Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] позбавити батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] - відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітніх дітей - їх вихованням та доглядом не займаються, не піклуються про них, не забезпечують матеріально, ведуть аморальний спосіб життя. Відповідно до рішення Кодимського районного суду Одеської області від 30.08.2018 року в [PERSON] та [PERSON] відібрано без позбавлення батьківських прав малолітнього [PERSON] , [INFO] , а в [PERSON] та [PERSON] - малолітню [PERSON] , [INFO] . З моменту відібрання дітей без позбавлення батьківських прав, відповідачі не вживали радикальних заходів з метою повернення дітей в сім`ю. З відповідачами проводилась роз`яснювальна робота щодо необхідності працевлаштування, ведення здорового способу життя, створення належних умов проживання, співпраці з представниками соціальних служб району. Однак жодних рекомендацій відповідачами не виконано. В зв`язку із вказаними обставинами, орган опіки та піклування Кодимської РДА Одеської області прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] - відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] - відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачі в судовому засіданні зазначили, що позовні вимоги не визнають, оскільки бажають спілкуватися зі своїми дітьми та заперечують проти позбавлення їх батьківських прав. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 30.08.2018 року у справі №503/2027/17 в [PERSON] та [PERSON] відібрано без позбавлення батьківських прав малолітнього [PERSON] , [INFO] , а в [PERSON] та [PERSON] - малолітню [PERSON] , [INFO] . Однак відповідачі належних висновків не зробили, необхідних умов для проживання дітей не забезпечують, їх вихованням та розвитком не займаються. Зазначене свідчить про їх зневажливе ставлення до долі своїх дітей 11.10.2019 року Кодимською РДА, як органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] позбавити батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] - відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідачів займатися вихованням дітей, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про їх намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дітей. Доказів щодо спростування таких обставин відповідачами не було надано. Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини, зміст рішень спеціальних органів, поведінку відповідачів при здійсненні виховання дітей, суд вважає, що у цій справі доведено винну поведінку [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що виражається в ігноруванні попереджень щодо можливості позбавлення батьківських прав, у свідомому нехтуванні батьківських обов`язків, а саме незабезпечення необхідного харчування для дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, незабезпечення умов проживання для дітей, відсутність спілкування з дітьми, які знаходяться під вихованням держави в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення цього позову. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то, відповідно відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір, на користь держави.

Outcome: approved