Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на 7/10 частин житлового будинку по [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,1102 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку - за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначає, що на підстав договору дарування позивач [PERSON] є власником 3/10 частин житлового будинку по [ADDRESS] , а відповідач є співвласником 7/10 частин вказаного житлового будинку по [ADDRESS] . З 1991 року відповідач добровільно виїхав з житлового будинку і більше не з`являвся у місті Мелітополі. А позивач [PERSON] постійно проживає в вищезазначеному житловому будинку з дня свого народження по день звернення до суду з цим позовом разом із своєю сім`єю, що підтверджується довідкою з місця проживання. Позивач регулярно сплачує за утримання будинку та прибудинкової території, комунальні послуги, утримує житловий будинок, здійснює будівельні та ремонтні роботи у житловому будинку та надвірних спорудах, несе поточні витрати на обслуговування житлового будинку, покращує його. Отже, фактично у [PERSON] склалися правовідносини, які пов`язані із набуттям у власність нерухомості - житлового будинку по [ADDRESS] за набувальною давністю. Позивачу невідомо на якій підставі відповідач нехтує своїми обов`язками власника житлового будинку, так як з 1991 року відповідач не користується своєю частиною житлового будинку, не утримує його, не сплачує комунальні послуги. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок його загальна площа складає 45,2 кв.м., житлова - 25,6 кв.м. Однак, відповідач не оформив відчуження своєї частини житлового будинку. Це підтверджує відсутність підстав для набуття позивачем права власності на вказаний житловий будинок шляхом укладення угоди із відповідачем, але спочатку [PERSON] був впевнений у тому, що володіння всім житловим будинком ним відбувається на правомірній основі. Будь-яких родичів, спадкоємців, які б претендували на вказане домоволодіння не має, окрім позивача. На день звернення із цим позовом позивач відкрито, безперервно, добросовісно володіє, користується, доглядає за житловим будинком по [ADDRESS] та земельною ділянкою 0,1102 га на якій розміщений вказаний житловий будинок, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, протягом більше 10 років. Натомість відповідач не з`являвся до житлового будинку по [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,1102 га, протягом більше 10 років, не компенсував позивачу витрати на ремонти та будівельні роботи, не сплачував витрати на обслуговування та комунальні платежі, податок на землю. На день звернення із цим позовом позивач [PERSON] продовжує утримувати будинковолодіння, робить поточний ремонт, тобто добросовісно та відкрито володіє цим нерухомим майном та земельною ділянкою вже більше десяти років, що підтверджується відповідною довідкою та актом свідків. Крім того, відповідно до видаткової накладної від 27 березня 2021 року позивач закупив цеглу на загальну суму 76045,20 грн., видаткової накладної від 01 червня 2021 року позивач закупив будівельну фарбу на суму 650 грн., видаткової накладної від 06 жовтня 2020 року позивач закупив цеглу на загальну суму 47390,80 грн., які були використані для будівельних та ремонтних робіт у житловому будинку по [ADDRESS] . Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно крім позивача немає. Факт володіння домоволодінням, також відкрите та добросовісне володіння нерухомим майном можуть підтвердити свідки. Ринкова вартість вищевказаного домоволодіння відповідно до інформаційної довідки від 29 червня 2021 року щодо ринкової вартості нерухомого майна, виконаної оцінщиком [PERSON] становить 101 500 гривень, яка визначена після здійсненого аналізу та проведених розрахунків. У зв`язку з тим, що власник житлового будинку відповідач не пред`являв до позивача ніяких претензій щодо володіння та проживання чужим майном як і не було його волевиявлення щодо відчуження [PERSON] його частки у житловому буднику, тому позивач вважає, що [PERSON] є належним відповідачем за цим позовом. Враховуючи вищезазначені обставини, позивач вважає, що у зв`язку із добросовісним, безперервним, відкритим володінням чужим майном, у нього виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю у порядку ст.344 Цивільного кодексу України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що 3/10 частини житлового будинку належать йому, добросовісно володіє та робить ремонти. Проживає за адресою: [ADDRESS] , з народження. Відповідач [PERSON] рідний брат батька позивача, будинок довоєнний та рушиться, позивач має намір його відновити, його батько помер. Батько розповідав [PERSON] , що його дід направив [PERSON] на навчання в Росію, приблизно в 1958 році. Відповідач не був присутнім на похованні свого батька, тобто діда позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Івашина А.А. в судовому засіданні підтримала думку [PERSON] та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, зареєстроване місце проживання /перебування/ її невідоме, тому викликалася в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, відповідачу була направлена судова повістка про виклик до суду за адресою: [ADDRESS] . Однак до суду повернувся конверт з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання». Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст. 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача та його представника, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на підставі договору дарування частини будинку від 28 березня 2000 року належить 3/10 частини житлового будинку [ADDRESS] /а.с.9,10/. Відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування 02 лютого 1988 року належить 7/10 частини житлового будинку [ADDRESS] /а.с.84,85/. Згідно з довідкою голови квартального комітету від 29 червня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , та має склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] , - дружина; [PERSON] , [INFO] , - син; [PERSON] , [INFO] , - донька/а.с.63/. Згідно з довідкою голови квартального комітету від 29 червня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , з дня народження та по час видачі довідки/а.с.64/. Згідно з довідкою голови квартального комітету від 29 червня 2021 року, відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 1991 року та по час видачі довідки/а.с.50/. Згідно з актом свідків від 29 червня 2021 року, позивач [PERSON] має постійне місце проживання по [ADDRESS] , більше 10 років, утримує житловий будинок, здійснює будівельні та ремонтні роботи у житловому будинку та надвірних спорудах по [ADDRESS] . [PERSON] у 1991 році виїхав з житлового будинку по [ADDRESS] та більше не повертався/а.с.73/. Згідно відповіді відділу реєстрації місця проживання Департаменту реєстраційних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 20.07.2021 № 5760, місце проживання [PERSON] не зареєстровано в місті Мелітополі/а.с.21/. Згідно повідомлення начальника Мелітопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Мелітопольському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Рудакової С. №2883/21.24-137 від 03.08.2021 актова запис про смерть [PERSON] , [INFO] , - відсутня/а.с.78/. Згідно квитанцій від 19.02.2013, 04.08.2018, 04.12.2018, 22.12.2017, 27.10.2020, комунальні платежі за адресою: [ADDRESS] , сплачуються позивачем [PERSON] та нарахування за споживання комунальних послуг приходять на ім`я [PERSON] /а.с.53-62/. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] є його дальнім родичем. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , з дружиною та двома дітьми. Кому належить будинок - свідок не знає. Крім того свідок зазначив, що своє свідоме життя знає позивача. Відповідача [PERSON] - не знає, свідок буває на подвір`ї, але інших осіб він там не бачить. Позивач утримує будинок, наводить порядки, робить ремонт, добудовує. Свідок вважає, що позивач [PERSON] є власником всієї будівлі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є хрещеним батьком його сина. Свідок з позивачем знайомі зі шкільних років, проживає за адресою: [ADDRESS] , з жінкою та дітьми, інших осіб він у дворі не бачив. Про відповідача [PERSON] чув, але ніколи його не бачив. Свідок також зазначив, що це брат батька позивача. Він нібито мешкає в Росії. Раніше друга хатина була занехаяна (коли свідок та позивач були ще маленькими). Коли позивач підріс, то навів там порядок. Також, свідок зазначив, що буває у позивач один раз на тиждень. Він бачив, що зроблений ремонт. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач - її рідний брат. Він мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом із родиною, інших осіб в будинку немає. Батько позивача - [PERSON] , його рідний брат - [PERSON] , який доводиться свідку рідним дядьком. Свідок бачила його останній раз в дитинстві приблизно в 1970-1980 роках. Всі витрати по утриманню будинку несли її батьки, потім брат ремонтував будинок. Батьки свідка розшукували відповідача в 1990 роках. Однак, його місцезнаходження - невідомо. Позивач володіє будинку приблизно 15 років, ніяких зв`язків з відповідачем не було. Він жив в Москві. Аналізуючи показання свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суд приходить до висновку, що ці покази є правдивими та об`єктивними, т.я. вони узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. З пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 вбачається, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно пункту 11 зазначеної вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в ухвалі від 14.05.2019 року у справі № 910/172717, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а самі наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужім майном; відкритість володіння; безперервність володіння сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Дослідженими судом доказами підтверджено, що позивач, починаючи з дня свого народження і по теперішній час, проживає у будинку [ADDRESS] , та, починаючи з 2000 року, добросовісно та відкрито володіє 7/10 частиною будинку, що належить відповідачу [PERSON] .. Водночас, відповідач [PERSON] у будинку не проживає з 1991 року, не приймає участі в утриманні будинку, його місцезнаходження невідоме. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів та продовжує понад 21 рік відкрито і безперервно володіти 7/10 частиною житлового будинку [ADDRESS] , що належить відповідачу [PERSON] , і доказів на спростування даних обставин в судовому засіданні не надано, тому суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на дану частину нерухомого майна за набувальною давністю. На підставі викладеного і

Outcome: approved