Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірним та скасувати звіт про проведення незалежної оцінки майна - ринкової вартості трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] (далі Квартира), - який був складений ПП «ОЦІНКА-ЕКСПО» та рецензію на цей звіт від 16.09.2016р. № 1724/16, складену ПП «Ажіо». В обґрунтування позовних вимог зазначив, що державний виконавець задля звернення стягнення на майно позивача під час здійснення виконавчого провадження, призначив проведення оцінки Квартири. Визначена ПП «Оцінка-Експо» ринкова вартість квартири не відповідає дійсності, оскільки розрахунок здійснений з порушенням методології та порядку проведення оцінки. Зазначена призвело до того, що Квартира виставлена на примусову реалізацію за заниженою ціною, що є порушенням прав боржника. Вважає, що визнання судом недійсними висновків субєктів оціночної діяльності є підставою для призначення державним виконавцем повторної оцінки вартості майна, а тому звернувся до суду з цим позовом. Відповідач ПП «Оцінка-Експо» надало суду заперечення, в яких зазначило, що позивачем обрано невірний спосіб захисту прав, оскільки визначення вартості майна боржника у виконавчому провадженні, за якою це майно виставляється на примусову реалізацію, є компетенцією державного виконавця, а тому спору щодо розміру вартості майна мають розглядатись шляхом подання скарги на дії державного виконавця. Тому просило відмовити у позові. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що підстав для оскарження дій державного виконавця у позивача немає, оскільки той діє в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Натомість оцінювач ПП «Оцінка-Експо» - порушив методи проведення оцінювання, оскільки здійснював огляд обєкту оцінки та використав один методичний підхід, замість кількох Вважає, що єдиним способом захисту прав позивача, який є боржником у виконавчому провадженні, є визнання недійсною результатів оцінки Квартири, проведеної відповідачами. Підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. При ухваленні судом рішення просив застосувати заходи забезпечення позову та зупинити реалізацію з прилюдних торгів Квартири до набрання законної сили рішенням суду по цій справі. Представник ПП «Оцінка-Експо» [PERSON] надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ПП «Ажіо» у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Представник Центрального ВДВС [PERSON] заперечувала проти позовних вимог зазначивши, що оцінку вартості Квартири позивача здійснено належним чином. Просила відмовити у позові. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. У Центральному ВДВС перебуває виконавче провадження №24587068 за виконавчим написом №3138 від 30.12.2010р. приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення стягнення на Квартиру, яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на користь ПАТ «Дельта Банк» /а.с.4/. 07.11.2011р. державним виконавцем складений акт опису й арешту Квартири /а.с.89-92/. З метою визначення вартості Квартири для здійснення її примусової реалізації до виконавчого провадження залучено субєкта оціночної діяльності ПП «Оцінка-Експо» про що винесено відповідно постанову /а.с.37/. Згідно висновку про вартість майна від 13.07.2016р., складеного ПП «Оцінка-Експо», ринкова вартість Квартири станом на 12.07.2016р. складає 550667грн /а.с.84/, на підставі чого складено відповідний звіт про оцінку майна /а.с.83/. За клопотанням боржника [PERSON] державним виконавцем було призначено рецензування звіту про оцінку Квартири, яка здійснена ПП «Ажіо». За наслідками рецензування ПП «Ажіо» складена рецензія №1724/16 від 05.09.2016р., відповідно до якої звіт класифікується як такий, що у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки /а.с.5-6/. Натомість позивачем за власний рахунок також здійснено визначення ринкової вартості Квартири. Відповідно до висновку від 13.07.2016р., складеного КТ «Агентство експертних оцінок «Фатум-М», ринкова вартість Квартири станом на 12.07.2016р. складає 603300грн /а.с.93-134/. Тож позивач стверджує про порушення його майнових прав та інтересів, як власника, на реалізацію майна по його реальній ринковій вартості, що сталося внаслідок неправомірних дій відповідачів, а тому він звернувся до суду з цим позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір про оцінку майна, який з огляду на підставу позову та зміст позовних вимог підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст.4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту цивільних прав та інтересів, які можуть бути застосовані судом, передбачені ст.16 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Аналіз зазначених норм в контексті положень ст.19 Конституції України, ст.15 ЦК, ст.3, 215 ЦПК свідчить, що підставою для задоволення позовних вимог є встановлення судом фактів порушення, не визнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів, за захистом яких особа звернулася до суду, з боку відповідача т відповідність обраного позивачем способу захисту його прав вимогам закону. Аналізуючи обставини справи суд дійшов висновку, про наявність спору щодо майнового інтересу позивача, оскільки належне йому майно виставлене на примусову реалізацію за меншою вартістю ніж та, на яку має обґрунтоване сподівання позивач, оскільки має висновок про ринкову вартість Квартири в більшому розмірі, ніж той, який зазначений у висновках відповідачів. Відповідно до ст.33 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. №2658-ІІІ (далі Закон №2658-ІІІ) такий інтерес підлягає захисту у суді. Разом з тим, з аналізу змісту положень Закону №2658-ІІІ, в контексті ст.ст.3, 11 ЦК, свідчить що субєкт оціночної діяльності, як субєкт господарювання, не є субєктом владних повноважень, а відтак його дії та рішення не є обовязковими для виконання, а є результатом його практичної діяльності, які беруться до уваги іншими учасниками суспільних правовідносин при вчиненні певних дій у конкретних випадках, передбачених законом. Отже з огляду на положення ст.19 Конституції України складений субєктом господарювання акт за наслідками проведення оціночної діяльності не створює для інших учасників суспільних правовідносин обовязкових правил поведінки, а лише констатує наявність обставин, які мають бути взяті до уваги у випадках, передбачених законом. Таким чином, спір щодо правомірності дій субєктів оціночної діяльності субєктів господарювання є цивільно-правовим і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а предметом судового розгляду є відповідність дій та рішень такого субєкту вимогам ст.31 Закону №2658-ІІІ та ст.13 ЦК, зокрема відповідність такого висновку Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленому статтею 11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В обґрунтування вимог позивач зазначив про порушення відповідачами порядку та методології проведення оцінки, оскільки не проведено огляду обєкту оцінки. Натомість, відповідно до змісту звіту ПП «Оцінка-Експо» вбачається, що огляд обєкту оцінювання оцінювачем проводився /а.с.84/. Про проведення такого огляду свідчить і зміст оціночного листа рецензента /а.с.6/ в якому зазначається, що звіт містить підтвердження достовірності та обєктивності оцінки оцінювачем та оформлення обєкту за фотографіями, оскільки містить відомості про особистий огляд обєкта, та має наглядні експозиції обєкту (п.п.11, 14.2). Оцінюючи зазначені доводи, суд зауважує, що відповідно до ст.60 ЦПК позивач зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Всупереч зазначених вимог позивачем не надано суду доказів того, що відповідачами порушений порядок здійснення оцінки Квартири. Щодо неправомірного застосування оцінювачем ПП «Оцінка-Експо» одного методичного підходу, то ці доводи є необґрунтованими з огляду на зміст п.36-37 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003р. №1440. Крім того, наданий позивачем звіт про оцінку вартості Квартири, складений КТ «Агентство експертних оцінок «Фатум-М», також вчинений на підставі одного порівняльного підходу. Посилання представника позивача на те, що результати такого висновку не відповідають результатам висновку іншого субєкта оціночної діяльності також не свідчать про необєктивність висновків відповідачів, оскільки різниця у значеннях експертних оцінок допустима внаслідок того, що такий висновок є результатом практичної діяльності субєкта господарювання, яка не може бути тотожною у двох різних субєктів. На значення висновку експертної оцінки впливає багато факторів, тож оцінювати результати експертної оцінки вартості майна можливо лише в контексті перевірки застосування принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та за умови однакових вихідних даних. Позивачем всупереч вимог ст.60 ЦПК не доведено, що для проведення експертних оцінок відповідачем ПП «Оцінка-Експо» та КТ «Агентство експертних оцінок «Фатум-М» надавались однакові вихідні дані. Крім того, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що КТ «Агентство експертних оцінок «Фатум-М» здійснювало оцінку вартості Квартири за заявою позивача за кілька днів до судового засідання, що підтверджується і наявними у звіті документами витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно, який датований 04.12.2016р. , а отже не можна стверджувати, що така оцінка проведена за однакових вихідних даних з оспорюваною, оскільки в такий спосіб оцінювач не міг провести обєктивного огляду стану обєкту оцінки на 12.07.2016р., оскільки за період з 12.07.2016р. по 04.12.2016р. могли мати місце багато факторів, що впливають на результати оцінки. Отже з урахуванням вищевикладеного, судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення майнових прав та інтересів позивача з боку відповідачів. Стосовно доводів представника позивача щодо його намірів оскаржити саме розмір вартості Квартири, за якою вона виставлена на примусову реалізацію в межах виконавчого провадження, то в цьому контексті суд звете увагу на наступне. Пленум ВССУ розяснив, що визначення оцінки й вартості майна, яке підлягає примусовій реалізації, проводиться самим державним виконавцем, а у випадках, передбачених законом, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону №2658-III. Проте визначення оцінки й вартості майна є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб'єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб'єктом оціночної діяльності (п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №6). Отже, з огляду на положення ст.33 Закону №2658-ІІІ, ч.4 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-ХIV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), у разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони виконавчого провадження мають право оскаржити її в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення в судовому порядку, передбаченому для оскарження дій державного виконавця. Суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК розяснював відповідні положення закону позивачу, зокрема і в ухвалі про залишення позову без руху. Проте позивач наполягав на розгляді його позову саме у порядку заявлення ним вимог до субєктів оціночної діяльності субєктів господарювання. Таким чином, з огляду на положення ст.ст.3, 4, 11 ЦПК, враховуючи, що судом не встановлено протиправного характеру дій відповідачів щодо прав та інтересів позивача, то позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню, то заявлене представником позивача клопотання про застосування судом заходів забезпечення позову на період до набрання рішенням суду законної сили, на підставі ч.3 ст.151, ст.217 ЦПК підлягає залишенню без розгляду. На підставі ст.88 ЦПК понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. Щодо повернення позивачеві судового збору в розмірі 275,61грн., сплаченого за подання заяви про забезпечення позову від 05.12.2016р., яке залишається судом без розгляду, то суд зауважує, що відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір повертається за клопотанням особи, яка його сплатила. У зв'язку з відсутністю в матеріалах справи такого клопотання питання про повернення цієї частки сплаченого позивачем судового збору не розглядається. На підставі вищевикладеного і

Outcome: dismissed