Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 434352,62 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що між сторонами був укладений договір позики 03.11.2012, однак через неналежне виконання відповідачем взятих зобовязань утворилась заборгованість, яка рішенням суду від 05.11.2013 стягнута у судовому порядку та на стягнення якої видано виконавчий документ, що перебуває на примусовому виконання в органі державної виконавчої служби. Відтак, оскільки зобовязання порушені за договором від 03.11.2012, тому настають правові наслідки, встановлені як договором так і законом, а саме спірним договором п.п.6, 7 передбачено сплату відсотки за користування позикою та пеня за прострочення повернення основної суми боргу; сплата 3% річних за порушення строку виконання грошового зобовязання та з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. У звязку із цим, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач та його представник не зявилися; представник позивача подав суду заяву, в якій просить справу слухати у їх відсутності та повністю задовольнити позовні вимоги, та у разі неявки відповідачів без поважних причин провести заочний розгляд справи. Відповідач повторно не зявився у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений, суду не відомі причини неявки, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а тому зі згоди сторони позивача, що викладена у поданій суду заяві, суд постановив ухвалу, яка внесена до журналу судового засідання, про порядок заочного розгляду справи з дотриманням вимог, встановлених ст.224 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 03 листопада 2012 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, згідно з якого відповідач отримав позику у розмірі 81000,00 грн. із строком повернення таких до 01.08.2013. Через неналежне виконання зобовязань сума позики була стягнута із відповідача у судовому порядку, згідно з рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05.11.2013 у справі №464/9077/13-ц, яке в подальшому предявлено до примусового виконання та постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Жовківського районного управління юстиції від 01.08.2014 відкрито виконавче провадження №44045145 та надалі перебуває на стадій виконавчого провадження. Відтак, наявність основного зобовязання встановлено судовим рішенням не підлягає доведенню у відповідності до ст.61 ЦПК України. Згідно з ч.1\~ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Ч.2 цієї статті встановлено випадки, у яких договір позики вважається безпроцентним. Відповідно до п.7 договору позики сторони погодили, що позикодавець ([PERSON]П.) вправі нараховувати позичальнику ([PERSON]Г.) за користування грошовими коштами відсотки річні на рівні облікової ставки НБУ. Розмір процентів відповідно до рівня облікової ставки НБУ за період з 01.01.2014 по 01.05.2016 становить 68914,35 грн. Даний розрахунок відповідачем не оспорювався, а тому приймається судом до уваги. Відповідно до\~ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п.6. договору позики від 03.11.2012 позичальник при примусовому стягненні праві нарахувати позичальнику за неналежне виконання своїх грошових зобовязань інфляційні витрати та 3% річних, що передбачено ст.625 ЦК України та пеню в розмірі 1 відсотка за кожен день прострочки, яка нараховується від неповернутої суми. Судом встановлено, що розмір трьох процентів річних від простроченої суми становить за період з 01.01.2014 по 30.04.2016 у розмірі 5659,00 грн.; інфляційні витрати за спірний період у сумі 66129,27 грн. та пеня за період з 01.05.2015 по 01.05.2016 у розмірі 295650,00 грн. Оскільки, розмір таких обчислений позивачем з дотриманням положень ст.625 ЦК України та положень договору позики від 03.11.2012, відповідачами не оспорювався, а тому приймається судом до уваги. Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання що позов підставний та обґрунтований, а тому підлягає до задоволення у повному обсязі. Крім цього, згідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що документально підтверджені та складаються із судового збору у розмірі 4363,52 грн. та витрат, повязаних із публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача у сумі 100,00 грн., а всього у розмірі 4463,52 грн. На підставі ст.ст.11, 16, 526, 530, 625, 1046, 1048 ЦК України та

Outcome: approved