Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та третьої особи Бучацької ДНК про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що [INFO] року в [ADDRESS] Тернопільської області померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Тернопільської області. Через відсутність документу, який би за життя спадкодавця посвідчував її право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, позивач не має змоги оформити право на спадщину в нотаріальній конторі, а тому виникла необхідність встановити право на спадкове майно в судовому порядку. Позивачі за зустрічним позовом звернулися до суду з позовом до [PERSON] та третьої особи Бучацької ДНК про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що [INFO] року в [ADDRESS] Тернопільської області померла їхня мати [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Тернопільської області. 03.07.2008 року їхня мати склала заповіт, згідно якого заповіла все своє майно їм та [PERSON], таким чином, після смерті матері вони прийняли спадщину у рівних частках, а саме по 1/3. Позивач-відповідач в судовому засіданні первинний позов підтримав, зустрічний позов визнав, суду пояснив, що після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] Тернопільської області. 03.07.2008 року мати склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла йому та його сестрам, тому вони мають право на спадщину в рівних частинах. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні первинний позов заперечила, зустрічний підтримала, оскільки згідно складеного її матір'ю заповіту, вони мають право на спадкове майно в рівних частинах. Представник відповідачів - позивачів - [PERSON] в судовому засіданні первинний позов заперечила, зустрічний підтримала, суду пояснила, що оскільки спадкодавець склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а спадкоємці подали заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], тому прийняли спадщину у рівних частках. Просить визнати право власності на 1/3 частину житлового будинку за кожним із позиваців. Суд, вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: [INFO] року в м.Тернопіль померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, у виді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] що підтверджується довідкою № 605 від 16.03.2017 року, виданою Золотопотіцькою селищною радою Бучацькою району, довідкою № 35 від 06.03.2017 року, виданою Бучацьким РБТІ. Після смерті [PERSON] спадщина відкрилася за заповітом, який був складений нею 03 липня 2008 року і посвідчений секретарем Золотопотіцької селищної ради Бучацького району Тернопільської області. Згідно вказаного заповіту спадкодавець своє майно, заповіла в рівних частинах [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивачі є спадкоємцями за заповітом, в 6-місячний строк з дня смерті спадкодавця фактично спадщину прийняли, шляхом подачі заяв про прийняття спадщини до Бучацької державної нотаріальної контори, що підтверджується копіями вказаних заяв. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1571/02-30 від 29.06.2017 року, виданої державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори, вбачається, що правовстановлюючих документів на житловий будинок, що належав [PERSON] до нотконтори не було подано, в зв'язку з чим видати свідоцтво про право на спадщину після її смерті на ім'я [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є неможливим. Правовою позицією, що висловлена Верховним Судом України по справі №6-137цс13 визначено, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. З 1966 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України,власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому у положенні п. 3.1 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Осіб, які б мали право на обов'язкову частку згідно ст. 1241 ЦК України судом не встановлено. Суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed