Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по платі за утримання житла та платі за користування комунальними послугами в сумі 9 564,60 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач на підставі витягу з рішення Жовтневої райради народних депутатів м. Києва № 318 від 11.06.1985 року та ордеру [NUMBER] від 26.11.1962 року, займає квартиру [ADDRESS], яка є двокімнатною, загальною площею 43,84 кв.м., в тому числі житловою площею 28,3 кв.м. Між позивачем та відповідачем існують відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються чинним законодавством України. Відповідач несвоєчасно вносить плату за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01.11.2016 року становить 9 564,60 грн., з яких основний борг за період з 01.07.2013 року по 01.11.2016 року становить - 6 157,42 грн., індекс інфляції - 3 038,44 грн., 3% річних - 368,75 грн. Протягом зазначеного періоду, як вказує позивач, скарг, актів-претензій, відповідно до ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з приводу ненадання чи не належного надання житлово-комунальних послуг від відповідача на адресу позивача не надходило. Позивач зазначає, що незважаючи на неодноразові попередження про необхідність своєчасної оплати за надання житлово-комунальних послуг, відповідач борг не сплатив, що змусило позивача звернутися до суду. Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, проти розгляду справи за її відсутності та винесення заочного рішення не заперечувала, про що надала відповідне клопотання, яке міститься в матеріалах справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, врахувавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON], займає квартиру [ADDRESS], на підставі витягу з рішення Жовтневої райради народних депутатів м. Києва № 318 від 11.06.1985 року та ордеру [NUMBER] від 26.11.1962 року (а.с.а.с. 9, 10, 11). Зазначена квартира, у якій зареєстрована відповідач, двокімнатна, загальною площею 43,84 кв.м., в тому числі житловою площею 28,3 кв.м., що підтверджується даними довідки форми №3, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурним підрозділом ЖЕД №905 13 грудня 2016 року за № 12525 (а.с. 6). Між позивачем і відповідачем існують відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються чинним законодавством України, зокрема Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачі, як споживачі, зобов'язані внести плату за надані послуги. Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги. Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім'ї зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Статтею 66 ЖК України визначено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ст. 20). Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Згідно п. 2.5 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та при будинкових територій, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529 (зі змінами і доповненнями, внесеними Постановою КМУ від 01.06.2011 року № 869) послуги надаються відповідно до затвердженого (погодженого) рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Нарахування за послуги з утримання будинків і прибудинкових територій, нарахування за надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої і холодної води та водовідведення здійснюється на підставі тарифів, затверджених розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно вказаної статті, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно даних розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за період з 01.07.2013 року по 01.11.2016 року станом на 01.11.2016 року складає 9 564 грн., з яких 6 157,42 грн. - основний борг, 3 038,44 грн. - індекс інфляції, 368,75 грн. - 3% річних (а.с.а.с. 7-8). Також встановлено, що протягом зазначеного періоду скарг, актів-претензій, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з приводу ненадання чи не належного надання житлово-комунальних послуг від відповідача на адресу позивача не надходило. Матеріалами справи підтверджено, що на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Таким чином, відповідач зобов'язана оплатити спожиті житлово-комунальні послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов'язку щодо оплати наданих послуг. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1 600,00 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved