Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні належною йому квартирою [ADDRESS] шляхом виселення з даної квартири відповідачів та їх неповнолітньої доньки [PERSON], 2009р. народження та вселення його в дану квартиру, зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод в користуванні квартирою, посилаючись на те, що він на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.03.2012р. є власником даної квартири, однак відповідачі, проживаючи в ній безпідставно, чинять йому перешкоди в користуванні власністю. Представник відповідачів проти позову заперечує, посилаючись на те, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2011р., яким за позивачем визнано право власності на квартиру [ADDRESS], є незаконним. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2011р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 3.10.2012р. в порядку поділу майна подружжя за правонаступником [PERSON] - позивачем [PERSON] визнано право власності на двохкімнатну квартиру [ADDRESS], за матір'ю відповідача [PERSON] - [PERSON] визнано право власності на інше майно, в тому числі і на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] /ас 8-12/. 7.10.2013р. право власності позивача на квартиру [ADDRESS] зареєстровано Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві /ас 6/. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановленні судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, право власності [PERSON] щодо вказаної квартири не підлягає доказуванню при розгляді даної справи. В порядку ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] проживає син [PERSON] - відповідач [PERSON], його дружина [PERSON] та їх неповнолітня донька [PERSON], 2009р. народження. Даний факт не заперечується представником відповідачів та підтверджується висновками ст. дільничного інспектора Святошинського РУ ГУМВС України в м. Києві у зв'язку зі зверненнями [PERSON] /ас 15-18/. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України) то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Проживання сторонніх осіб в квартирі є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності, а тому вселення власника у належне йому жиле приміщення і виселення сторонніх осіб є способами усунення порушення прав власника. Посилання представника відповідачів на те, що відповідачі проживають в спірній квартирі з 2000р. як члени сім'ї колишнього власника - [PERSON] суд вважає безпідставним з огляду на наступне. Відповідно до положення ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. А в силу ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартри), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будником (квартирою), крім випадків встановлених законодавством Союзу РСР та Української РСР. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. А отже, право власності [PERSON] на спірну квартиру припинилось з моменту її відчуження, тобто з 3.10.2012р. - дати вступу в законну силу рішення суду про визнання за позивачем права власності на квартиру в порядку поділу майна подружжя. Таким чином, на час розгляду справи відповідачі є такими, що втратили право користування даним приміщенням в зв?язку з припиненням права власності на вказану квартиру колишнього власника, не будучи членами сім'ї нового власника та без наявності згоди нового власника займають вказане приміщення, тобто здійснюють користування ним без відповідних правових підстав, чим створюють перешкоди новому власнику у користуванні квартирою. Правова позиція, згідно якої право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї висловлена Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-158цс14 та відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Оскільки позивач є власником квартири [ADDRESS], однак не має можливості користуватись належною йому на праві власності квартирою у зв'язку з проживанням в ній відповідачів, які не надають доступу до квартири, його право підлягає захисту шляхом вселення в дану квартиру, виселення відповідачів з квартири та зобов'язання відповідачів не чинити перешкод в користуванні квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: approved