Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 29.08.2013 року у розмірі 25721,83 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 29.08.2013 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підставі договору банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому було збільшено до 9400,00 грн, та відповідачу було надано у користування кредитну картку. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. На даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, станом на 29.12.2020 року має заборгованість - 25721,83 грн., яка складається з наступного: 21243,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту ( за простроченим тілом кредиту) та 4478,45 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 29.08.2013 року в сумі 25721,83 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином проте, відзиву на позовну заяву не подав, інших заяв та клопотань не надходило. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Оскільки в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 29.08.2013 року [PERSON] було підписано Анкету-заяву, в якій зазначено, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 17). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідач належним чином не виконав узяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором №б/н від 29.08.2013 року, наданого позивачем, станом на 29.12.2020 року заборгованість [PERSON] становить 25721,83 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 21243,38 грн. ( заборгованість за простроченим тілом кредиту), заборгованість за простроченими відсотками - 4478,45 грн. (а.с. 5-14). Проте, суд не може взяти до уваги наданий розрахунок в повному обсязі, виходячи з наступного. Зі змісту довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , кредитний ліміт найбільше становив 9400,00 грн (а.с. 16). У позовній заяві та в розрахунку заборгованості позивач визначив розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 21243,38 грн, який перевищує найвищий кредитний ліміт встановлений банком, матеріали справи не містять доказів збільшення кредитного ліміту до 21243,38 грн., крім того, як вбачається з виписки за договором , банк штучно створював заборгованість за тілом кредиту, списуючи автоматично відсотки за використання кредитного ліміту, і показуючи їх як тіло кредиту, якого відповідач не отримував. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано суду достовірних та достатніх доказів того, що розмір заборгованості за тілом кредиту відповідає 21243,38 грн., відтак суд вважає обґрунтованою вимогою про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9400,00 грн. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд зазначає наступне. У позовній заяві вказано, що у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До позову банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт», «Універсальна Голд» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 18-49), однак останні не містять підпису відповідача. В підтвердження законності вимог позивач додав копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Оцінивши вказані докази, суд дійшов до висновку, що позивачем належним чином не підтверджено погодження між сторонами умов кредитування, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, в свою чергу анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, але не містить даних про умови кредитування, в тому числі розмір погодженого сторонами кредиту та реально отриманого відповідачем, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). 03.07.2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що при укладенні кредитного договору від 29.08.2013 року сторонами були погоджені умови, зокрема, щодо сплати відсотків та їх розміру, суд вважає безпідставними вимоги про стягнення заборгованості за відсотками. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 83 ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів, заяв та клопотань. Відповідач [PERSON] , відзиву не надав, а також і не надав жодного доказу на спростування доводів позивача. За таких обставин, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд дійшов до висновку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 9400,00 грн., що становить заборгованість за тілом кредиту. Таким чином позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з мотивів та доводів що викладені вище. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено частково. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволених позовних вимог, а саме в розмірі (9400,00 /25721,83) * 2270,00 = 829,56 грн. На підставі ст.526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial