Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачкою, за спільні кошти ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу вони дійшли згоди, що дана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності і що позивач буде проживати в ній до тих пір, поки вони не вирішать її продати або подарувати своїм дітям. Позивач проживає в квартирі без реєстрації з 1996 року по теперішній час. Оскільки до теперішнього часу він не має можливості оформити групу інвалідності через відсутність реєстрації місця проживання, а відповідачка відмовляється надавати дозвіл на його реєстрацію у спільній квартирі, а також відмовляється в добровільному порядку її поділити, він вимушений звернутися з даним позовом до суду. Сторони у судове засідання не зявилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутність, на позові наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не зявилася, судова повістка повернулась з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання». Як вбачається з матеріалів справи місцем проживання та реєстрації відповідачки [PERSON] є адреса: [ADDRESS]. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідачки немає. Відповідно до ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з\~п.\~4\~ч.\~8\~ст.\~128\~ЦПК України\~днем вручення\~повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки та відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк суду не надано. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1995 року, який було розірвано 01 серпня 2008 року, що підтверджується копіями Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб та свідоцтвом про розірвання шлюбу /а.с.9,10/. Під час шлюбу подружжям було придбано квартиру [ADDRESS]. Згідно відповіді КП ММБТІ право власності на дану квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 05.04.1996 за р№1136, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] від 26.07.2008 за р.№4836 /а.с.11/. У відповідності зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Враховуючи вимоги чинного законодавства речі, набуті за час шлюбу є обєктами спільної сумісної власності подружжя, незважаючи на імя кого з них оформлене право власності на це майно. Отже, суд прийшов до висновку, що квартира [ADDRESS] є обєктом спільної сумісної власності сторін та такою, що придбана за спільні кошти подружжя під час перебування у шлюбі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані докази, оскільки домовленості чи шлюбного договору щодо поділу спільного майна сторонами не укладено, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved