Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» (далі - НІЕЗ «Переяслав») на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період із 13.02.2020 по 08.01.2021 в розмірі 219096 грн 00 коп. з наступним утриманням з цієї суми податків і загальнообов`язкових платежів. Судові витрати просить покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.07.2002 його було прийнято на роботу до НІЕЗ «Переяслав»; 01.06.2014 переведено на посаду заступника генерального директора з наукової роботи. Наказами генерального директора НІЕЗ «Переяслав» від 10.02.2017 №2-ДС, від 10.02.2017 №3-ДС, від 20.02.2017 №4-ДС «Про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення» йому оголошено догани за порушення трудової дисципліни. Наказом генерального директора НІЕЗ «Переяслав» від 07.03.2017 №19-ОС «Про звільнення [PERSON] » застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в порядку, передбаченому п.3 ст.40 КЗпП України. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.11.2019 позов [PERSON] до НІЕЗ «Переяслав», третя особа: генеральний директор Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» Лукашевич О.М. , про визнання наказів про застосування дисциплінарних стягнень, визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди залишено без задоволення. Постановою Київського апеляційного суду від 12.02.2020 рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.11.2019 скасовано; вказані вище накази визнано незаконними та скасовано; [PERSON] поновлено на посаді заступника генерального директора з наукової роботи НІЕЗ «Переяслав». Стягнуто з НІЕЗ «Переяслав» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.03.2017 до 12.02.2020 в сумі 708897 грн 28 коп. та 5000 грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку в сумі 19475 грн 20 коп. Постановою Верховного Суду від 21.10.2020 постанову Київського апеляційного суду від 12.02.2020 залишено без змін. Разом з тим, незважаючи на вказані судові рішення, з якими відповідач був обізнаний, наказ про поновлення на посаді було видано тільки 23.12.2020, а ознайомлено його із змістом наказу 08.01.2021. Враховуючи наведені обставини, позивач вважає, що наявні підстави до застосування ст. 236 КЗпП України та у зв`язку з цим просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. 12.04.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 05.05.2021. 05.05.2021 від представника відповідача - генерального директора Лукашевича О.М. надійшов відзив на позовну заву, в якому він зазначив, що рішення про поновлення на роботі [PERSON] підприємство не мало можливості виконати негайно, оскільки станом на 12.02.2020 у штатному розписі НІЕЗ «Переяслав» була відсутня посада заступника генерального директора з наукової роботи. Для внесення змін до штатного розпису та введення вказаної посади НІЕЗ «Переяслав» 23.06.2020 звернулося з листом до Міністерства культури та інформаційної політики України. На вказане звернення НІЕЗ «Переяслав» отримав відмову. В наступному, листом від 23.11.2020 та листом від 09.12.2020 НІЕЗ «Переяслав» повторно звернувся до Міністерства культури та інформаційної політики України з аналогічним проханням. Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 18.12.2020 за №2401 було внесено зміни до штатного розпису НІЕЗ «Переяслав», з 01.12.2020 введено до штатного розпису посаду заступника генерального директора з наукової роботи. 23.12.2020 наказом НІЕЗ «Переяслав» від за №142-ОС «Про виконання постанови Верховного Суду» поновлено [PERSON] на посаді заступника генерального директора з наукової роботи НІЕЗ «Переяслав». Листом від 24.12.2020 №572 [PERSON] було повідомлено про видання наказу про поновлення на роботі, однак ознайомився позивач з наказом 08.01.2021. Водночас, представник вказував на порушення позивачем строків звернення до суду, передбачених ст.233 КЗпП України. Так, за твердженням представника, початок перебігу строку пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі [PERSON] почався 13.02.2020 - з наступного робочого дня після проголошення постанови Київського апеляційного суду від 12.02.2020 та сплив через три місяці - 13.05.2020. Оскільки [PERSON] звернувся до суду з позовом 05.04.2021, строк слід вважати таким, що пропущено ним без поважних причин. В обґрунтування своєї позиції послався на правові позиції Верховного Суду у справах №758/9773/15-ц від 05.07.2017, №522/13736/15 від 10.10.2019, №910/4518/16 від 30.01.2019, №752/25588/17 від 11.06.2020, №760/9521/15-ц від 24.01.2019, №806/298/17 від 03.06.2020, №711/8446/16-ц від 13.03.2019. Враховуючи наведені в сукупності обставини, просив відмовити в задоволенні вимог [PERSON] 27.05.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій обґрунтовуючи законність позовних вимог та дотримання строку звернення до суду, посилався на правові позиції Верховного Суду. 02.08.2021 в запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача Кожуховський О.В. , з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 та постанову Пленуму СВ України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 відзначив, що встановлені ст.ст.228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. У зв`язку з означеним, просив відмовити у позові [PERSON] . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вважав, що строки звернення до суду ним дотримані, а посилання представника позивача на те, що такі строки сплили 13.05.2021 є безпідставними, оскільки про винесення наказу він дізнався тільки 08.01.2021. Крім того, зазначав, що директор НІЕЗ в межах повноважень має право на внесення змін до штатного розпису заповідника, а отже звернення директора до Міністерства культури та інформаційної політики України з питанням щодо введення посади заступника генерального директора з наукових питань вважає навмисним затягуванням поновлення його на посаді. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Кожуховський О.В. відзначив, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає з огляду на пропуск ним строку звернення до суду, встановленого ст.236 КЗпП України, а також враховуючи відсутність вини НІЕЗ «Переяслав» у невиконанні судового рішення про поновлення [PERSON] на посаді заступника генерального директора з наукової роботи. Третя особа Лукашевич О.М. про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки в судове засідання суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] , заведеної 15.05.1989, [PERSON] 01.06.2014 переведено на посаду заступника генерального директора з наукової роботи НІЕЗ «Переяслав», згідно з наказом №44-ОС від 08.05.2014. 07.03.2017 [PERSON] згідно з наказом №19-ОС від 07.03.2017 звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, передбачених трудовим договором, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Постановою Київського апеляційного суду від 12.02.2020 рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.11.2019 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним наказ НІЕЗ «Переяслав» №2-ДС від 10.02.2017 «Про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення»; визнано незаконним і скасовано наказ генерального директора НІЕЗ «Переяслав» №3-ДС від 10.02.2017 «Про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення»; визнано незаконним і скасовано наказ генерального директора НІЕЗ «Переяслав» №4-ДС від 20.02.2017 «Про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення»; визнано незаконним і скасовано наказ генерального директора НІЕЗ «Переяслав» №19-ОС від 07.03.2017 «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді заступника генерального директора з наукової роботи НІЕЗ «Переяслав». Стягнуто з НІЕЗ «Переяслав» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.03.2017 по 12.02.2020 в сумі 708897,28 грн. та 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON] та в частині стягнення середньомісячного заробітку в сумі 19475,20 грн. 26.02.2020 Київським апеляційним судом видано виконавчий лист про поновлення [PERSON] на посаді заступника генерального директора з наукової роботи НІЕЗ «Переяслав». Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON] 28.02.2020 відділом Переяслав-Хмельницького МР ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61416144 в справі № 373/537/17 про поновлення [PERSON] на посаді заступника генерального директора з наукової роботи НІЕЗ «Переяслав». Постановою від 12.03.2020 заступника начальника відділу Переяслав-Хмельницького МР ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) в межах виконавчого провадження №61416144 накладено штраф за невиконання рішення суду на боржника НІЕЗ «Переяслав». 07.04.2020 заступником начальника відділу Переяслав-Хмельницького МР ВДВС ЦМУ МЮ (м.Київ) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з направленням до правоохоронних органів повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. 23.12.2020 генеральним директором НІЕЗ «Переяслав» Лукашевичем О.М. винесено наказ №142-ОС «Про виконання постанови Верховного Суду», яким визнано незаконним наказ від 10.02.2017 №2-ДС «Про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення». Визнано незаконним і скасовано наказ від 10.02.2017 №3-ДС «Про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення», наказ від 20.02.2017 №4-ДС «Про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення», наказ від 07.03.2017 №19-ОС «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді заступника генерального директора з наукової роботи НІЕЗ «Переяслав». 05.04.2021 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період із 13.02.2020 по 08.01.2021 в розмірі 219096 грн 00 коп. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Частиною 7 статті 235 КЗпП України визначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. У відповідності до ст.129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства. Ст.129-1 Конституції України передбачає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає працівнику можливість приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника, і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду. Так, судом встановлено, що постанова апеляційного суду від 12.02.2020 про негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі [PERSON] та в частині стягнення середньомісячного заробітку в сумі 19475,20 грн. в порушення ст.235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення НІЕЗ «Переяслав» виконало лише 23.12.2020. При цьому, посилання представника відповідача на те, що негайному виконанню судового рішення завадили об`єктивні причини, які не залежали від НІЕЗ «Переяслав», зокрема, відсутність у штатному розписі посади заступника генерального директора з наукової роботи НІЕЗ «Переяслав», суд відкидає, як необгрунтовані з огляду на наступне. Як зазначено вище, постанова Київського апеляційного суду, якою [PERSON] поновлено на посаді заступника генерального директора з наукової роботи НІЕЗ «Переяслав», винесена 12.02.2020. 13.02.2020 листами за вхідними №№ 39, 44 від імені [PERSON] на адресу Генерального директора НІЕЗ «Переяслав» позивач просив видати наказ про поновлення його на роботі та внести відповідні зміни до трудової книжки, на підставі постанови Київського апеляційного суду від 12.02.2020 по справі №73/573/17, а також забезпечити допуск [PERSON] на роботу. 13.02.2020 [PERSON] ознайомлено з Пропозицією вакантних посад від 13.02.2020 та повідомлено, що на підставі змін до штатного розпису НІЕЗ «Переяслав», затверджених Міністерством культури України 15.08.2019 посада «заступник генерального директора з наукової роботи» скорочена. [PERSON] запропоновано поновлення його на роботі на вакантні посади станом на 13.02.2020, серед яких: музейний доглядач, старший музейний доглядач, реставратор тканин, гобеленів та килимів, реставратор покрівельних покриттів, водій автотранспортних засобів, опалювач (тимчасово). 14.02.2020 [PERSON] звернувся до НІЕЗ «Переслав» з аналогічним, що і раніше, листом. Листом від 17.03.2020 за вихідним №125 генеральний директор НІЕЗ «Переяслав» повідомив [PERSON] про те, що посаду заступника генерального директора з наукової роботи було виведено із штатного розпису. Штатний розпис Заповідника визначається його генеральним директором та затверджується Органом управління майном. Також в листі роз`яснено, що законодавство не зобов`язує організацію вносити зміни до штатного розпису у зв`язку з необхідністю поновити працівника на колишньому місці роботи. Стосовно інших питань, викладених в заявах, повідомлено, що НІЕЗ подано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 12.02.2020 у справі №373/573/17 та заяву про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 12.02.2020 у справі №373/573/17 до закінчення і перегляду в касаційному порядку. 30.04.2020 [PERSON] в черговий раз звернувся до генерального директора НІЕЗ «Переяслав» Лукашевича О.М. з проханням виконати судове рішення, а саме, постанову Київського апеляційного суду. На вказаний лист [PERSON] отримав відповідь від 28.04.2020 за №176, в якій [PERSON] повторно повідомлено, що з 12.02.2020 по даний час в НІЕЗ «Переяслав» рішень щодо вакантних «заступнику генерального директора з наукової роботи» посад немає та запропоновано інші вакантні посади. 04.05.2020 [PERSON] повторно направив на ім`я генерального директора НІЕЗ «Переяслав» Лукашевича О.М. лист з проханням виконати судове рішення, а саме, постанову Київського апеляційного суду, та отримав відповідь від 12.05.2020 за №198 аналогічну попередній. 23.06.2020 НІЕЗ «Переяслав» направив запит за №257 на адресу Міністерства культури та інформаційної політики України щодо питання можливості введення до штатного розпису посади, рівнозначної посаді «заступник генерального директора з наукової роботи». 13.08.2020 Міністерство культури та інформаційної політики України листом за №221 повідомило НІЕЗ «Переяслав» щодо готовності опрацювати пропозиції Заповідника про внесення змін до штатного розпису тільки в межах затвердженої чисельності. 18.11.2020 НІЕЗ «Переяслав» видав наказ №171-ОД «Про внесення змін до штатного розпису НІЕЗ «Переяслав» щодо введення в апарат управління посади «заступник генерального директора з наукової роботи». 23.11.2020 НІЕЗ «Переяслав» звернувся до Міністерства культури та інформаційної політики України з проханням затвердити зміни до штатного розпису з 01.12.2020, складеного на підставі наказу МКТУ від 18.10.2005 №745 із внесеними до нього змінами. 09.12.2020 НІЕЗ «Переяслав» звернувся до Міністерства культури та інформаційної політики України з проханням не опрацьовувати попередній лист та затвердити штатний розпис з 01.12.2020, складений на підставі наказу Міністерства культури України від 18.10.2005 за №745, згідно з наказом Міністерства культури та інформаційної політики України №2360 від 07.12.2020 у зв`язку із зміною структури. 18.12.2020 Міністерством культури та інформаційної політики України видано наказ №2401 «Про затвердження штатного розпису Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав», яким затверджено такий розпис та введено в дію з 01.12.2020. 22.12.2020 НІЕЗ «Переяслав» видало наказ №177-ОД «Про внесення змін до штатного розпису НІЕЗ «Переяслав», яким введено в дію з 01.12.2020 зміни до штатного розпису НІЕЗ «Переяслав». 23.12.2020 генеральним директором НІЕЗ «Переяслав» видано наказ №142-ОС «Про виконання постанови Верховного Суду», яким визнано незаконним наказ №2-ДС від 10.02.2017 «Про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення»; визнано незаконним і скасовано наказ №3-ДС від 10.02.2017 «Про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення»; визнано незаконним і скасовано наказ №4-ДС від 20.02.2017 «Про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення»; визнано незаконним і скасовано наказ №19-ОС від 07.03.2017 «Про звільнення [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді заступника генерального директора з наукової роботи НІЕЗ «Переяслав». Отже, як вбачається, НІЕЗ «Переяслав», будучи обізнаним про наявність рішення Київського апеляційного суду, яким [PERSON] поновлено на посаді заступника генерального директора з наукової роботи НІЕЗ «Переяслав», неодноразово повідомляючи [PERSON] про відсутність посади заступника генерального директора з наукової роботи НІЕЗ «Переяслав» у штатному розписі Заповідника, а також про необхідність введення такої посади з наступним затвердженням органом управління - Міністерством культури та інформаційної політики України, з моменту винесення постанови апеляційним судом з 12.02.2020 до 18.11.2020 не вживало жодних дій, які б свідчили про реальні наміри виконання ним постанови Київського апеляційного суду. Водночас, суд вважає за доцільне відзначити, що положення статті 236 КЗпП України не пов`язують можливість стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з поважністю причин такого невиконання роботодавцем. Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. За змістом положень ст.236 КЗпП України затримкою виконання рішення про поновлення на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин. За вказаних обставин невиконання відповідачем протягом тривалого часу постанови Київського апеляційного суду від 12.02.2020 про поновлення [PERSON] на роботі має наслідком застосування приписів ст.236 КЗпП України про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. У правових висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 27.11.2019 (справа №802/1183/16-а) та від 05.03.2020 (справа №280/360/18) зазначено, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі ст.236 КЗпП України належить встановити, чи мала місце затримка виконання такого рішення; період цієї затримки, яка обраховується від дня наступного після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі; та відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Так, обставина затримки виконання судового рішення, на переконання суду, є доведеною. Період затримки виконання рішення суду з 13.02.2020 (день, наступний після постановлення рішення) по 22.12.2020 (день, що передує дню винесення наказу про поновлення на роботі) становить 216 робочих днів. Щодо розрахунку сум, належних до стягнення, суд виходить з такого. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Розмір середнього заробітку за один робочий день встановлений постановою Київського апеляційного суду від 12.02.2020, та складає 973 грн 76 коп. Оскільки термін затримки виконання судового рішення складає 216 робочих днів (з 13.02.2020 по 22.12.2020), а середньоденний заробіток складає 973,76 грн, сума середнього заробітку до стягнення за період невиконання судового рішення становитиме 210332 грн 16 коп. Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем передбаченого ст.233 КЗпП України строку звернення до суду із позовом про вирішення трудового спору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як зазначив у постанові від 21.04.2021 у справі № 461/1303/19 Верховний Суд, вимога про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, а строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення таких виплат обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Судом встановлено, що наказ, яким [PERSON] поновлено на посаді винесено 23.12.2020. 24.12.2020 на поштову адресу [PERSON] направлено лист за №672, в якому повідомлено, що на виконання постанови Верховного Суду з 01.12.2020 затверджено штатний розпис НІЕЗ «Переяслав», яким введено посаду «заступник генерального директора з наукової роботи» та запропоновано [PERSON] з`явитись в НІЕЗ і приступити до виконання обов`язків заступника генерального директора з наукової роботи. Як вбачається з копії наказу від 23.12.2020 № 142-ОС, яким позивача поновлено на посаді, ознайомлення позивача з наказом відбулось 08.01.2021. Доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач мав можливість ознайомитись з наказом від 23.12.2020 про поновлення його на роботі одразу після його винесення або ж зволікав з ознайомленням, відповідачем суду під час розгляду справи не надано. Отже, оскільки позивач ознайомлений з наказом 08.01.2021, а з позовом звернувся до суду 05.04.2021, доводи відповідача про порушення позивачем тримісячного строку звернення до суду з цим позовом, встановленого ст.233 КЗпП України, є безпідставними. З огляду на викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13.02.2020 по 22.12.2020 в розмірі 210332 (двісті десять тисяч триста тридцять дві) гривні 16 коп. Посилання представника відповідача на постанови Верховного Суду в обґрунтування позиції, висловленої у відзиві на позовну заяву суд вважає безпідставним, оскільки об`єктом спірних правовідносин у наведених справах були, зокрема, питання предметної підсудності спору, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, а також щодо необхідності застосування визначеного статтею 233 КЗпП України тримісячного строку у справах про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial