Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виділити в його володіння та користування ? частину земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, село Великі Дмитровичі по вулиці Лесі Українки, будинок № 65 та встановити порядок користування одноповерховим житловим будинком № 65, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, село Великі Дмитровичі по вулиці Лесі Українки, виділивши у його користування ? частину житлової кімнати 4) на плані Технічного паспорту площею 9,0 кв.м (периметр кімнати позначений літерами «А», «Б», «В», «Г» на представленій схемі № 1), у спільному користуванні залишити підсобну площу житлового будинку - 18 кв.м: а саме: коридор (1) 4,7 кв.м., коридор (2) 3,4 кв.м., кухня (3) -9,9 кв.м . Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року за ним було визнано право власності на спадщину за законом: на ? частку одноповерхового приватного будинку № 65, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, село Великі Дмитровичі по вулиці Лесі Українки та на ? частку земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, село Великі Дмитровичі по вулиці Лесі Українки, будинок № 65. На підставі вказаного рішення суду співвласником іншої ? частини спадщини став відповідач [PERSON], якому позивач відразу запропонував викупити належну йому частку майна, так як останній фактично проживає в вищезазначеному будинку та користується земельною ділянкою, однак отримав відмову. На даний час домовленості з відповідачем щодо встановлення порядку користування. Розпорядження та володіння земельною ділянкою та будинком не досягнуто і позивач має намір з часом продати свою частку майна, в звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, просив у його задоволенні відмовити. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року за [PERSON] було визнано право власності на спадщину за законом: на ? частку одноповерхового приватного будинку № 65, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, село Великі Дмитровичі по вулиці Лесі Українки та на ? частку земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, село Великі Дмитровичі по вулиці Лесі Українки, будинок № 65. Цим же рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року визнано за [PERSON] право власності на ? частку житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами № 65, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, село Великі Дмитровичі по вулиці Лесі Українки та на ? частку земельної ділянки площею 0,338 га, що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, село Великі Дмитровичі по вулиці Лесі Українки, будинок № 65, наданої для ведення особистого підсобного господарства 0,137 га, будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,201 га, в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла 05.03.2010 року. Позивач просить виділити йому в натурі\~\~ в користування ? частину будинку та\~ виділити в володіння і користування 1/2\~частину земельної ділянки, при цьому не вказує яким чином здійснити розподіл земельної ділянки, не пропонує варіанти. Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. Відповідно до\~\~частини 3 статті 358\~\~Цивільного кодексу України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 7 постанови від 4 жовтня 1991р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі, учасникам спільної часткової власності на нього може бути виділено відокремлену його частину, яка відповідає розміру їхніх часток у праві власності. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2\~ст. 364 ЦК України\~якщо виділ у натурі частки із спільного\~\~майна\~\~не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таким чином, до предмету доказування входить також й факт технічної можливості виділу частини нерухомого майна з спільної часткової власності. Ухвалою суду від 24 квітня 2015 по справі була призначена експертиза, сторонами не було забезпечено надання експерту додаткових матеріалів по обєктах дослідження та не оплачено витрати на проведення експертизи. Відповідно до\~ст. 364 ч.2 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання грошової або іншої матеріальної компенсації. При цьому компенсація співвласнику може бути надана тільки за його згодою. Вимогу про стягнення компенсації позивач не заявляв, в силу\~ст. 11 ЦПК України\~суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні не надано доказів про можливі варіанти поділу, які б відповідали нормам ДБН, та про те, що дане майно є подільним. Враховуючи, що в суду не має спеціальних знань щодо правомірних варіантів поділу майна, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed