Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позов мотивує тим, що 12.08.2008 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачкою.\~ Зазначає, що їх спільне життя не склалося, в звязку з втратою любові та поваги між ними. Примирення, збереження шлюбу та спільне проживання неможливі. Спільного господарства не ведуть. Спору щодо місця проживання дитини немає.\~ Позивач та відповідачка про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, примирення вважає неможливим та не заперечує проти заочного розгляду справи; відповідачка також подала заяву, де вказала, що примирення вважає неможливим, з позивачем проживають окремо з 28 березня 2016 року, спору про поділ майна та місця проживання дитини немає. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від\~ спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4), який після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачкою. З позовної заяви вбачається, що їх спільне життя не склалося, в звязку з чим з 28 березня 2016 року проживають окремо, між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги. Сторони зазначають, що примирення, збереження шлюбу та спільне проживання неможливі. Спільного господарства не ведуть. Спору щодо місця проживання дитини немає.\~Відповідач подала заяву, де вказала, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони просять заходів щодо збереження шлюбу не вживати, зазначаючи, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні відносини, проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved