Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після зміни підстави позову (а.с.196-197), просить стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану професійними захворюваннями та їх наслідками у розмірі 120000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини нез'явлення не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що починаючи з 01 липня 1991 р. позивач працював підземним горноробочим у вугільній промисловості СРСР з повним робочим днем під землею, зокрема після проголошення незалежності України він працював під землею тільки в шахтах об'єднання «Лисичанськвугілля», 29 січня 2017 р. позивача було звільнено на підставі наказу №67к від 29.01.2017 р. Шкідливі та небезпечні умови праці призвели до виникнення у позивача професійних захворювань: хронічний бронхіт в стадії затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, хронічна попередкова крижова радикулопатія праворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико динамічним порушенням та стійким больовим синдромом, рецидивуючий перебіг. Внаслідок професійного захворювання позивачу встановлена ІІІ група інвалідності. За період праці на підприємстві ПАТ «Лисичанськвугілля», тобто більше 15 років, згідно лабораторно-інструментальних досліджень запиленість повітря робочої зони склала з вмістом діоксину кремнію 6% складала 9,0 мг/м3 протягом 94,3% часу робочої зміни при ГДК-2мг/м3, виробничий шум до 90 дБА при ГДК 10 д БА. Праця по гігієнічним умовам праці відносилася до 3 класу, 2 та 3 ступеня шкідливих умов праці, а це згідно Гігієнічної класифікації праці Гігієнічних нормативів ГН 3.3.5-3.3.8:6.6.1-083 2001 р., затверджених Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27.12.2001 р. №528 (№320), це як правило, відноситься до легкого та середнього ступенів важкості (з втратою професійної працездатності в період трудової діяльності. Більшість свого трудового стажу позивач відпрацював на шахті «Мельникова» (більше 15 років). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 01.02.2018 р. №230 позивачу вперше встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт в стадії затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, хронічна попередкова крижова радикулопатія праворуч в стадії затихаючого загострення з помірним статико динамічним порушенням та стійким больовим синдромом, рецидивуючий перебіг. Згідно висновку МСЕК №781094 від 04.04.2018 р. позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання та згідно висновку МСЕК № 024048 від 04.04.2018 р. встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 45%. Факт спричинення позивачу моральної шкоди полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливості відновлення здоров'я, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці. Правовідносини сторін регулюються ст. 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника: у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими, однак з урахуванням принципу розумності та справедливості, встановлення позивачу найменшої - 3-ї групи інвалідності з наступним переоглядом у 2020 р., виходячи зі ступеню втрати професійної працездатності, який складає менше половини - 45%, визначає розмір шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, у 45 000 грн. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial