Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Міністерства соціальної політики АР Крим про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, визнання протиправною та скасування запису у трудовій книжці, мотивуючи свої вимоги тією обставиною, що з березня 2008 р. він займав посаду директора Кримського республіканського консультативно - діагностичного центру ранньої соціальної реабілітації дітей інвалідів, який у подальшому був переіменован у Кримському республіканському установу «Центр соціальної реабілітації дітей - інвалідів», в подальшому постановою слідчого позивач був відсторонений від займаної посади, вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 27.05.2013 р. позивача визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 364-1 КК України, та звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності. За пред'явленим обвинуваченням за ч.5 ст.191, ч.2 ст. 209 КК України визнано не винним та виправдано. 16.08.2013 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням або угодою сторін. Відповідач 11.09.2013 р. надав відповідь, відповідно до якої питання про звільнення позивача з посади буде розглянуто лише після скасування постанов про відсторонення позивача від посади. Вважає, що відповідач порушив права позивача на труд, оскільки закон не пов'язує право працівника на звільнення за особистим бажанням з наявністю відсторонення від посади або інших причин. В подальшому відповідач видав наказ від 19.10.2013 р. про звільнення позивача з посади на підставі п.2 ст. 41 КзПП України у зв'язку з встановленням судом винних дій, яки дали підстави для втрати довіри до нього з боку власника. Вважає, що власник мав звільнити позивача 30 серпня 2013 р. відповідно до поданої заяви, цей наказ на думку позивача є незаконним, прийнятим всупереч трудовому законодавству. Просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністра соціальної політиці АР Крим № 48-л від 17.10.2013 р. про звільнення позивача, визнати протиправним та скасувати запис у трудовій книжці про звільнення позивача з посади директора Кримської Республіканської установи Центра соціальної реабілітації дітей - інвалідів, у зв'язку з встановленням судом винних дій, яки дали підстави для втрати довіри до нього з боку власника, відповідно до п.2 ст. 41 КЗПП України, крім того просить поновити процесуальний строк для розгляду позовних вимог, оскільки позивач у встановлений законом строк помилково звернувся до окружного адміністративного суду АР Крим з відповідним позовом, після закриття провадження по справі окружним адміністративним судом, позивач звернувся з відповідним позовом до суду , у зв'язку з чим вважає, що строк на звернення до суду пропущений з поважних причин. Позивач до судового засідання не з'явився, відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутність. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, належним чином оформленої, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, належним чином оформленої, заперечували проти позовних вимог з тих підстав, що позивач відкликав свою заяву про звільнення за власним бажанням від 16.08.2013 р., в подальшому подавав заяви про звільнення за згодою сторін, однак у відповідача не було підстав для звільнення позивача за згодою сторін. В подальшому позивач був звільнений на підставі п.2 ст. 41 КзПП України, вважає, що вказане звільнення є законним. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до наказу відповідача за № 22-л від 25.03.2008 р. позивач призначений на посаду директора Кримського Республіканського консультативно - діагностичного центру ранньої соціальної реабілітації дітей - інвалідів , який в подальшому був переіменований в Кримський Республіканський заклад « Центр соціальної реабілітації дітей - інвалідів». На виконання постанови слідчого від 23.06.2010 р. позивач був відсторонений від посади директора Кримського республіканського консульативно - діагностичного центру ранньої соціальної реабілітації дітей інвалідів, відповідно до наказу відповідача за № 34-л від 23.06.2010 р. позивач був відсторонений від займаної посади. Вироком Київського районного суду м. Сімферополя від 27.05.2013 р. позивача визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 364-1 КК України, та звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності. За пред'явленим обвинуваченням за ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 209 КК України позивача було виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим вирок Київського районного суду м. Сімферополя від 27.05.2013 р. залишений без змін. Як встановлено в судовому засіданні, 16.08.2013 р. позивач звернувся до відповідача з заявою, відповідно до якої просив допустити його до виконання обов'язків директора, а також звільнити його з займаної посади за власним бажанням або за згодою сторін. 19 .08. 2013 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про допуск його до роботи для виконання своїх обов'язків в якості директора КРУ « Центр соціальної реабілітації дітей - інвалідів». Відповідно до ст. 38 КзПП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невстановлений строк, попередив про це власника чи уповноважений ним орган за два тижня. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 р. « Про практику розгляду судами трудових спорів», працівник, який попередив власника чи уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невстановлений строк, має право до закінчення строку попередження відкликати свою заяву та звільнення в даному випадку не проводиться. Таким чином, оскільки 16.08.2013 р. позивач звернувся з заявою про звільнення, а 19.08.2013 р. надав суду заяву про допуск його до роботи, то суд доходить до висновку, що фактично позивач відкликав свою заяву про звільнення від 16.08.2013 р. Відповідно до ст. 36 ч.1 п.1 КзПП України підставами для припинення трудового договору є згода сторін. В подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про звільнення за згодою сторін, а саме звертався 11.10.2013 р., 14.10.2013 р., 15.10.2013 р., 17.10.2013 р., 18.10.2013 р. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 р. « Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗПП України ( за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Тобто, звільнення за згодою сторін та звільнення за власним бажанням не є тотожними поняттями, таким чином звільнення за згодою сторін можливе лише в тому випадку, коли і працівник і адміністрація дійшли до обоюдної згоди про звільнення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони обоюдної згоди про звільнення не досягли, про це свідчать як неодноразові заяви позивача про звільнення за згодою сторін, так і відповіді відповідача про неможливість звільнення позивача. Відповідно до наказу № 48-л від 17.10.2013 р. позивач був звільнений з займаної посади з 17.10.2013 р. у зв'язку з встановленням судом винних дій працівника, які дали підстави для втрати довіри до нього зі сторони власника чи уповноваженого ним органу, відповідно до п.2 ст. 41 КзПП України. Таким чином, на думку сторін, підстав для визнання протиправним та скасування наказу Міністра соціальної політиці АР Крим № 48-л від 17.10.2013 р. про звільнення позивача та про визнання протиправним та скасування запису у трудовій книжці про звільнення позивача з посади директора Кримської Республіканської установи Центра соціальної реабілітації дітей - інвалідів, у зв'язку з встановленням судом винних дій, яки дали підстави для втрати довіри до нього з боку власника, відповідно до п.2 ст. 41 КЗПП України не має, оскільки позивач фактично відкликав свою заяву від 16.08.2013 р. про звільнення шляхом подачі 19.08.2013 р. заяви про допуск його до роботи, сторони не досягли угоди щодо звільнення позивача на підставі ч.1 ст. 36 КзПП України, інших підстав для визнання протиправним та скасування наказу та запису у трудової книжки позивачем не заявлено. Відповідно до ст. 233 КзПП України працівник може звернутися до суду по справам про звільнення в місячний термін з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Суд визнає підстави пропуску строку на звернення з позовом до суду з поважних причин, оскільки позивач помилково звернувся до іншого суду, після закриття провадження звернувся до місцевого суду , у зв'язку з чим суд вважає за можливе поновити строк на звернення до суду з позовною заявою до Міністерства соціальної політики АР Крим про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, визнання протиправною та скасування запису у трудовій книжці. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed