Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №2203 Р від 10.05.2007 року [PERSON] 10.05.2007 року отримала кредит у розмірі 10500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,0001% на рік. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 2203 Р від 10.05.2007 року було укладено Договір поруки №2203 від 10.05.2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит». Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 28.01.2011 року було стягнуто солідарно з [PERSON]. [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2203 Р від 10.05.2007 року в розмірі 12630,56 гривень. В ході проведення виконавчого провадження заборгованість за Кредитним договором в сумі 12630,56 гривень була сплачена. В порушення вищезазначених умов договору [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконує. Станом на 07.05.2013 року має заборгованість за період з 23.06.2010 року по 07.05.2013 року - 13098,52 гривень, яка складається з наступного: 4231,31 гривень - нараховані, але несплачені відсотки; 6247,50 гривень - нарахована, але несплачена комісія; 2619,71 гривень - пеня по комісії та відсоткам. Просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Донецьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість у розмірі 13098,52 гривень, судовий збір в розмірі 229,40 гривень. Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Горлівки Донецької області від 26 лютого 2014 року відмовлено в задоволенні позову. З даним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд дійшов неправильного висновку, що договірні відносини між сторонами по справі були закінчені 10 травня 2010 року на час ухвалення іншого рішення Центрально-Міського районного суду м.Горлівки Донецької області від 28 січня 2011 року, яким було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по цьому ж кредитному договору, і оскільки відповідач виконав рішення від 28 січня 2011 року, то позивач не має права на стягнення з відповідача сум відсотків, комісії та пені по відсоткам та комісії. Апелянт вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушив вимоги процесуального і матеріального закону. Просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. В судовому засіданні представник апелянта повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник до суду не з»явилися, звернулися з заявою про розгляд справи в їх відсутність. Відповідач [PERSON] до суду також не з»явився, повідомлений про час і місце судового засідання телефонограмою № 726, яка зареєстрована в журналі телефонограм №1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 10 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (Банк) та відповідачем [PERSON] укладено Кредитний договір № 2203 Р, відповідно до п. 2.1. якого Банк надає їй кредит в сумі 10500 гривень, зі сплатою нею по процентної ставки 0,0001 проценту річних, а [PERSON] відповідно до п. 3.3 Кредитного договору зобов'язується щомісячно, в термін з 01 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за Кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платіжу, розмір якого становить 292 гривні, відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості, який є невід'ємною частиною цього Договору. У складі ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування Кредитними ресурсами. Останню сплату ануїтетного платежу вона зобов'язалася здійснити не пізніше 10 травня 2010 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором 10 травня 2007 року укладено Договір поруки № 2203 Р/П між Банком та [PERSON]. Рішенням загальних зборів акціонерів ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» (протокол № 4 від 15.12.2006 року) і рішенням Установчих зборів Банку (протокол № 1 від 12.04.2007 року) Банк викладено в новій редакції та змінено найменування Банку на Відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит». Відкрите акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» є правонаступником щодо всіх прав та зобов'язань ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит». Рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (протокол № 4 від 02.09.2009 року) з метою приведення у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» статут Банку викладено в новій редакції та змінено найменування Банку на Публічне акціонерне товариство «Банк <Фінанси та Кредит». Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» є правонаступником щодо всіх прав та зобов'язань ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 28.01.2011 року, яке набрало законної сили 08.02.2011 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Донецьке регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до відповідачів [PERSON] та [PERSON] та з останніх стягнена сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором в розмірі 12378,28 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом - 5822 гривень, нарахованої, але не сплаченої пені - 6222,51 гривень, простроченої комісії - 333,77 гривень. Згідно наданої відповідачами копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.12.2013 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду закрито у зв'язку з повним фактичним виконанням і цей факт сторонами не оспорюється. Отже, відповідачами було здійснене повне виконання судового рішення. Згідно п. 3.2 Кредитного договору строк дії кредитного договору закінчився 10 травня 2010 року. Даний позов Банк направив поштою до суду 7 травня 2013 року, тобто в межах загального строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Статтею 309 ч.1 п.п. 3, 4 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції при ухваленні даного рішення не звернув увагу на вимоги ст. 599 ЦК України, якою передбачено, що зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов»язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статтей 526, 599 ЦК України. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», стягнути з відповідачів солідарно на користь Банка заборгованість по спірному кредитному договору в розмірі 13098,52 грн., яка складається з нарахованих але не сплачених відсотків - 4231,31 грн., нарахованої, але не сплаченої комісії - 6247,50 грн., пені по комісії та відсоткам - 2619,71 грн. Також на підставі вимог ст. 88 ЦПК України, апеляційний суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача по 114 грн. 70 коп. в відшкодування витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved