Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, третьої особи про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження, користування будинком, в якій зазначає, що він є власником будинку № 6, розташованому по вул. Травнева, міста Тернівка Дніпропетровської області, його право власності на нерухоме майно зареєстровано у Тернівському БТІ за № 2357 реєстраційна книга № 18-51. У вищевказаному будинку він зареєстрований та реально мешкає, також в буд. 6, по вул. Травнева, м. Тернівка Дніпропетровської області з 25 березня 2008 року зареєстрований [PERSON], який не є його родичем. Відповідач [PERSON] з 2012 року по теперішній час у вищевказаному будинку, за місцем реєстрації не мешкає, його речей в будинку не має, спроб вселитися відповідач не проводив, оплату за комунальні послуги не здійснює. Факт не проживання [PERSON] в буд. 6, по вул. Травнева, в м. Тернівка можуть підтвердити свідки: [PERSON], [PERSON]. Позивач також зазначає, що йому невідомо, де на теперішній час мешкає відповідач. Він звертався у телефонному режимі (коли був відомий його номер телефону) до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку за адресою: буд. № 6, вул. Травнева в м. Тернівка Дніпропетровської області, але його прохання залишається без уваги з боку відповідача, він не має наміру приїжджати для мети знятися з реєстрації. Позивач вказує, що не зняття відповідача з реєстраційного обліку перешкоджає йому реалізувати моє право власності на житло, порушує надане йому право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, він позбавлений можливості отримати грошову компенсацію за опалення будинку, як пенсіонер, та як колишній працівник вугільного підприємства, оскільки для цього необхідно надати довідку про доходи усіх осіб, що зареєстровані в житловому приміщенні, при цьому комунальні послуги відповідач не сплачує, таким чином, реєстрація відповідача в зазначеному будинку заважає йому у повноцінному та безперешкодному користуванні та розпорядженні своєю власністю. У звязку з чим, позивач просить суд усунути йому перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю - будинком № 6, розташованому по вул. Травнева в місті Тернівка Дніпропетровської області, позбавивши [PERSON], [INFO], права користування зазначеним житловим приміщення, що є підставою для зняття [PERSON], який зареєстрований в цьому будинку, з реєстраційного обліку в будинку № 6 розташованому по вул. Травнева в місті Тернівка Дніпропетровської області. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 25). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 22-24, 29-31), причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надавав, у зв'язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - відділу реєстрації\~(зняття\~з реєстрації)\~місця проживання\~фізичної особи\~виконкому Тернівської\~міської ради\~Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, однак надав суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника (а.с. 21). Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку № 6, розташованому по вулиці Травнева в м. Тернівка, Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127430812 від 13.06.2018 року (а.с. 9), технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 6 по вул. Травнева м. Тернівка від 20.05.2018 року № 18-51, замовником якого є [PERSON] та виготовленого КП «Тернівське БТІ» станом на 30.05.2018 року (а.с. 12-14). Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданої 19.07.2018 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області відповідач [PERSON], як квартирант, зареєстрований у житловому будинку № 6 по вул. Травнева в м. Тернівка Дніпропетровської області (а.с. 10), що також підтверджується записом від 25.03.2008 року про реєстрацію за вказаною адресою [PERSON] у домовій книзі (а.с. 7-8). З акту про проживання від 19.07.2018 року, виданого квартальним комітетом № 4 м. Тернівка, видно, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає за вказаною адресою з 2008 року (а.с. 11). За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З огляду на викладене, позивач є власником спірного будинку та може здійснювати своє право на власний розсуд. На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вбачається, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як встановлено\~в судовому\~засіданні,\~відповідач зареєстрований\~в спірному\~будинку,\~однак з\~2008\~року в\~ньому не\~проживає, не є членом сімї позивача, даний будинок належить позивачу на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127430812 від 13.06.2018 року, а тому відповідач позбавлений права користуватися житловим прриміщенням. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Згідно з ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved