієї суми позики вимоги позивача про стягнення з нього 3 287,53 грн. додаткових коштів, що в сукупності з сплаченими ним коштами перевищує позику в три рази, є несправедливими та суперечать принципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим в Законі «Про захист прав споживачів». Вимоги про стягнення упущеної вигоди вважає безпідставними з огляду на сутність кредитної спілки, як неприбуткової організації та за відсутності доказів на підтвердження розміру упущеної вигоди. Просив в задоволенні позову відмовити. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 12.06.2012 року між КС «Львівська» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2012-0969, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2 000,00 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 56% річних за користування кредитом. Згідно з умовами п.п. 1.1, 3.2.2 кредитного договору відповідач зобов'язувався здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами щомісячними платежами, відповідно до встановленого графіку, визначеного в п. 4.3 договору. Відповідно до п.п. 5 п. 3.1.1 кредитного договору кредитодавець має право збільшити відсоткову ставку за кредитом до 75% річних, якщо позичальник протермінував сплату по кредиту та відсотках, що зазначена в п. 4.3, більше ніж на 30 днів, а також вимагати сплати додаткових відсотків за кожен протермінований день з розрахунку 0,15% річних від залишку по кредиту для покриття завданих втрат. Судом встановлено, що відповідачем неналежним чином виконуються зобов'язання, прийняті нею за умовами кредитного договору. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 16.05.2014 року заборгованість відповідача становить: за тілом кредиту - 1 055,61 грн.; за відсотками - 718,22 грн.; за додатковими відсотками - 735,62 грн., що разом становить 2 509,45 грн. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції Закону України Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», який набрав чинності з 10.01.2009 року, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. При цьому, ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Роз'ясненнями, викладеними в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. З урахуванням того, що умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, її розмір, зокрема, протермінування сплати платежів за кредитом або відсотками, та настання вказаних обставин, що не заперечується сторонами, суд приходить до висновку, що застосування позивачем підвищеної фіксованої процентної ставки не суперечить положенням ст. 1056-1 ЦК України. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Будучи обізнаним з умовами кредитного договору відповідач погодився з усіма його положеннями, що засвідчив своїм власноручним підписом. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що умови кредитного договору, укладеного між сторонами, є несправедливими та дискримінаційними для споживача, оскільки при підписанні договору позивач мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору і за умови непогодження з його положеннями - відмовитися від його укладення або запропонувати внести відповідні зміни. Як встановлено судом, відповідачем перед укладенням договору кредиту не наводилось жодних зауважень щодо його змісту та не наголошувалось на порушенні його прав як споживача. Крім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що з матеріалів справи вбачається факт виконання відповідачем до лютого 2013 року взятих на себе грошових зобов'язань, а укладений між ним та позивачем договір він не вважав дискримінаційним. Враховуючи цю обставину, суд не вбачає підстав вважати, що положення кредитного договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, є несправедливим. При підписанні вказаного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством істотні умови, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та вільному волевиявленню сторін, на що відповідач посилається у запереченнях. Безпідставними є і твердження відповідача щодо необґрунтованого віднесення позивачем сплачених ним коштів на погашення відсотків та додаткових відсотків, оскільки положеннями п. 4.5. кредитного договору визначено, що у разі виникнення заборгованості за цим договором сторони погоджують таку послідовність її погашення: у першу чергу здійснюються платежі на погашення заборгованості по процентах за користування кредитом; у другу чергу - на погашення заборгованості за кредитом; у третю - поточні платежі згідно з пунктом 4.3 договору. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Проте, відповідач умови договору не виконав та кошти за договором кредиту відповідно до встановленого графіку не повернув. Позивачем не було надано суду жодних належних доказів погашення ним кредиту в повному обсязі, визначеному п. 4.3 кредитного договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з простроченням відповідачем терміну повернення тіла кредиту в сумі 1 055,61 грн., розмір трьох процентів річних за період з 13.02.2013 року по 15.05.2014 року становить 39,56 грн. (1 055,61 х 3% : 365 х 456 = 39,56) та вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2012 року, 25.10.2012 року відповідачу направлялися вимоги про погашення зобов'язань за кредитним договором, які залишені останніми без реагування. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів по кредиту та нарахованих відсотках, не повернув отриманий кредит, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором з урахуванням трьох процентів річних в сумі 2 549,01 грн. підлягає стягненню на користь позивача. Вимоги позивача щодо стягнення з позивача 738,52 грн. упущеної вигоди задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно з положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивач вказував, що всі кошти, які позивач надає в кредит, є заощадженнями членів кредитної спілки. За звичайних обставин, у разі своєчасного повернення відповідачем кредитних коштів, дані грошові кошти можна було б надати в кредит іншим членам спілки та отримати доходи у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. Водночас, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження розміру неодержаних доходів (упущеної вигоди), а також доказів наявності наміру надати суму несвоєчасно повернутої позики в кредит іншим членам спілки. Крім того, суд враховує дефініцію, наведену у ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки», згідно з якою кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог (77,5%), а саме судовий збір в розмірі 188,79 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial