Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 5121,45грн., заборгованості по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2014 року по 08.12.2014 року, а також 10000,00грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі мотивуючи заперечення тим, що Управління капітального будівництва Херсонської обласної державної адміністрації не фінансувалося належним чином внаслідок всі працівники в тому числі і керівник тривалий час не отримували заробітну плату, та в підтвердження заперечень надав копію подання прокуратури Херсонської області про усунення порушень бюджетного законодавства та у сфері оплати праці, а тому вважав, що належним відповідачем за цим позовом слід вважати Херсонську обласну державну адміністрацію. Розглянувши надані документи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадяться в день звільнення. Ст. 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, моральна шкода відшкодовується підприємством працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивач з червня 2006 року працював водієм в управлінні капітального будівництва Херсонської обласної державної адміністрації. 23.07.2014 року позивач був звільнений за домовленістю сторін із управління капітального будівництва Херсонської обласної державної адміністрації згідно наказу №10к від 23.07.2014 року. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідачем було нараховано, але не виплачено всіх сум, що належать позивачу від установи, та які провадяться в день звільнення. Згідно довідки від 08.08.2014 року №05-12/400 позивачу нараховані кошти у сумі 19395,60грн, до сплати належить 14592,77грн. 06.10.2014 року Суворовським районним судом м.Херсона було видано судовий наказ, яким стягнуто з управління капітального будівництва Херсонської обласної державної адміністрації на користь позивача заборгованість за нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 14592,77грн., та середній заробіток за затримання розрахунку станом на 18.09.2014 року в розмірі 3594грн. Згідно довідки банку, заборгованість поз заробітній платі за судовим наказом позивачу було перераховано 09.12.2014 року. Таким чином не відшкодованою залишилась сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з період з 19.09.2014 року по 08.12.2014 року в сумі 5121грн.45коп. Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача та матеріалами справи. Відповідно до вимог ст. ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати суду докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановленні рішенням суду. За таких обставин на думку суду є обґрунтованими та підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідачем не відшкодовано суму середнього заробітку позивачу. У зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати позивач зазнав моральних страждань, був позбавлений засобів до існування, нормальний уклад життя його родини було порушено, чим позивачу завдано моральної шкоди, яку суд оцінює у 1218грн., оскільки позивачем не надано достатніх доказів того, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 10000грн. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5121,45грн., та моральну шкоду в розмірі 1218грн., а в решті вимог відмовити.

Outcome: approved