Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір оренди земельної ділянки від 10.06.2015 року, укладений між ТОВ «Баришівська зернова компанія» і [PERSON] недійсним, витрати розподілити відповідно до процесуального законодавства. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задоволити, вказував, що позивач 01 березня 2012 року уклав із відповідачем [PERSON] договір оренди земельної ділянки площею 3,4701 га в адмінмежах Шрамківської селищної ради на період до 31 грудня 2016 року. Договір було зареєстровано у відділі Держкомзему в Драбівському районі 07.05.2012 року. Проте, із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка знаходиться у відкритому доступі, йому стало відомо що відповідач [PERSON] 10.06.2015 року уклав договір з ТОВ «Баришівська зернова компанія», згідно якого в оренду передав цю ж земельну ділянку на строк до 31.12.2025 року. Такі дії відповідача [PERSON] суперечать нормам ЦК України, Закону України «Про оренду землі», а тому, оскільки договір був підписаний сторонами та зареєстрований, його слід визнати недійсним. З відповідачем [PERSON] стосунки тривають до цього часу, що підтверджують його розписки про одержання орендної плати, в тому числі і за 2015 рік, та податкові розрахунки про сплату податку на доходи фізичних осіб із орендної плати [PERSON] Представник відповідача ТОВ «Баришівська зернова компанія» позовні вимоги не визнала. Пояснила, що власники земельних ділянок мають право на свободу договору. Відповідач [PERSON] скористався таким правом і уклав з ними договір. Перед реєстрацією договору Державною реєстраційною службою було перевірено, чи не має прав третіх осіб на цю ділянку, чи не накладено на неї арешт або заборони, було зроблено запити в органи Держкомзему. Оскільки даних про укладення договору з ТОВ «Лани Драбівщини» не було, договір був зареєстрований у встановленому порядку. Тому неправомірних дій з боку ТОВ «БЗК» не було. Вони повідомляли ТОВ «Лани Драбівщини» про укладення договору оренди, так як знали, що позивач користувався цією земельною ділянкою. Вважає, що спірним є п.8 договору від 07.05.2012 року про терміни його дії, оскільки договір укладався в 2012 році на два роки. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що він дійсно підписав договір оренди з ТОВ «Лани Драбівщини» в 2012 році. Проте, він пам»ятає, що писав своєю рукою про те, що договір укладався на 2 роки. Чому у представленому позивачем примірнику, де стоїть його підпис, відсутня ця запис, не пояснив. Вказав, що договір із ТОВ «Баришівська зернова компанія» уклав, оскільки незадоволений тим, як у позивача видають орендну плату. Представник третьої особи Драбівського райуправління юстиції [PERSON] пояснила, що державний реєстратор зареєструвала оспорюваний договір, оскільки після прийняття пакета документів від ТОВ «Баришівська зернова компанія» було надано запит до органу Держземагенства, який надіслав відповідь про відсутність оренди цієї земельної ділянки. Тому було прийнято рішення про реєстрацію договору оренди землі від 10.06.2015 року. Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Драбівському районі [PERSON] пояснив, що у 2015 році після звернення працівників ТОВ « БЗК » із запитом про реєстрацію договору оренди земельної ділянки [PERSON], було проведено перевірку. Так як в електронному Державному кадастрі земель відомостей ще не було, було перевірено 40 книг, в яких здійснювалась реєстрація, які містять близько 6000 записів. Проте, даних про оренду не було знайдено, оскільки записи здійснювались не по сільських радах, а по явочному принципу. Тому помилково була дана відповідь про відсутність оренди. Пізніше, коли звернулись представники ТОВ «Лани Драбівщини», в книзі № 4 було знайдено відповідний запис про реєстрацію договору 2012 року відділом Держкомзему. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3, 4701 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адмінмежах Шрамківської селищної ради на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯЕ № 1333311, виданий 21.09.2007 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.10.2015 року № 45383396. 01 березня 2012 року позивач уклав із відповідачем [PERSON] договір оренди вказаної земельної ділянки площею 3,4701 га в адмінмежах Шрамківської селищної ради на період з 13 травня 2014 року по 31 грудня 2016 року, який був зареєстрований у відділі Держкомзему в Драбівському районі за № 712060004001539. В той же час, 10.06.2015 року відповідач [PERSON] уклав договір оренди земельної ділянки із ТОВ «Баришівська зернова компанія», який був зареєстрований 10.07.2015 року у Реєстраційній службі Драбівського районного управління юстиції у Черкаській області (реєстраційний номер 19493171206), предметом якого була та ж земельна ділянка. Згідно вказаного договору, після його державної реєстрації земельна ділянка площею 3,4701 га була передана в строкове платне користування відповідачу ТОВ «Баришівська зернова компанія» на строк до 31.12.2025 року. Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно ч.1 ст.13 Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк,а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 Закону, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно ч.2 ст.25 Закону, орендодавець зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. Згідно ч.1 ст.33 Закону, по закінченню строку,на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору,має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Як встановлено судом, у відповідача [PERSON] не момент укладення договору оренди з ТОВ «Баришівська зернова компанія», не було жодних правових підстав для припинення договірних стосунків із позивачем щодо оспорюваної земельної ділянки. Проте, без припинення у встановленому законом порядку договору оренди землі від 01.03.2012 року, відповідач [PERSON] без повідомлення та згоди позивача, уклав договір оренди з ТОВ «Баришівська зернова компанія». Таким чином, оспорюваний договір суперечить нормам Закону України «Про оренду землі», а тому його слід визнати недійсним. Відповідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Беручи до уваги, що позивачем при зверненні до суду сплачено 1218 грн. судового збору, вказану суму слід стягнути із відповідачів сторін недійсного договору, в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved