Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 21 515 гривень, що складається з заборгованості за договором позики від 12.11.2014 року у розмірі 9 565 гривень та заборгованості за договором позики від 29.11.2014 року в розмірі 11 950 гривень, понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 гривень зазначивши, що 12.11.2014 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідачка отримала у позику грошові кошти у сумі 9 565 грн. зі строком виплати боргу до 28.11.2014 року та написала розписку про одержання грошових коштів. В зазначений строк відповідачка не виконала своє зобовязання, не повернула гроші мотивувала це тим, що має певні фінансові труднощі, які можна вирішити, якщо вона додатково отримає грошові кошти у сумі 11 950 гривень, які зобовязалась повернути до 09.12.2014 року, про що власноручно написала боргову розписку. У зазначений в розписках від 12.11.2014 року та від 29.11.2014 строк, та на сьогоднішній день відповідачка свої зобовязання не виконала тому позивач змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявився, його представник [PERSON] надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Запорізька правда» яке є в матеріалах справи, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, ч.1 ст. 224 ЦК України урегульовує питання ухвалення заочного рішення. При цьому, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно розписок від 12.11.2014 року та 29.11.2014 року, відповідачка [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 9 565 гривень які зобовязалась повернути до 28.11.2014 року та 11 950 гривень які зобовязалась повернути до 09.12.2014 року /а.с. 30,31/. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, не його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Як встановлено під час розгляду справи до теперішнього часу відповідачка суму боргу не повернула. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача суми боргу в розмірі 21 515 гривень. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені неї і документально підтверджені судові витрати. Отже, на підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки також підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved