Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про його поновлення на роботі за період з 30.04.2016 р. по 29.05.2016 р., з розрахунку 385,68 грн. х 17 днів = 6556,56 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2016 р., що набрало законної сили, його в тому числі поновлено на посаді головного інженера житлово-експлуатаційної дільниці «Липкижитлосервіс» Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» з 30.10.2015 р. та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2015 р. по 29.04.2016 р. у розмірі 49367,04 грн. Незважаючи на те, що рішення про поновлення на роботі підлягало негайному виконанню, позивача поновлено на роботі лише 30.05.2016 р. наказом № 285-к. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача погодився з позовними вимогам позивача щодо сплати на його користь середній заробіток за період з 30.04.2016 р. по 19.05.2016 р. з розрахунку 385,68 грн. х 11 днів = 4242,48 грн. Щодо решти позовних вимог про сплату на користь Позивача середнього заробітку за період з 20.05.2016 р. по 30.05.2016 р. заперечив, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що після поновлення на роботі Позивач 20.05.2016 р. на роботу не з'явився, до виконання своїх трудових обов'язків не приступив, виконавчий лист з поновлення його на роботі від 20.05.2016 р. пред'явив відповідачу для виконання лише 30.05.2016 р., який був виконаний відповідачем в добровільному порядку. В період з 20.05.2016 р. по 30.05.2016 р. Позивач на роботі не з'являвся, до виконання службових обов'язків не приступив, а відтак вимоги про стягнення заробітної плати - безпідставні. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2016 р. у цивільній справі № 757/46005/15-ц, що набрало законної сили, позивача, в тому числі, поновлено на посаді головного інженера житлово-експлуатаційної дільниці «Липкижитлосервіс» Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» з 30.10.2015 р. та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2015 року по 29.04.2016 року у розмірі 49367,04 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в розмірі 7393,60 грн. допущено до негайного виконання. На виконання вказаного рішення суду позивача поновлено на посаді головного інженера житлово-експлуатаційної дільниці «Липкижитлосервіс» Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» з 30.10.2015 р. Наказом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» від 30.05.2016 р. № 285-к. Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 14, 367 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження» ). Так, частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст. 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Отже, зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі з моменту проголошення. Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ч. 5 ст. 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків. Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалося, що він був присутній під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення Печерського районного суду м. Києва від 19.05.2016 р., а відтак, суд приходить до висновку що про його зміст відповідачу було достеменно відомо з 19.05.2016 р. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України). Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі негайно, після проголошення судового рішення. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що після ухвалення судом 19.05.2016 р. рішення про поновлення Позивача на роботі, зміст якого Відповідачу був достеменно відомий після його проголошення, Відповідач видав наказ про поновлення Позивача на роботі лише 30.05.2016 року, а відтак, з вини відповідача допущено затримку виконання судового рішення у розумінні статті 236 КЗпП України, яка зумовлює відповідальність, передбачену цією нормою. Доводи відповідача вищевказаних висновків не спростовують. Згідно довідки Відповідача середньоденна заробітна плата Позивача становить 254,21 грн. Середній заробіток, що підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача за період з 30.04.2016 р. по 29.05.2016 р., з розрахунку 254,21 грн. х 17 днів = 4321,57 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial