Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві власності з 20 січня 2004 року по 04 серпня 2017 року, зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, яке є правонаступником Мелітопольської ОДПІ Головного управління ДФС у Запорізькій області повернути [PERSON] помилково сплачену суму податку на доходи фізичної особи від продажу нерухомого майна в розмірі 17\~582 грн. 24 коп., з яких 13\~524 грн. 80 коп. сума сплаченого податку на доходи фізичної особи від продажу нерухомого майна, 4\~057 грн. 44 коп. сума сплаченого військового збору, а також провести розподіл судових витрат. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 04 серпня 2017 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого вона передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,3 кв.м., житлова 18,0 кв.м. Відповідно до вимог ст. 172. 4 Податкового кодексу України позивач сплатила податок, який нотаріус як податковий агент подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори. Підставою для сплати податку була та причина, що спірна квартира перебувала у власності позивача менше трьох років, оскільки 18 травня 2015 року на квартиру у зв`язку з переплануванням було видано новий правовстановлюючий документ. Сума сплаченого податку становить 17\~582 грн. 24 коп. Позивач вважає, що сплачений нею податок був помилковим у зв`язку із тим, що квартирою вона володіє більше трьох років. У зв`язку із збільшенням площі квартири відбулось перепланування одного і того ж об`єкту нерухомості та у зв`язку із зміною площі було видано новий правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на нерухоме майно взамін договору дарування квартири від 30 грудня 2003 року, тобто відбулась лише заміна документів. Таким чином, позивач набула права власності на квартиру з моменту укладення договору дарування квартири, а саме з 30 грудня 2003 року, отже сплачені позивачем податки при оформлені договору купівлі-продажу квартири були сплачені помилково. Позивач в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява по розгляд справи за її відсутності. На позові наполягає в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, підтримує відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає. Зазначає, що відповідно до пп. 164.2.4 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податку включається частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями ст. 172-173 ПКУ. Договір купівлі-продажу позивачем був укладений 04 серпня 2017 року. Відповідно до реєстру прав власності на нерухоме майно, підстава виникнення у позивача права власності на квартиру [ADDRESS] є свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] видане 18 травня 2015 року. Так, позивач просить повернути їй надміру сплачений податок у розмірі 17\~583 грн. 24 коп., однак позивачем до матеріалів справи надано квитанцію № 33 від 03 серпня 2017 року, відповідно до якої сума сплаченого податку з доходів фізичних осіб складає 13\~524 грн. 80 коп. Інша квитанція № 34 від 03 серпня 2017 року на суму 4\~057 грн. 44 коп. не є сплатою податку на доходи фізичних осіб, оскільки сплата коштів відбулась на інший рахунок та зазначений інший код платежу у квитанції. Так, відповідно до п. 4 договору купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2017 року продаж квартири вчинений за 270\~496 грн. 00 коп. Відповідно до п. 167.2 ст. 167 ПКУ ставка податку становить 5% бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом. Отже сума податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті становить 13\~524 грн. 80 коп. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії договору купівлі продажу квартири від 04 серпня 2017 року (зареєстровано в реєстрі за №1292), посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В., [PERSON] (продавець) передала у власність [PERSON] (покупець) квартиру [ADDRESS] /а.с.25-26/. В ході проведення операції з продажу об`єкта нерухомості, як стверджує позивач, нею відповідно до приписів п.172.4 ст. 172 Податкового кодексу України було сплачено 17\~583 грн. 24 коп. податку до бюджету, в підтвердження вказаних доводів надані квитанції № 33 та 34 від 03.08.2017 року /а.с.23/. Разом із тим вважає, що вказану суму податку було сплачено помилково відповідно до положень п. 172.1 ст. 172 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим 19 січня 2018 року позивач звернулася до Головного управління ДФС у Запорізькій області із заявою про повернення помилково сплачених коштів. Листом начальника Мелітопольського управління ГУ ДФС у Запорізькій області № 4137/14/08-01-56-02 від 22 грудня 2017 року позивачу [PERSON] було повідомлено про те, що податок на доходи фізичних осіб був сплачений правомірно та не підлягає поверненню /а.с.19-20/. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо неподання висновку про повернення помилково сплаченої суми податку для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування позивач звернувся до суду із цим позовом. Пунктом 172.4 ст. 172 Податкового кодексу України передбачено, що під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна (зареєстрованої відповідно до пункту 172.3 цієї статті) та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку. Разом із тим, пунктом 172.1 ст. 172 Податкового кодексу України встановлено, що дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується. Відмовляючи позивачу у поверненні сплаченої суми податку відповідач посилається на відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, відповідно до яких дата державної реєстрації квартири є 18 травня 2015 року. Стверджує, що для повернення позивачу помилково сплаченої суми податку необхідна наявність такої обов`язкової умови, як перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, яка в даному випадку відсутня. Однак, суд не може погодитися із такою позицією відповідача у зв`язку з наступним. Відповідно до приписів п. 2 абз. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Позивач вказує, що право власності на квартиру [ADDRESS] : загальна площа 34.4 кв.м., житлова площа 18.1 кв.м., виникло в неї на підставі договору дарування від 30 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Чудською О.О., зареєстроване в реєстрі за № 13533, 20 січня 2004 року було прийнято рішення про державну реєстрацію вказаного нерухомого майна, реєстраційний номер 4180514, що підтверджується копіями Витяги про відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.22/. В подальшому відбулось перепланування нерухомого майна. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України, \~власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно із ст. 152 ЖК України, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Так, у зв`язку із проведенням реконструкції збільшилась загальна площа квартири з 34,4 кв.м. на 44,3 квм. На реконструйовану квартиру 18 травня 2015 року було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія [NUMBER] , видавник Реєстраційна служба Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області. Після перепланування реєстраційний номер нерухомого майна залишився незмінним 4180514, що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.21/. Таким чином, судом встановлено, що після зміни площі квартири було видано новий правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно, тобто в даному випадку відбулась лише заміна документів, а не власника майна. Отже, з урахуванням вказаного суд приходить до висновку, що внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, даних про право власності особи на об`єкт нерухомого майна, у зв`язку із зміною його загальної площі не змінює власника і аж ніяким чином не впливає не переривання строків права власності на нерухоме майно. Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (затверджено постановою Кабінету Міністрів від 08 жовтня 1992 року №572) передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку (п.4). Визначення термінів «переобладнання» і «перепланування» містяться в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій (затверджено наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76; зареєстровано в Міністерстві юстиції 25.08.2005 за №927/11207). Цими правилами також установлено, що переобладнання й перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів відповідно до законодавства (п.1.4.1). Разом з тим слід ураховувати, що нормативними правовими актами визначено переобладнання, які не належать до самочинного будівництва і, відповідно, не потребують дозволу на їх проведення. Так, згідно з п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (затверджено наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 №127; зареєстровано в Мін`юсті 10.07.2001 за №582/5773) не є самочинним будівництвом, зокрема: для квартир багатоквартирних житлових будинків, гуртожитків: перепланування, пов`язані зі збільшенням житлової або підсобної площі за рахунок демонтажу перегородок без порушення капітальних несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок за рахунок площ коридорів та допоміжних приміщень, влаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх некапітальних стінах; демонтування або влаштування шаф, антресолей, комор тощо. Отже, для переобладнання, перепланування, перебудови чи добудови належного на праві власності нерухомого майна, крім переобладнань, які не вважаються самочинним будівництвом, його власнику достатньо попередньо звернутися до органу місцевого самоврядування за одержанням дозволу на проведення конкретних робіт. Таким чином проведена реконструкція квартири [ADDRESS] в результаті якої збільшилась її загальна площа з 34,4 кв.м. на 44,3 кв.м. не свідчить про зміну власника або втрату ним права власності на нерухоме майно. Тобто квартира [ADDRESS] належала позивачу [PERSON] з моменту набуття на неї права власності, а саме з моменту посвідчення договору дарування вказаної квартири, а саме 30.12.2003 року. Право власності позивача не припинялось та не змінювалось з 2003 року, а отже спірна квартира належить [PERSON] більше трьох років. Статтею 43 Податкового кодексу України передбачені умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені. Так, згідно із п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України, обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Відповідно до п.43.4 ст. 43 Податкового кодексу України, платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку. Пунктом 43.5 ст.43 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Із аналізу вищевказаних норм суд дійшов висновку, що право на звернення із заявою про повернення помилково сплаченої суми податку є лише у платника податку. Суд також не погоджується із запереченнями відповідача в частині зазначення позивачем невірних реквізитів та сплату іншої суми податку ніж заявлена у позові. На підтвердження сплати позивачем податку при укладенні договору купівлі продажу квартири від 04 серпня 2017 року суду надані копії квитанцій № 33 від 03 серпня 2017 року про сплату грошових коштів у розмірі 13\~524 грн. 80 коп. сума сплаченого податку на доходи фізичної особи від продажу нерухомого майна та квитанція № 34 від 03 серпня 2017 року про сплату грошових коштів у розмірі 4\~057 грн. 44 коп. - сума сплаченого військового збору. Відповідно до наданих квитанцій реквізити на які були сплачені грошові кошти є вірними та чинними на момент їх сплати, а саме станом на 2017 рік по місту Мелітополю. Однак, у зв`язку із тим, що квартира [ADDRESS] на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2017 року належала позивачу [PERSON] більше ніж три роки, дохід отриманий від продажу вказаного об`єкта нерухомості не підлягає оподаткуванню відповідно до вимог п.п. 172.1, 172.2 ст. 172 Податкового кодексу України, таким чином сплачений позивачем податок підлягає поверненню як помилково сплачений, а тому в даному випадку позовні вимоги в частині стягнення надмірно сплаченого податку у розмірі 17\~582 грн. 24 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині встановлення, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві власності з 20.01.2004 року по 04.08.2017 року не підлягають задоволенню, оскільки право власності позивача підтверджується наявними правовстановлюючими документами на квартиру, а тому не підлягає встановленню. Згідно з ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~ з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial