Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті 05.11.1997 року [PERSON], встановити факт володіння [PERSON] житловим будинком по провулку 2-му Дачному, 8 в м. Житомирі та визнати за [PERSON] (і.к. [NUMBER]) право власності на житловий будинок загальною площею 25,5 кв.м. за вищевказаною адресою в порядку спадкування за заповітом після смерті 25.03.2015 року [PERSON] При цьому посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками його діда [PERSON] та за час свого сумісного життя в шлюбі побудували житловий будинок провулку 2-му Дачному, 8 в м. Житомирі. Після смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] фактично прийняв у спадщину вказаний будинок, а після його смерті спадщину прийняв його син [PERSON], оскільки постійно проживав у вказаному будинку, однак за життя не зміг оформити права власності на вказане майно. Після смерті діда [PERSON] позивач прийняв у спадщину за заповітом вищевказаний будинок, однак йому було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 07.08.2018 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог вищевказаної ухвали суду 21.08.2018 року позивачем подано відповідну заяву з додатками. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.08.2018 року відкрито провадження у цивільній справі. В судовому засіданні 26.09.2018 року представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому та не заперечував щодо вирішення справи в заочному порядку, після перерви в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі представника відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України. В судовому засіданні 26.09.2018 року свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що після смерті [PERSON], його син [PERSON] прийняв спадщину, оскільки постійно проживав у житловому будинку по провулку 2-му Дачному, 8 у м. Житомирі та відкрито продовжував управляти та володіти цим будинком. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його онук [PERSON], який проживає у спірному будинку. Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків та дослідивши письмові докази по справі, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були батьками діда позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. За час свого сумісного життя в шлюбі [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок по провулку 2-му Дачному, 8 в м. Житомирі. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи №2660 на обєкт нерухомого майна за адресою: м. Житомир, пров. 2-й Дачний, 8, житловий будинок площею 25,5 кв.м. під літ. «А» в 1950 році рахувався за прабабою позивача [PERSON], що підтверджується відповідними документами, які містяться в матеріалах інвентаризаційної справи. 28.11.1970 року померла прабаба позивача [PERSON], після її смерті чоловік [PERSON] фактично прийняв у спадщину вищезазначений житловий будинок, оскільки постійно там проживав та був прописаний. В подальшому вказаний житловий будинок був перебудований та рахувався за [PERSON], на імя якого в 1956 році була заведена будинкова книга. 18.12.1995 року та 05.01.1996 року [PERSON] звертався із заявою до начальника міжміськбюро технічної інвентаризації, в якій просив здійснити інвентаризацію побудованого житлового будинку по пров. 2-му Дачному, 8 та зареєструвати право власності. 10.01.1996 року Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації була видана довідка №244 А 2660 про те, що [PERSON] є користувачем житлового будинку №8 по пров. 2-му Дачному в м. Житомирі, правові документи на будинок не зареєстровані. Загальна площа житлового будинку становить 47,3 кв.м. 12.03.1997 року [PERSON] отримав Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,10 га по пров. 2-му Дачному, 8 в м. Житомирі для обслуговування вказаного житлового будинку і господарських будівель. 05.11.1997 року прадід позивача [PERSON] помер, після його смерті спадщину прийняв його син [PERSON], оскільки постійно проживав у вищезазначеному будинку та відкрито продовжував управляти та володіти будинком, що підтвердили в судовому засіданні свідки. Згідно ст.525 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи із змісту наведеної норми закону прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як встановлено в судовому засіданні, в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини після смерті [PERSON], в управління та володіння спадковим майном, а саме житловим будинком по 2-му пров. Дачному, 8 у м. Житомирі фактично вступив його син [PERSON] та вважається таким, що прийняв спадщину, однак за свого життя не оформив право власності на вищевказане спадкове майно, хоча проживав у ньому та користувався вказаним будинком. 29.03.2015 року дід позивача [PERSON] помер та за життя все своє майно заповів позивачу [PERSON], про що свідчить копія заповіту від 27.01.2015 року. На житловий будинок по провул. 2-му Дачному, 8 в м. Житомирі станом на 15.08.2017 року ФОП [PERSON] виготовлено технічний паспорт. Відповідно до висновку субєкта оціночної діяльності про вартість оцінюваного майна від 15.05.2018 року, ринкова вартість житлового будинку по пров. 2-му Дачному, 8 в м. Житомирі загальною площею 25,5 кв. м., житловою площею 16,4 кв. м., 1950 року побудови, стан задовільний, складає 32564 грн. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] від 28.09.2018 року, позивач є спадкоємцем після смерті 29.03.2015 року діда-заповідача [PERSON], інших спадкоємців немає. Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] від 02.04.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок №8 по пров. 2-му Дачному в м. Житомирі у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. З огляду на зазначене, у позивача не має можливості для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом у встановленому законом позасудовому порядку на житловий будинок по пров. 2-му Дачному, 8 в м. Житомирі, яким володів та користувався його дід [PERSON] В силу ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи вищезазначене, позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved