Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Торезантрацит» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва. Свої вимоги мотивував тим, що у період з 24 грудня 2009 року по 11 жовтня 2013 року працював на підприємстві відповідача на підземних роботах. 26 квітня 2013 року при виконанні трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок, про що складено акт. 27 серпня 2013 року висновком МСЕК позивачу встановлена 3 група інвалідності та визначено 60 % втрати професійної працездатності. У зв'язку з трудовим каліцтвом позивач відчуває моральні страждання, які оцінює у сумі 20000 грн. Просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва 20000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Державного підприємства «Торезантрацит» у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просив врахувати вину позивача. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно трудової книжки позивач у період з 24 грудня 2009 року по 11 жовтня 2013 року працював на Відокремленому підрозділі «Шахта «Прогрес» Державного підприємства «Торезантрацит» (а.с.4-7). 01 травня 2013 року складено акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 26 квітня 2013 року об 11 год. 00 хв. на відокремленому підрозділі «Шахта «Прогрес» Державного підприємства «Торезантрацит» (а.с.8-10). 01 травня 2013 року складено акт №16 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що стався 26 квітня 2013 року о 11 год. 00 хв. під час виконання позивачем трудових обов'язків на відокремленому підрозділі «Шахта Прогрес» Державного підприємства «Торезантрацит». У відомостях про осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці зазначений [PERSON], який порушив п.1.11 (абз.2.25), п.3.10 «Інструкції з охорони праці, безпечного виконання робіт і поведінки у шахті прохідника» (а.с.11-13). Згідно виписки з історії хвороби позивач знаходився на лікування в травматологічному відділення Торезької центральної міської лікарні з 26 квітня по 21 травня 2013 року (а.с.14). Згідно виписки з історії хвороби позивач знаходився на лікування в Комунальній лікувально-профілактичній установі «Донецьке обласне клінічне територіальне медичне об'єднання» з 22 травня по 06 червня 2013 року (а.с.15-16). Згідно виписного епікризу позивач знаходився на лікування в неврологічному відділення Торезької центральної міської лікарні з 28 червня по 09 липня 2013 року (а.с.17-17зв.). Згідно довідки до акту огляду МСЕК, довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 27 серпня 2013 року позивачу при первинному огляді встановлена третя група інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом та визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60 % з 27 серпня 2013 року по 01 вересня 2014 року. Визначено потребу в санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні (а.с.18,19). Згідно епікризу позивач знаходився на лікування в ДС амбулаторії № 4 з 17 по 27 грудня 2013 року (а.с.20-20зв.). Аналізуючи добуті докази суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею ж 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пункт 2 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» містить роз'яснення, що спори про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або іншим законодавством. Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що при застосуванні норм Кодексу законів про працю України щодо порядку розгляду трудових спорів у справах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові у зв'язку з виконанням трудових обов'язків, суди повинні виходити з того, що за змістом ст.124 Конституції потерпілий має право звернутися з такими вимогами до суду безпосередньо. Судом встановлено, що 26 квітня 2013 року при виконанні трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок, про що 01 травня 2013 року за формою Н-1 складено акт. 27 серпня 2013 року позивачу при первинному огляді встановлена третя група інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом та визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60 % з 27 серпня 2013 року по 01 вересня 2014 року. Пунктом 13 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у відповідності зі ст.237-1 КЗпП України при наявності порушень прав працівника в сфері трудових правовідносин, що привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя, обов'язок відшкодувати заподіяна шкода покладається на власника чи уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності. З матеріалів справи вбачається, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача - роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Втрата працездатності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві встановлена висновком МСЕК у 2013 році, що привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням ступеня і характеру ушкодження здоров'я, обсягу та характеру фізичних страждань, необхідності додаткових зусиль для організації життя, порушенням звичайних життєвих стосунків позивач зазнає фізичні і моральні страждання. При цьому суд приймає до уваги, що позивачу протягом тривалого часу завдано моральної шкоди умовами виробництва, що призвело до втрати здоров'я. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Торезантрацит» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва підлягають задоволенню частково: стягнути з Державного підприємства «Торезантрацит» на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди в сумі 18000 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви немайнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.1 ст.4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2014 року становить 1218 грн. 00 коп. Тому за подачу позову немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі п.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 219 грн. 24 коп. (18000 грн. 00 коп. : 20000 грн. 00 коп.) = 90 % х 243 грн. 60 коп.). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 219 грн. 24 коп.

Outcome: partial