Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що у травні 2015 року він надав у борг відповідачу 1500 грн., яку відповідач повинен був повернути 05.07.2015 року. Наприкінці червня 2015 року [PERSON] звернувся до нього з проханням відстрочити термін повернення боргу та надати йому в борг ще 11000 грн. для розвитку власної справи, а 02.08.2015 р. він поверне всю суму боргу 12500 грн. Позивач на вказану пропозицію погодився та надав відповідачу гроші. 02.08.2015 року відповідач борг не повернув та уникав зустрічей з позивачем. 13.11.2015 року після звернення до правоохоронних органів відповідач написав розписку з зобов*язанням повернути кошти до 22.11.2015 р. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, тому позивач просить стягнути з відповідача 13\~856 грн., яка складається з суми боргу - 12500 грн., 1023 грн. 54 коп. інфляційні втрати, 3% річних 333 грн. Крім того, посилаючись на погіршення стану здоров*я через хвилювання, скасування відпочинку разом з родиною біля моря через неповернення коштів відповідачем, що призвело до сварок в сім*ї, необхідність звернення до правоохоронних органів, позивач просив стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду в сумі 5000 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні, надавши суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач у судовому засіданні не був присутнім, причин неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду був сповіщений у встановленому законом порядку. З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, відповідно до вимог ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Заслухавши пояснення позивача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припиненя цивільних прав та обов*язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики так і його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що позивач позичив відповідачу 1500 грн., наприкінці червня 2015 року 11000 грн., а всього 12500 грн. На час передачі грошей позивач розписку від відповідача не вимагав. 13.11.2015 року відповідач власноручно написав розписку про отримання грошей від позивача в сумі 12500 грн. зі строком повернення до 22.11.2015 р. Таким чином між сторонами укладений договір позики в простій письмовій формі шляхом складання позичальником [PERSON] розписки, в якій вказані як сума позики, так і строк позики. Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. При цьому, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач, який неодноразово викликався в судове засідання, не з*явився та не оспорив факт отримання грошей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з вимогами закону повернення суми боргу має бути обов'язково підтверджено допустимими доказами, розпискою, про повернення суми боргу, а також повернення позикодавцем позичальнику\~\~оригіналу його боргової розписки або оригіналу нотаріально посвідченого договору позики. На час розгляду справи позикодавець [PERSON] представив суду оригінал розписки, який до теперішнього часу зберігається у позивача. Відповідач [PERSON] не надав суду допустимих доказів того, що суму боргу позивачу він повернув повністю у визначеній в розписці строк. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~Сума боргу\~з урахуванням індексу інфляції та 3% річних становить\~13856 грн. 54 коп. відповідно до розрахунку наданого позивачем, який відповідач в ході розгляду справи не спростував. Згідно з ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як убачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати по справі у розмірі 551,20 грн. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягають з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли договірні відносини за договором позики, умови якого порушені позичальником [PERSON] Згідно зі\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом даної норми відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов'язання можливе лише коли такий правовий наслідок встановлений договором або законом. Стаття 1050 ЦК України, яка встановлює відповідальність позичальника за порушення договору позики, не передбачає відшкодування моральної шкоди. Не передбачає такого і укладений між сторонами договір позики. Ст.1167 ЦК України, на яку також посилався позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, передбачає її відшкодування у разі виникнення деліктних правовідносин. На підставі викладеного та

Outcome: partial