Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд визнати за ним право на земельну часку (пай) розміром 4,00 га, в умовних кадастрових гектарах, що перебувала в колективній власності КСП «ім. Комка» на території Левковицької сільради Чернігівського району Чернігівської області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті 15.07.2015 року його матері [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що після смерті матері позивача відкрилась спадщина до складу якої, крім іншого, входить і право на земельну частку (пай), що належало [PERSON], як члену сільськогосподарського товариства ТОВ «ім. Комка». Всю спадщину після смерті 04.01.1995 року [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом, однак на пай відповідне свідоцтво видане не було, так як був відсутній сертифікат на імя спадкодавця. Позивач будучи єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак також не може отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), оскільки вона у свій час не була належно оформлена на [PERSON] та [PERSON], хоча Земельний кодекс 1990 року передбачав, що право на земельну частку могло бути передано в спадщину. У судове засідання представник позивача не зявився, завчасно, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. /а.с.19/ Представник відповідача Левковицької сільської ради Чернігівського району у судове засідання не зявився, згідно поданої до суду заяви сільський голова просить справу розглянути без участі їх представника, позовні вимоги сільська рада визнає. /а.с.23/ Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд повно, всебічно та обєктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Згідно розяснень п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року,\~при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У відповідності до статті 5 ЗК УРСР (1990 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Указом Президента Україн и «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від\~08.08.1995\~№720/95 визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно із дослідженої у судовому засіданні копії свідоцтва про смерть серії «І-ЕЛ» №273434 [PERSON] помер 04.01.1995 року у віці 75 років у с. Зайці Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.4/ Відповідно до копії трудової книжки колгоспника №13 від 27.02.1968 р., [PERSON], за життя був членом сільськогосподарського підприємства «ім. Комка» /а.с.6- зворотна сторона, 7/ Як вбачається з Розрахунку вартості земельної частки /паю/ та її розмірів в умовних кадастрових гектарах, затвердженого розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області №430 від 20.09.1996 року «Про затвердження вартості земельної частки», розмір паю в умовних кадастрових гектарах по КСП «ім. Комка» становить 4,0 га. Крім того, даним розпорядженням зобовязано районний відділ земельних ресурсів забезпечити виготовлення та видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай). /а.с.7 зворотна сторона, 8/ Згідно матеріалів Проекту роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Комка» Чернігівського району Чернігівської області, [PERSON], включений до списку осіб які мають право на земельну частку (пай) КСП «ім. Комка. /а.с.9-15/ Відповідно до відповіді архівного відділу Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області №07-01/132 від 09.06.2016 року, [PERSON] перебував членом КСП «ім. Комка», оскільки значиться в списку осіб, які мають право на майновий пай, однак відомості щодо отримання [PERSON] в порядку розпаювання частку (пай) та земельного сертифікату в архівному відділі відсутні. /а.с.37-41/ Наведене свідчить, що [PERSON] за життя мав право на земельну частку (пай), розміром 4,0 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала йому в колективній власності КСП «ім. Комка» на території Левковицької сільради Чернігівського району Чернігівської області. Як вбачається з копії спадкової справи №792/1996, заведеної Чернігівською районною державною нотаріальною конторою до майна [PERSON], померлого 04.01.1995 року, [PERSON] - дружина спадкодавця прийняла спадщину чоловіка за законом та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, свідоцтво про право на спадщину за законом на майновий пай, що складає 4862 грн у майні сільськогосподарського підприємства ТОВ «ім. Комка» та свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади, що знаходяться в ТВБВ №7903/02 смт. М.Коцюбинське, Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.46-60/ Згідно із дослідженим в судовому засіданні копії свідоцтва про смерть серії «І-ЕЛ» №260622 [PERSON] померла 15.07.2015 року у віці 88 років у місті Чернігові. /а.с.5 зворотна сторона/ За життя, [PERSON] зробила заповіт, за яким на випадок смерті все своє майно заповіла [PERSON], де б воно не знаходилось і з чого б не складалося. /а.с.32/ Наведене свідчить, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], в силу приписів ст.ст.1222, 1223 ЦК України. Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець померла після 01 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК України. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач прийняв спадщину матері, подавши відповідну заяву до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області [PERSON] і нотаріусом було заведено спадкову справу №74/2015 до майна померлої 15.07.2015 року [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину йому не видавалось. /а.с.29-36/ Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно приписів частини 1 статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до вимог цивільного законодавства цивільна дієздатність [PERSON] та [PERSON] припинилась у момент їх смерті, і за таких обставин отримати сертифікат, не має можливості. Відповідно до Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Згідно із ст.ст.125-126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 20/5 від 03 березня 2004 року №20/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. За таких обставин, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадковане право на земельну частку (пай) в нотаріальній конторі. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист , як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved