Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 23 січня 2007 року між ним та відповідачем ТОВ «Агро-Олімп» був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 300000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20 % річних. Повернути кредит відповідач зобов'язався у строк 22 січня 2010 року згідно з графіком. В порушення умов кредитного договору відповідач проценти за користування кредитом в період з 27 листопада 2009 року по 19 вересня 2013 року не сплачував, у зв'язку з чим станом на 19 вересня 2013 року утворилася заборгованість за відсотками в розмірі 184309,77 грн. З метою забезпечення належного виконання відповідачем умов кредитного договору 23 січня 2007 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки, згідно яких поручителі зобовязалися солідарно відповідати перед позивачем за порушення відповідачем ТОВ «Агро-Олімп» умов кредитного договору. Позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно вищезазначену суму заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також судові витрати по справі в розмірі 1843,10 грн. У судовому засіданні представник позивача Савош Б.В. позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Також зазначив, що раніше з відповідачів судовим рішенням була стягнена заборгованість за кредитним договором, однак на даний час вона не погашена, у зв'язку з чим постійно зростають відсотки за користування кредитними коштами. Позовна давність вважає не пропущена. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив відмовити у задоволенні позову у звязку з пропущенням позивачем строку позовної давності. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: копія договору про надання кредиту від 23 січня 2007 року, копії договорів поруки від 23 січня 2007 року; копія меморіального ордеру від 23 січня 2007 року; розрахунок нарахованих та не сплачених процентів за договором про надання кредиту; правовстановлюючі документи позивача; платіжне доручення про сплату судового збору. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. В обґрунтування позовних вимог позивач надав суду копію договору про надання кредиту від 23 січня 2007 року, згідно якого відповідач ТОВ «Агро-Олімп» отримав кредитні кошти в розмірі 300000,00 грн. та зобов'язався повернути кредит в строк 22 січня 2010 року. З розрахунку заборгованості вбачається факт наявності у відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у вищезазначеному розмірі. Також в матеріалах справи є копії договорів поруки від 23 січня 2007 року, на підставі яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобовязалися солідарно відповідати перед позивачем за належне виконання ТОВ «Агро-Олімп» умов кредитного договору. У відповідності до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, навіть у разі стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у судовому порядку, зобов'язання між сторонами не припиняються до тих пір, поки воно не буде фактично виконано боржником. Оскільки у даному випадку відповідачами зобов'язання не виконано, позивач має право нараховувати відсотки за користування належними йому грошовими коштами відповідачкою. В той же час позивач не надав суду доказів стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим цей факт є недоведеним. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що умови кредитного договору відповідачами були порушені і станом на 19 вересня 2014 року існує заборгованість за процентами за користування кредитом в загальному розмірі 184309,77 грн., тим більше, що представник відповідача проти цих фактів у судовому засіданні не заперечував. Однак представник відповідачів посилається на пропущення позивачем позовної давності, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог. Зазначену заяву суд вважає обґрунтованою. Так, виходячи зі змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У даному випадку відповідач зобов'язався щомісячно погашати кредит, однак сторонами у договорі про надання споживчого кредиту чітко визначений кінцевий строк виконання умов кредитного договору - 22 січня 2010 року, у зв'язку з чим саме з цього часу починає обчислюватися трирічний строк позовної давності. Отже, оскільки зобов'язання повинно бути виконано не пізніше 22 січня 2010 року, то позовна давність починає обчислюватися саме з цього часу, у зв'язку з чим з 23 січня 2010 року позивач може звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак не пізніше 22 січня 2013 року. У даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів відсотків за користування кредитом 23 квітня 2014 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. У ст.266 ЦК України зазначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Отже, оскільки до вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором позовна давність на даний час сплила, то відповідно вона підлягає застосуванню і до вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідачки не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed