Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 26 червня 2013 року відповідач взяла у нього в борг за договором займу 320 грн., які зобов'язувалася повернути до 01 липня 2013 року. Взяті на себе зобов'язання по договору займу позичальник не виконав, в установлений договором строк взяті в борг кошти не повернув. Добровільно виконати зобовязання по договору відмовляється. Згідно умов договору займу, у разі несвоєчасного повернення боргу, відповідач зобовязався виплатити винагороду у розмірі 1% від суми запозичення за кожен день прострочення, яка станом на 23 червня 2016 року складає 3472 грн. (320 грн. х 1% х 1085 днів прострочення). На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору займу в сумі 320 грн. та 3472 грн. винагороди у розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочення, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 21 коп. В судове засідання позивач не зявився надавши заяву про підтримання позову і розгляд справи у його відсутність. Відповідач до суду не зявилася. Про причини неявки суд не повідомила. Про день, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином та вчасно ( за зареєстрованою адресою проживання відсутня). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази (договір займу від 26.06.2013 року), суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступного: В судовому засіданні встановлено, що дійсно позивачем було надано відповідачу позику в сумі 320 грн., яку остання зобов'язувалася повернути в строк до 01.07.2013 року, що підтверджується договором займу від 26.06.2013 року. Згідно п.2 договору займу у разі несвоєчасного повернення боргу, відповідач зобовязався виплатити позивачу винагороду у розмірі 1% від суми запозичення за кожен день прострочення. Відповідач свої зобовязання по договору займу не виконав в установлений договором строк, взяті в борг кошти не повернув. Згідно із ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Визначена в п. 3 договору позики виплата винагороди у розмірі 1% від суми запозичення за кожен день прострочення виконання зобов'язань за своєю сутністю є неустойкою. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За встановленого в судовому засіданні позов підлягає задоволенню і стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг за договором займу в сумі 320 грн., 3472 грн. винагороди (неустойки) із розрахунку 1% від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов'язань (320 грн.х1%х1085 днів прострочення), а всього 3792 грн. Відповідно до статті 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved