Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований по вул. Соборній (стара назва Леніна), будинок 33 у селі Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області в прядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлого 25 травня 2012 року. В обґрунтування позову зазначає, що 25 травня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30 травня 2012 року серія І-КИ № 458291, актовий запис № 871. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, який розташований по вул. Соборній (стара назва Леніна), 33 у селі Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області. За життя 04 травня 2000 року спадкодавець склав заповіт, посвідчений [PERSON] секретарем Виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради народних депутатів, зареєстрований в реєстрі за №17. Згідно з заповітом все своє майно, яке розташоване в с. Івано-Михайлівка по вул. Леніна, 33, належне йому по закону, в тому числі будинок з усіма господарськими і побутовими будівлями і спорудами, [PERSON] заповів своїм дітям: [PERSON] та [PERSON], в рівних долях кожному. Вказаний житловий будинок належав на праві власності спадкодавцю на підставі рішення Новомосковського райнарсуду Дніпропетровської області від 05 листопада 1987 року. Після відкриття спадщини позивач звернувся до нотаріуса з заявою про отримання спадщини. 25 листопада 2016 державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] вивчивши документи подані [PERSON] винесла постанову, якою відмовила [PERSON] в видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Соборна (Леніна), буд. 33 після [PERSON], померлого 25 травня 2012 року. Підставою відмови вказана відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Соборна (Леніна), буд. 33. Вказаною постановою нотаріус рекомендувала звернутись до суду з метою відновлення своїх порушених прав. Вважаючи відмову неправомірною з огляду на наявність рішення Новомосковського райнарсуду Дніпропетровської області від 05 листопада 1987 року, яким встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті 05 лютого 1985 року матері - [PERSON] та визнано право власності на житловий будинок, розташований у с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області по вул. Соборна, 33 в порядку спадкування за законом позивач звернувся із позовом до суду. Позивач, його представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. [PERSON] у відповідності до поданої суду заяви поданий позов визнав та подав зустрічний позов, підстави якого є ідентичними підставам, викладеним в позові [PERSON], за яким просив визнати за [PERSON] право власності на 1/2 житлового будинку, який розташований по вул. Соборній (стара назва Леніна), будинок 33 у селі Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області в прядку спадкування за заповітом після [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 житлового будинку, який розташований по вул. Соборній (стара назва Леніна), будинок 33 у селі Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області в прядку спадкування за заповітом після [PERSON]. Третя особа у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечила проти задоволення позову. У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити вимоги первісного та зустрічного позовів з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що рішенням Новомосковського райнарсуду Дніпропетровської області від 05 листопада 1987 року встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті 05 лютого 1985 року матері - [PERSON] та визнано право власності на житловий будинок, розташований у с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом. З довідки КП «Новомосковське МБТІ» ДОР вбачається відсутність доказів на підтвердження реєстрації права власності за [PERSON] права власності на житловий будинок, розташований по вул. Соборній (стара назва Леніна), будинок 33 у селі Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області /а.с.84/. Водночас, з довідки Виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 683 від 09 серпня 2017 року вбачається, що відповідно до даних погосподарської книги № 6 стор.25, о/р 375 [PERSON] належить будинок, розташований за адресою: вул. Соборна (стара назва - Леніна), 33 у селі Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області. Будинку присвоєно номерний знак «33» 12 березня 2001 року та змінено назву вулиці 27 січня 2016 року. У відповідності до свідоцтв про народження серії ЯЛ № 364402 від 10 вересня 1954 року, серії ІV-УР № 1251892 від 28 серпня 1962 року, [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] 04 травня 2000 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений [PERSON] секретарем Виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради народних депутатів, зареєстрований в реєстрі за № 17 /а.с.67/. Згідно з заповітом все своє майно, яке розташоване в с. Івано-Михайлівка по вул. Леніна, 33, належне йому по закону, в тому числі будинок з усіма господарськими і побутовими будівлями і спорудами [PERSON] заповів своїм дітям: [PERSON] та [PERSON], в рівних долях кожному. 25 травня 2012 року [PERSON] помер. З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулися [PERSON], [PERSON] (26 жовтня 2012 року) із заявою про прийняття спадщини за заповітом та 26 жовтня 2012 року [PERSON] із заявою про відмову від отримання обов`язкової частки у спадщині. 25 листопада 2016 державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори винесено постанову, якою відмовлено в видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Соборна (Леніна), буд. 33 після [PERSON], померлого 25 травня 2012 року. Підставою відмови вказано відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: с. Івано-Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Соборна (Леніна), буд. 33. Розглядаючи позов суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлому за життя нерухомого майна, яке останній набув у власність, про що є рішення суду, наявність доказів на підтвердження ідентифікації майна, враховуючи відомості з погосподарської книги органу місцевого самоврядування, дані технічного паспорту, відсутність доказів державної реєстрації права власності на майно, право на яке виникло до 1992 року, в органах, що здійснюють державну реєстрацію права, враховуючи те, що позивач та відповідач є спадкоємцями за заповітом на вказане спадкове майно, подання дружиною померлої нотаріусу заяви про відмову від обов`язкової частки в праві власності та відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачем та відповідачем, відмову нотаріуса, суд вважає, що позовні вимоги як первісного так і зустрічного позовів обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved