Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 55478,64 грн., обгрунтовуючи тим, що при звільненні розрахунок проведений не був. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Відповідно до ст.7 ч.13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді підземного учня гірника 1 розряду, з повним робочим днем під землею, на підставі наказу №112к від 12.02.2010 р. Наказом №232к від 09.03.2016 р. позивач був звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис №16 від 09.03.2016 р. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно довідки від 04.05.2018 р. середньоденна заробітна плата позивача за календарний день дорівнює 382,32 грн. без урахуванням суми податків, зборів та інших обовязкових платежів, середньомісячне число робочих днів складало 40/2=20. Час затримки розрахунку з 09 березня 2016 р. по 16 лютого 2018 р. включно складає 23 місяці 21 дні, тобто заробітна плата за час затримки розрахунку визначається за 23 місяці 23Х20Х382,32 грн.=175867, 2 грн. і пропорційно кількості за 22 календарні дні у березні 2016 р. Х20 середньомісячна кількість робочих днів/31 календарних днів у березні місяці = 14 робочих днів (з математичним округленням) Х 382, 32 грн. = 5352, 48 грн.; пропорційно кількості за 16 календарних днів у лютому 2018 р. Х20 середньомісячна кількість робочих днів/28 календарних днів у лютому місяці = 11 робочих виходів (з математичним округленням) Х 382, 32 грн. = 4205, 52 грн.. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 185 425, 2 грн. Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позову у межах заявлених позовних вимог, надані докази є достатніми та переконливими. Суд не приймає до уваги надану позивачем довідку №63 від 19.01.2017 р., оскільки вона не відповідає вимогам постанови КМУ №100 від 03 січня 1995 р.. Судовий збір у розмірі 704 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved