Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ДП «Завод імені В.О. Малишева» заробітну плату за період з « 03» січня 2012 року по « 21» лютого 2012 року в сумі 4 800 грн. і середній заробіток за період затримки розрахунку з « 22» лютого 2012 року по « 24» січня 2014 року в сумі 93 467 грн., а також вихідну допомогу у розмірі 2 400 грн.; моральну шкоду в розмірі 7 000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. В подальшому [PERSON] змінив позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за період з « 03» січня 2012 року по « 21» лютого 2012 року в сумі 2 260, 74 грн. і середній заробіток за період затримки розрахунку за період з « 22» лютого 2012 року по « 24» січня 2014 року в сумі 82 601,28 грн., а також вихідну допомогу у розмірі 5 582,79 грн.; моральну шкоду в розмірі 7 000 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; судові витрати по справі покласти на відповідача. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він з 03 січня 2012 року по 21 лютого 2012 року працював на посаді слюсаря механоскладальних робіт 4 розряду по цеху №210 ДП «Завод імені В.О. Малишева» м. Харкова, а з 20 січня 2012 року на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду. 21 лютого 2012 року звільнився з роботи за власним бажанням. В день звільнення з роботи в порушення ст. 116 КЗпП йому не були виплачені розрахункові, також розрахункові не були виплачені не зважаючи на його неодноразові усні та письмові звернення. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов визнала частково, не заперечувала проти виплати 2 260,74 грн. заборгованості по заробітній платі, в іншій частині позову просила відмовити, мотивуючи тим, що [PERSON] більше, ніж через рік звернувся до суду з вказаним позовом, а тому відповідно до ст. 117 КЗпП України розмір відшкодування за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не звертався до суду за вирішення спору про стягнення заборгованості по заробітній платі. Загальна сума середнього заробітку, яку позивач просить стягнути 93 467 не є співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі. Крім того, [PERSON] працював на підприємстві менше двох місяців, звільнився з підприємства в лютому 2012 року і лише наприкінці січня 2014 року звернувся до суду з відповідним позовом. Також позивач не надав доказів підтвердження факту спричинення моральних чи фізичних страждань та наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та наслідками. Заперечувала проти стягнення вихідної допомоги, так як чинним законодавством України не передбачено виплату вихідної допомоги у випадку звільнення з роботи за власним бажанням. Суд, заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 03 січня 2012 по 21 лютого 2012 року дійсно працював на посадах слюсаря механоскладальних робіт 4 розряду та слюсаря-ремонтника 4 розряду цеху № 210 ДП «Завод імені В.О. Малишева» м. Харкова. Відповідно до Наказу №35 від 21.02.2012 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням. В порушення ст. 116 КЗпП України, йому не була виплачена заборгованість по заробітній платі та розрахункові в сумі 2 260,74 грн., що підтверджується довідкою ДП «Завод ім.. В.О. Малишева». Дану суму суд вважає необхідним стягнути з ДП «Завод імені В.О. Малишева» на користь [PERSON] Суд вважає також задовольнити частково позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку виходячи з наступного. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті. Згідно постанови Верховного суду України від 21.11.2011 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню з урахуванням суми заборгованості по заробітній платі, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком та інших обставин справи. Як встановлено судом, [PERSON] працював на підприємстві менше двох місяців, з роботи звільнився в лютому 2012 року і лише наприкінці січня місяця 2014 року (майже через 2 роки після звільнення) звернувся до суду з даним позовом. Тобто, тривалий час не звертався до суду для вирішення спору. З урахуванням викладеного, суд вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути співмірною із сумою заборгованості, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі середньомісячної заробітної плати, що згідно довідки ДП «Завод імені В.О. Малишева» від 17.02.2014 року №118 становить 1 860,93 грн. Також суд вважає необхідним задовольнити частково позов в частині стягнення моральної шкоди в сумі 1000 гривень, так як відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що діями відповідача [PERSON] дійсно була заподіяна моральна шкода, яка виразилася в тому, що він тривалий час не отримував заборгованість по заробітній платі, у зв'язку з чим, були порушені його законні права. Це призвело до моральних страждань та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Що стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача вихідної допомоги в сумі 7 200 грн.,суд вважає необхідним в цій частині позову необхідно відмовити, оскільки відсутні правові підстави для стягнення вихідної допомоги, які передбачені ст. 44 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір має бути стягнутий з відповідача в доход держави. На підставі викладено,

Outcome: partial