Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 4 грудня 2009 року, на житловий будинок (загальною площею - 52,8 м.кв. житлова - 37,5 м.кв.) з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Веселівка, Кіровоградського району, Кіровоградської області, по вулиці Черняхівській (колишня Калініна), 6. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 грудня 2009 року помер його батько [PERSON], на день смерті якого залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Веселівка Кіровоградської області Кіровоградського району по вулиці Черняхівській (колишня Калініна), 6. Будучи спадкоємцем за законом він звернувся до приватного нотаріуса Кіровоградського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Однак, вище вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва на право власності виданого 25 жовтня 1989 року виконавчим комітетом Веселівської сільської ради народних депутатів на будинок, що знаходиться в с. Веселівка на вулиці Калініна, 6 Кіровоградського району Кіровоградської області, який належить колгоспному двору, голова якого [PERSON], що зареєстроване в Кіровоградському об'єднаному бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу під №184/1 від 25.10.1989 року. У зв'язку із введенням в дію Закону України «Про власність» з 15 квітня 1991 року поняття «колгоспний двір» було скасовано, а тому свідоцтво про право власності видане колгоспному двору необхідно було змінити. Вище зазначене свідоцтво про право власності не мінялося, що підтверджується архівною довідкою виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 19.07.2016 року № 25183 (копія довідки додається), тому нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій за № 182/02-31 від 05.08.2016 року. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов. Відповідач в особі сільського голови Веселівської сільської ради, Кіровоградського району і області надав до суду письмову заяву про визнання позову та проханням розглянути справу без їхньої участі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для такого законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, що не суперечить вимогам ч.4 ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 04 грудня 2009 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія І-ОЛ №103614, яке видано Веселівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Веселівка, Кіровоградського району, Кіровоградської області, по вулиці Черняхівській (колишня Калініна), 6. Позивач по справі є сином померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії ЯС № 349096. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Веселівської сільської ради Кіровоградського району кіровоградської області від 28.05.2003 року, зареєстрований в реєстрі № 93, відповідно до якого, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів своєму синові [PERSON]. Будучи спадкоємцем за законом позивач 05.08.2016 року звернувся до приватного нотаріуса Кіровоградського районного нотаріального округу - [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Вище вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва на право власності виданого 25 жовтня 1989 року виконавчим комітетом Веселівської сільської ради народних депутатів на будинок, що знаходиться в с. Веселівка на вулиці Калініна, 6 Кіровоградського району Кіровоградської області, який належить колгоспному двору, голова якого [PERSON], що зареєстроване в Кіровоградському об'єднаному бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу під №184/1 від 25.10.1989 року. У зв'язку із введенням в дію Закону України «Про власність» з 15 квітня 1991 року поняття «колгоспний двір» було скасовано, а тому свідоцтво про право власності видане колгоспному двору необхідно було змінити. Вище зазначене свідоцтво про право власності не мінялося, що підтверджується архівною довідкою виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 19.07.2016 року № 25183 (копія довідки додається), тому нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій за № 182/02-31 від 05.08.2016 року. Відповідно до роз'яснення, що міститься в листі Міністерства юстиції України до нотаріусів та бюро технічної інвентаризації № 19-32/319 від 21.02.2005 року, право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я померлої особи у разі наявності документів, які б підтверджували таке право. У разі смерті власника нерухомого майна, на яке не була проведена первинна реєстрація права власності, питання належності цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника повинні вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначені певні критерії розгляду справ, зокрема про визнання права власності на спадкові будинки в сільській місцевості. Так, пункт 3.1 цього листа передбачає, що відповідно до ч. 3. ст. З Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української PCP від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській PCP», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу У країн,і від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності із ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, таке становище має місце по даній справі, а тому суд вважає встановленими обставини, викладені позивачами в позовній заяві на обґрунтування своїх вимог. На підставі викладенного, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову, а тому за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого 4 грудня 2009 року, на житловий будинок (загальною площею - 52,8 м.кв. житлова - 37,5 м.кв.) з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в селі Веселівка, Кіровоградського району, Кіровоградської області, по вулиці Черняхівській (колишня Калініна), 6. \~

Outcome: approved