Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнював і, згідно останнього уточнення, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.10.2011 року, повернути сторони у первинний стан, зобов'язати міськрайонне управління Держкомзему скасувати акт на право приватної власності на земельну ділянку та зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] 13000грн. В обґрунтування позовних вимог в судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі доручення, зазначила, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка [NUMBER], яка розташована: Харківська обл., Харківський район, садове товариство «Газовик». З метою приведення технічної документації до норм діючого законодавства з метою узаконення будинку, який він побудував на власній земельній ділянці, оформив 06.12.2010року на доньку довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, з правом розпорядження на власний розсуд. В подальшому [PERSON] навмисно, з корисливим умислом, не повідомляючи позивача про свої дії, проти його волі, уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки [NUMBER], яка розташована: Харківська обл., Харківський район, садове товариство «Газовик». Враховуючи, що новий власник є колишньою дружиною позивача, останній вважає, що угода укладена за його око, тобто за змовою відповідачів з перевищенням своїх повноважень наданих довіреністю. Крім того вказує, що фактично позивач не знав про укладання договору купівлі-продажу, не погоджується з ціною договору-купівлі продажу в 13000грн., та вказує що фактично не отримував вказані кошти від [PERSON] та фактично взагалі не мав бажання продавати спірну земельну ділянку. З посиланням на норми ЦК України вважає, що вказана угода укладена внаслідок зловмисної домовленості однієї сторони з іншою, тобто з перевищенням повноважень довірителя за довіреністю від 06.10.2010року. Також вказує, що вказана угода не відповідає його інтересам оскільки на зазначеній земельній ділянці він облаштував невеликий будиночок, в якому по теперішній час мешкає. Вважає, що відчуження земельної ділянки з самовільною будівлею не можливо та суперечить ст..203,215 ЦК України та інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, позивач вважає, що надання нотаріусу недійсних та незаконних документів для укладання спірного договору, а саме довідки БТІ про відсутність будівель, порушення норм зазначеної інструкції, ЦК України та ЗК України вказує на недійсність правочину, в зв'язку з чим просить застосувати наслідки недійсності правочину. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Про день та час судових засідань були сповіщені належним чином. Про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON], що дії на підставі довіреності, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень пояснив, що відповідач [PERSON] під час укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки діяла виключно в інтересах позивача, за його згодою та в межах наданих повноважень встановлених в довіреності від 06.12.2010року. Ніякого перевищення повноважень, зловмисної домовленості з [PERSON] не мала. Грошові кошти отримані за угодою позивачу не передавала, враховуючи, що останній є її батьком, виходячи з сімейних відносин та його прагнення фактично подарувати донці кошти на весілля. В разі пред'явлення до неї такої вимоги вона сплатить позивачу вказані кошти. Також пояснив, що позивач надавши довіреність на розпорядження вказаною земельною ділянкою на свій розсуд, на умовах їй відомих, фактично письмово закріпив свій намір подарувати вказану земельну ділянку донці - відповідачу по справі. Більш того, з часу надання вказаного доручення позивачем та до укладення угоди пройшло більше одного року, що є достатнім часом для анулювання довіреності, але чомусь позивач цього не зробив. Щодо відчуження земельної ділянки за 13 000грн., тобто за суму яка не погоджена з позивачем та не відповідає дійсній вартості, представник наголосив, що інша сума дорученням не визначалася, а вартість підтвердження відповідним висновком суб'єкта оцінювання, який в установленому порядку ніким не спростований. До суду не надано жодного доказу про іншу вартість спірної земельної ділянки. Також представник вважає, що нотаріусом не порушено жодної норми ЦК України, ЗК України та інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки на час вчинення угоди нотаріусу були надані усі документи, що давали підстави визначити усі умови договору купівлі-продажу земельної ділянки передбаченої ст. 132 ЗК України ті інші істотні умови договору такого типу. Посилання позивача, що на вказаній земельній ділянці мається об'єкт незавершеного будівництва, та взагалі будь-якого будиночку, як зазначає позивач в своєму позові, або житлового будинку не доведений належними доказами позивачем. Посилання позивача на квитанції про сплату послуг за газ, електроенергії та членські внески не доводяться існування на час укладення угоди житлового будинку, та повністю спростовуються технічним паспортом на житловий будинок, в якому зазначено рік побудови 2012рік, декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, в якій визначено дата початку будівництва жовтень 2012року та інш. письмовими доказами. Третя особа приватний нотаріус ХРНО [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день та час судових засідань був сповіщений належним чином. Надав до суду заяву слухати справу у його відсутності. Третя особа, представник Міськрайонного управління Держкомзему у м.Люботин і Харківському районі Харківської області в судове засідання не з'явився. Про день та час судових засідань був сповіщений належним чином. Надав до суду письмові заперечення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечує, просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та справу розглядати у відсутності їх представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, встановив наступні правовідносини. Згідно ст. ст. 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено в судовому засіданні, 15 жовтня 2011 року між [PERSON], в інтересах якого, на підставі довіреності від 06.12.2010 року, діяла [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з другого боку, було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку [NUMBER], загальною площею 0,1155га, яка розташована: Харківська обл., Харківський район, садове товариство «Газовик». Згідно з домовленістю сторін продаж вчинено за суму 13000грн., яку покупець повністю сплатив продавцю до підписання договору. Вказаний договір посвідчено 15 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за р. № 2045. Згідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В судовому засіданні представник позивача послався на те, що відповідач [PERSON] укладаючи угоди вийшла за межі доручення, уклала договір за суму яка не була погодження в позивачем, уклала договір з особою яка не була погодження з відповідачем, позивач за вказаним договором не отримав гроші, позивач не мав наміру продавати свою земельну ділянку, відповідач уклала угоду надавши нотаріусу не дійсну довідку БТІ, нотаріус уклав угоду в порушення вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій в Україні, на спірній земельній ділянці побудований будиночок. Але суд не може погодитися з такими поясненнями позивача. При розгляді цього спору судом встановлено, що позивач був ознайомлений з умовами довіреності, підписав її власноручно, та надав таким чином повноваження на розпорядження земельною ділянкою відповідачці на її власний розсуд. Будь-яких обмежень щодо повноважень представника, в тому числі щодо ціни земельної ділянки та суб'єкта якому буде здійснено відчуження, за вказаною довіреністю судом не встановлено. Факт змови відповідачів суд не приймає, також і оскільки спірна угода була укладена більше ніч через рік після підписання довіреності. Вказаний час у позивача був достатнім для її скасування, або надання нової довіреності з обмеженнями. Факт не отримання грошових коштів за спірною угодою не є підставою в розумінні ст.203 ЦК України для визнання угоди недійсною, оскільки на думку суду становить окремі правовідносини між довірителями. За таких обставин позивач не позбавлений можливості самостійно звернутися з позовними вимогами про стягнення з довірителя грошей отриманих за угодою. Суд також не приймає до уваги пояснення представника позивача, що нотаріусу надано недійсну довідку БТІ, оскільки в судовому засідання було встановлено, що довідка з БТІ відповідачами не отримувалася та нотаріусу не надавалася, в матеріалах нотаріуса не знаходиться. З наданих нотаріусом матеріалів вбачається, що фактично була надана довідка керівника садівничого товариства «Газовик», відповідно до якої житлова забудова відсутня. Посилання представника позивача на недійсність печаток на вказаній довідці не спростовує факт її недійсності. В суді не доведено, що вона підписана не повноважною особою та, що факти наведені в ній не відповідають дійсності. Будь-яких належних доказів існування житлового будинку на спірній земельній ділянці, в якому начебто мешкав позивач, суду не надано. Суд не приймає як належний доказ, що підтверджує факт існування житлового будинку на спірній земельній ділянці саме на час укладання спірного договору, який побудований позивачем, посилання представника позивача на квитанції про сплату послуг за електроенергію, газ та на користь садівничого кооперативу від імені позивача. Суд вважає, вказане повністю спростовується іншими письмовими належними доказами, які повністю підтверджують факт будівництва відповідачем садового будинку в 2012 році, тобто після вчинення угоди. Вказані докази, а саме: декларація про готовність об'єкта до експлуатації, будівельний паспорт №01-0212770-212407 від 08.10.2012 року, рішення Липецької сільської ради Харківського району Харківської області від 20.12.2012 року про оформлення права власності на садовий будинок, технічним паспортом КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», витягу з державного реєстру прав від 26.12.2012 року, якими встановлено, що садовий будинок з господарськими побудовами побудований в 2012 році. Згідно будівельного паспорту на час початку будівництв земельна ділянка була вільна від капітальних забудов. Суд звертає увагу, що позивач не надав суду жодного доказу який би свідчив про будівництво ним на спірній землі житлового будинку. Крім того, судом встановлено, що на виконання укладеного договору купівлі-продажу сторони вчинили певні дії. Так, позивач під час укладання договору передав відповідачу правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а відповідач - грошові кошти за придбану земельну ділянку, в подальшому відповідач зареєстрував право власності на земельну ділянку та отримав на своє ім'я державний акт на право приватної власності на землю. Також суд звертає увагу, що в дорученні яке видане відповідачу на право розпорядження зальною ділянкою, не має жодного посилання на самовільні побудови чи їх узаконення та отримання правовстановлюючих документів. Суд також звертає увагу, що на протязі більш одного року після укладання договору купівлі-продажу, та двох після укладання довіреності, позивач до суду з позовом про визнання їх як окремо так і разом недійсним не зверталася і подав позов тільки після того, як дізнався, що земельна ділянка продана колишній дружині. Тому суд приходить до висновку, що укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами було спрямоване на настання реальних наслідків. Відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 59 ч. 2 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, позивачем не надано суду жодного належного доказу, передбаченого чинним цивільно-процесуальним законодавством, який би свідчив про порушення приватним нотаріусом Законів та існування на час укладання угоди житлового будинку. У зв'язку із чим суд вважає, що вимоги позивача про визнання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки задоволенню не підлягають, у зв'язку з недоведеністю позивачем факту порушення сторона під час його укладання вимог ст.203 ЦК України, якою позивач обґрунтовую свої вимоги. У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. При розгляді цього спору судом встановлено, що позивач 15.10.2011 року за договором купівлі-продажу продав відповідачу [PERSON] земельну ділянку, а відповідач прийняла це майно та сплатити на нього грошову суму. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч. 1 ст. 215 зазначеного нормативно-правового акту підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Аналіз наведеної вище норми права свідчить про те, що правочин може бути визнаний нікчемним тільки у разі, якщо це прямо передбачено положеннями чинного законодавства України. Однак, всебічно дослідивши всі обставини справи, суд не знаходить підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним, про що наполягає позивач. Ст. 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину. Суд встановив, що зміст оспорюваних договорів не суперечить діючому законодавству, а також моральним засадам суспільства, сторони у договорах мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін договорів було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, договори укладені у формі встановленій законом (нотаріально посвідчені та зареєстровані у єдиному державному реєстрі правочинів), договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Земельні ділянки які є предметом договорів купівлі-продажу, а також їх правовий статус не підпадають під дію п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу України. Згідно із ст. 210 Земельного кодексу України за рішенням суду визнаються недійсними угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок. Згідно ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.132 ЗК України, встановлений вичерпний перелік змісту угоди про перехід права власності на земельну ділянку. Укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки відповідає вимогам ст. 132 Земельного кодексу України, встановлений законом порядок купівлі-продажу земельної ділянки сторонами порушений не був, підстави для визнання недійсними оспорюваних договорів відсутні. Наведені у позовній заяві позивача обставини не є підставами для визнання укладеного договору купівлі-продажу недійсними. Крім цього, відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем. Відповідно до ст. 388 ЦК України, витребування майна у добросовісного набувача можливо тільки якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; якщо майно було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Вищезазначених підстав, які б дозволили витребувати у відповідача придбаної земельної ділянки судом не вбачається. Таким чином суд приходить до висновку, що цей договір був спрямований на набуття сторонами цивільних прав та обов'язків. Зміст цього правочину не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, при укладанні правочину волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин було вчинено в формі, встановленій законом, він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У зв'язку із чим суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами 15.10.2011року, нема, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Однією з позовних вимог є зобов'язання міськрайонного управління Держкомзему у м. Люботин і Харківському районі Харківської області скасувати акт на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Липці на території садівничого товариства «Газовик» Липецікої сільської ради виданого на ім'я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2011 року. Ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначається, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, суд приходить до висновку, що задоволення даної позовної вимоги є похідним від задоволення вимоги про скасування договору купівлі - продажу, а дана вищезазначена вимога не знайшла свого підтвердження, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги про скасування акту на право приватної власності. Також позивачем зазначено вимогу про повернення сторін за вищевказаним договором купівлі-продажу у первісне становище. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (п.2 ст.653 ЦК України). Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (п.3 ст.653 ЦК України). Таким чином зобов'язання між позивачем та відповідачем за договором купівлі-продажу припиняються з моменту набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (п.4 ст.653 ЦК України). Таким чином, позивач і відповідач не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту набрання законної сили рішенням суду про зміну або розірвання договору. Позивач, у своїй позовній заяві також просить зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] 13000,00 грн., які вона отримала за договором купівлі-продажу від земельної ділянки № [NUMBER], яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Липці на території садівничого товариства «Газовик» Липецької сільської ради. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги. Таким чином з даної позовної вимоги вбачається, що позивачем заявлено вимогу про вирішення прав третіх осіб, які не надавали право захищати їх права, свободи та інтереси, а ЦПК України передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається тільки своїми правами. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими і безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню судові витрати відповідно до закону.

Outcome: dismissed