Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: скасувати вимогу ПАТ «Дніпропетровськаз» на оплату рахунків згідно з показаннями будинкового лічильника за період з листопада 2017 року по квітень 2018 року і представити рахунок згідно з нормами для умов його споживання, на підставі п. 1, 4 ст. 4, п. 10.4 ст. 17, п. 1, 2, 3, 11 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; компенсувати йому вартість витрат на установку індивідуального газового лічильника в розмірі 5000 грн., відповідно до вищевказаного закону, протягом 12 місяців. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є споживачем газу тільки для приготування їжі і її підігріву. До листопада 2017 року розрахунок за спожитий газ робився ним згідно рахунків, що виставляються ПАТ «Дніпропетровськгаз» на підставі числа зареєстрованих у квартирі членів його сім`ї (чотири особи ) і норм споживання, згідно з додатком до постанови КМУ від 23 березня 2016 року № 203 - 5,4 куб.м/особа. У листопаді 2017 року, без відома мешканців будинку, ПАТ «Дніпропетровськгаз» встановив загально будинковий лічильник на два будинки. В результаті замість 21,6 куб.м за чотирьох чоловік, рахунок за газ стали виставляти помісячно з підвищенням: 33, 96 куб.м - листопад 2017 року, 49,87 куб.м - грудень 2017 року, 138, 09 куб.м - січень 2018 року, 81,23 куб.м - лютий 2018 року, 217, 59 куб.м - березень 2018 року, 43,14 куб.м - травень 2018 року. Він оплачував перші рахунки, виставлені після встановлення лічильника, не знаючи, що причина підвищення суми оплати пов`язана із встановленням лічильника, бо про його встановлення ніхто не сповіщав. Але коли рахунок був виставлений на обсяг, що перевищує по нормі в 10 разів, він став з`ясовувати причину і відмовився платити. Фактично в квартирі проживають він та його дружина - два пенсіонера. Дорослі діти з ними не живуть. Вважає, що відповідач навмисно виставляє йому завищені рахунки, компенсуючи втрати від несплати іншими споживачами газу, а також привласнюючи гроші за оплату зайвих обсягів. Допускає, що несвідомі мешканці, які підключилися нелегально і встановили додаткові невраховані кошти обігріву (газові конвектори або ін.) використовували газ на обігрів, чим викликали таку велику витрату газу в холодні місяці. Він, як свідомий громадянин, який має справну систему опалення і сплачує ціну, яка надходить йому за теплоносій, в додатковому обігріві не потребував. Контроль і виявлення незаконних розкрадачів газу - функція газорозподільної компанії. Для _цього вона має всі необхідні служби. А карати всіх мешканців, не виявляючи винних - протизаконно. Він звернувся з листом в ПАТ «Дніпропетровськгаз» з проханням скасувати рахунки за газ, виставлені йому необґрунтовано, не спожитий його сім`єю, але прохання було відхилене з посиланнями на положення і закони. Однак, норми споживання газу ніхто не відміняв і вони є чинними, оскільки були розраховані з урахуванням використовуваного газового обладнання. Цифри, нібито спожитого ним газу, ніяким чином не відповідають цим нормам, є надуманими і неправильними, виставленими з метою погасити заборгованість неплатників за минулі роки і отримати вигоду. Показання лічильників знімаються в таємниці від споживачів, перевірити показання неможливо. Згідно ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу»: «З метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загально будинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Опитування споживачів на згоду встановлення лічильника ніхто не проводив, а працівники, що встановлювали лічильник тільки посміялися на заперечення мешканців будинків. І, хоча лічильник був встановлений до прийняття вищевказаного Закону, його установка є протиправною, вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів». Внесені до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зміни тільки підтвердили це порушення і скасували неправомірну установку. Встановлення загально будинкового лічильника є грубим порушенням п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 10 ст. 17, ч. 1, 2, 3, 10, 11 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки: -виставлені рахунки є інформацією, яку неможливо перевірити, бо вільного доступу до приборів обліку немає, інформації про дату знімання показів лічильника ніхто не приводив; -лічильники газу були встановлені проти волі мешканців, які не погоджувалися з їх установкою, крім того виконавці робіт не показували споживачам прилади, встановлені на будинок; -рішення про встановлення будинкових лічильників з споживачами не було погоджено, ніхто не поставив їх до відома про зміну умов оплати; -рішення про встановлення загально будинкових лічильників є зміною умов договору, які зі споживачем ніхто не погодив. Ці умови фактично ігнорують затверджені і діючи норми споживання населенням газу і йдуть на шкоду споживачу. В якості прикладу наводить реальні цифри споживання, відповідно до індивідуального лічильнику, встановленому ним у травні місяці: за 4 місяці після встановлення лічильника ним спожито всього 47,1 куб.м проти 217,6 куб.м, виставлених за один тільки місяць. Крім того, прикладом несправедливих умов, є рішення ПАТ «Дніпропетровськгаз» перекласти витрати на установку індивідуальних лічильників газу на споживача. Відмова ПАТ «Дніпропетровськгаз» у відшкодуванні його витрат на встановлення лічильника з посиланням на відсутність норм і порядку відшкодування, не прийнятих Кабміном, є простою відмовкою, бо варіантів відшкодування може бути кілька, на вибір: хоч пряме відшкодування грошовими коштами, хоч залік в рахунок спожитого газу. Ухвалою від 05 вересня 2018 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 01 жовтня 2018 року представником відповідача Лещенко Г.О. було подано відзив на позов, в якому вона зазначила, що позовна заява взагалі не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а що стосується викладених у заяві обставин та їх правової оцінки позивачем, відповідач не може із ними погодитись з наступних підстав: Захист цивільних прав - передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реалізації небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений ст.16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Таким чином, вимоги, заявлені позивачем (скасування вимоги ПАТ «Дніпропетровськгаз» на оплату рахунків), не відповідають способам захисту судом цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України, оскільки будь-яких вимог до позивача відповідачем не пред`явлено. Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»: оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). Одночасно відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, шо здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 віл 30 вересня 2015 року. ПАТ «Дніпропетровськгаз» надає споживачам, в тому числі й позивачу, послуги розподілу природного газу та не здійснює нарахувань за спожитий природний газ. Згідно п.п. 3 п. 2 гл. 3 р. VI Кодексу ГРС, оператор ГРМ забезпечує формування та передачу даних про об`єми та обсяги фактичного споживання природного газу споживачем до Оператора ГТС (постачальника) відповідно до вимог цього Кодексу, Кодексу ГТС та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496. Тож, будь-яких «вимог ПАТ «Дніпропетровськгаз» на оплату рахунків», які просить скасувати позивач, відповідач ані підготувати, ані направити позивачу не міг. До того ж, у позові [PERSON] взагалі про будь-які вимоги з боку відповідача навіть не згадує, не кажучи вже про те, щоб надати хоча б якийсь доказ, який би підтверджував пред`явлення позивачу таких вимог. Позовна вимога про компенсацію позивачу вартості «витрат на установку індивідуального газового лічильника» також не підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене. Так, згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року № 3533-VI в редакції від 20 січня 2018 року, побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України. На момент подачі позову до суду передбачений законом порядок не затверджений, а тому відсутня будь-яка практична можливість реалізувати здійснення компенсації. До того ж позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування розміру компенсації. На сьогодні позивачем не надано жодного належного доказу в обґрунтування своїх позовних вимог, а отже факти, якими обґрунтовуються вимоги позивача, відсутні і підстав для їх задоволення немає, тому у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. 26 листопада 2018 року на електронну пошту суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка 30 листопада 2018 року була подана до суду в оригіналі. На обгрунтування якої позивач зазначив, що у відзиві зазначено, що ПАТ «Дніпропетровськгаз», як відповідач, визначений позивачем, неправомірно. Але ПАТ «Дніпропетровськгаз» є організацією, що поставляє і веде облік спожитого газу, а також що встановила загально будинкові лічильники. Тому усі розрахунки і нарахування ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» за спожитий жителями газ грунтуються на первинних даних цієї організації, тому, виходячи саме з цього факту, позовна заява адресована ПАТ «Дніпропетровськгаз». У попередньому листі № Dp01/3-ЛВ-12753-0718 від 26 липня 2018 року вказується, що загально будинковий лічильник газу був встановлений у відповідності до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання послуг населенню з постачання газу, затвердженого Постановою КМУ від 16 травня 2002 року № 620. Підкреслює, що зазначений захід виконувалося усвідомлено з порушенням Закону України від 16 липня 2011 року № 3533-VІ, оскільки останній забороняє встановлення загально будинкових лічильників без згоди власників квартир багатоквартирного будинку. Крім того, згідно з правилом верховенства закону, постанова Кабінету Міністрів України не може скасовувати закон. Згідно даних НКРЕКП http://www.nerc/gov.ua/?id=32026, середнє річне споживання природного газу одного абонента в Україні у 2017 році становить: приготування їжі - 127 куб.м; підігрів води та приготування їжі - 291 куб.м; комплексно, в т.ч. для опалення у квартирах та індивідуальних будинках: куб.м - 1443; куб.м/кв.м (опалювальної площі) - 20,73. За цими даними, середньомісячне споживання газу абонентів для приготування і розігрівання їжі і обігріву приміщень становить 120 куб.м. Згідно з даними споживання природного газу абонентами будинку [ADDRESS] за листопад 2017- травень 2018 року, середнє споживання газу на 1 особу в місяць виглядало майже так: ПеріодКількість особових рахунків Кількість зареєстрованих осіб Витрата газуСередня витрата на 1 особу в місяць Інд. лічильникБагатокв. лічильникІнд. лічильникБагатокв. лічильникІнд. лічильник, всьогоБагатокв. лічильник, всьогоІнд. лічильникБагатокв. лічильник Листопад 2017 року11224261412999.94348,0811,498,49 Грудень 2017 року11223262383065,22473,8111,6912,47 Січень 2018 року11223262383224,481311,8612,3134,52 2 Лютий 2018 року11223262382725,95 *771,6410,420,31 1 Березень 2018 року11223262381944,712067,17,454,4 Квітень 2018 року11321264342107,8187,387,982,57 Травень 2018 року1151926829975,90374,583,6412,92 2 Те, що 38 споживачів газу «загальнодомовика» могли спожити газу в березні 2018 року більше, ніж 262 «індивідуала», з урахуванням обігріву 26 приміщень автономками, в 7, 35 раз є спробою привласнення грошей за ненадану послугу, непроданий товар. Хоча, згідно з даними НКРЕКП, щомісячне споживання газу на приготування їжі і підігрів приміщення на одного абонента становить понад 120 куб.м, тож 26 абонентів з індивідуальним опаленням спалять газу в холодну пору понад 3000 куб.м. Знаючи про наявність загально будинкового лічильника, абоненти з індивідуальними лічильниками передають недостовірні, занижені дані по споживанню газу, а ТОВ «Дніпропетровськгаз», всю різницю перевалювати на абонентів без індивідуальних лічильників. Крім того, можливий випадок несправності встановленого лічильника, а може бути місце пошкодження трубопроводу після лічильника і газ тихенько свистить і накручує показання на весь будинок. Всі ці міркування не є абстрактними, оскільки цифри витрат в рахунках нелогічні і недостовірні. Тому він просить провести розрахунок за спожитий газ в період з листопада 2017 року по 25 травня 2018 року включно за затвердженими і діючими нормами споживання 5,4 куб.м/особу. За період з 4 травня, коли в його квартирі був встановлений лічильник і по 19 листопада включно, витрата газу за 6, 5 місяців склала всього 79,1 куб.м. і зростання спожитого ним газу в більш холодну пору не відзначається, оскільки працює централізоване опалення. Витрати на встановлення індивідуального лічильника в його квартирі склали понад 5100 грн., однак оскільки установку робила приватна фірма, ніяких документів у вигляді кошторису, рахунку за роботу або інших документів вона йому не надала. Тому просить на підставі вартості лічильника (дані по марці і типу лічильника у відповідача є) і кошторису робіт, виконуваних працівниками відповідача або найманими з боку, компенсувати йому ці витрати, відповідно до Закону № 2260-VІІІ, за рахунок тарифів протягом 12 місяців. 29 листопада 2018 року представником відповідача Лещенко Г.О . було подано заперечення на відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що позивачем у відповіді на відзив більшою мірою викладені його особисті міркування щодо обсягів споживання населенням газу, узагальнені статистичні дані, власне бачення того, як би мало виглядати споживання природного газу за його версією. Однак, такі доводи та роздуми [PERSON] , щонайменше, мають суб`єктивний характер. До того ж, із вказаних пояснень неможливо визначити їх зв`язок з тим, що, власне, просить відповідач - змістом позовних вимог. Більш того, відповідач не спромігся привести свою позовну заяву до вимог, визначених ЦПК України, про що було зазначено у відзиві. Наголошує на тому, що первинний документ, поданий до суду не є позовною заявою, оскільки не містить у сукупності усіх елементів, які вимагаються ЦПК України. Посилання [PERSON] на те, що для встановлення загально будинкового лічильника газу законодавчо передбачено наявність згоди «власників квартир багатоквартирного будинку», є необґрунтованим, оскільки статтю 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року № 3533-VI доповнено частиною 2, на яку і посилається позивач, згідно із Законом № 2260-VIII від 21 грудня 2017 року, який набрав чинності 20 січня 2018 року, а загально будинковий лічильник, встановлений у буднику [ADDRESS] , прийнято в експлуатацію 31 жовтня 2017 року. Застосування відповідачем норм ЗУ «Про захист прав споживача» також має вибірковий характер, та є поверховим з огляду на нижченаведене. Думка [PERSON] відносно недостовірності наданої йому інформації з боку позивача, а також ненадання доступу до встановленого на будинок приладу обліку є надуманою та нічим не підтвердженою. Щодо ніби-то зміни умов договору (ст. 18 Закону України «Про захист прав споживача»), взагалі неможливо викласти свої міркування та надати аргументи, оскільки незрозуміло, який caмe договір має на увазі позивач. Також слід звернути увагу суду на те, що наприкінці відповіді на відзив позивач зазначає ще одну вимогу, яка не була заявлена у позовній заяві, що взагалі не допускається цивільно-процесуальним законодавством. На сьогоднішній день так і не надано ані будь-яких доказів в обґрунтування розміру компенсації, ані розрахунку суми, яку просить стягнути з відповідача позивач. Як було зазначено у відзиві, передбачений законом порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) не затверджений Кабінетом Міністрів України, а тому відсутня будь-яка практична можливість реалізувати здійснення компенсації. Окрім того наголошує на тому, що законодавчо не врегульовано, чи здійснюватиметься компенсація витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу тим споживачам, у будинки яких встановлені загально будинкові прилади обліку, оскільки такі споживачі вважаються забезпеченими приладами обліку газу, так як під визначення поняття лічильника газу, передбаченого Кодексом ГРС, підпадає будь-який засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму (обсягу) природного газу, що проходить через нього, та є складовою комерційного (дублюючого) вузла обліку, незалежно від місця його встановлення (в квартирі, перед житловим будинком, тощо). Такі роз`яснення були надані НКРЕКП. Позивачем не надано жодного належного доказу в обґрунтування своїх позовних вимог, а отже факти, якими обґрунтовуються вимоги позивача, відсутні, підстав для їх задоволення немає. З огляду на вищевикладене, пояснення, міркування і аргументи позивача, викладені у відповіді на відзив, мають бути відхилені. 21 січня 2019 року та 31 січня 2019 року на електронну пошту суду від позивача надійшли доповнення до позовної заяви, в яких він зазначив, що за період з 04 травня 2018 року, коли був встановлений лічильник газу в його квартирі, по лютий 2019 року реальне споживання газу склало 113 куб.м, за 9 минулих місяців -усього 113 куб.м. В порівняння ПАТ «Дніпропетровськгаззбут» за березень 2018 року виставило йому рахунок за 217 куб.м за один місяць. Крім того, повідомляє, що 13 грудня 2018 року відповідачем була проведена атака на нього у вигляді відключення газу за несплачений (не спожиті ним 423,3 куб.м) ним газ. Спеціально надіслана бригада відключила газ на стояку всього під`їзду, змусивши його оплатити неіснуючий борг. На той період його «борг» становив 1100 грн. Хоча за один тільки березень був виставлений рахунок в 1513 грн. В той же час, борги окремих громадян під`їзду за газ перевищували десятки тисяч гривень, але їм газ ніхто не відключав. Це тиск і спроба залякати його пов`язана тільки з його судовим позовом. Просить прийняти рішення про скасування виставлених рахунків, компенсації витрат на установку лічильника в розмірі 5 000 грн . і повернення зайвих грошових коштів, проплачених ним за не спожитий газ в сумі 2945,28 грн. (6,9579 грн. / куб.м х 423,3 куб.м). Крім того, просить врахувати офіційну заяву міністра соціальної політики Реви в ефірі «112 Україна» щодо незаконного нарахування газозбутними компаніями доплат, які не підлягають сплаті. Ухвалою від 29 березня 2019 року було змінено порядок розгляду справи з правил спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на спрощене позовне провадження із повідомленням (викликом) сторін. 22 квітня 2019 року на електронну пошту суду від позивача надійшло доповнення до позовної заяви, в якому він зазначив, що у період з листопада 2017 року по травень 2018 року, включно, у нього примусово, шляхом відключення газу, було незаконно вилучено 3021,68 грн. за не спожитий ним газ в кількості 434,28 куб.м. Так, згідно з діючими тоді нормами і цінами на газ, за чотирьох зареєстрованих у квартирі членів його сім`ї він повинен був платити щомісяця 6,9579 грн. х (5.4 куб.м х 4 особи) = 150,29 грн. За весь період з листопада 2017 року по травень 2018 року він заплатив би, у відповідність з цими нормами, 901,74 грн., але йому довелося заплатити 3923,42 коп. Різниця в оплаті становить 3021,68 грн. Просить повернути йому ці гроші, як незаконно виплачені на розрахункову картку ПриватБанку № [NUMBER] , оскільки зазначена сума у вигляді оплати за споживаний мною газ, з урахуванням реально споживаного мною газу (12 куб.м / міс.), буде повертатися майже три роки, що неприпустимо довго. Крім того, просить повернути йому гроші в сумі 5000 грн. за встановлений ним за свої кошти індивідуальний газовий лічильник. На момент встановлення таких лічильників безкоштовно, йому було відмовлено у його встановленні з надуманої причини. А загально будинковий лічильник на два будинки №25 і № 21 приладом обліку не є з причин, вказаних ним у позовній заяві. Зазначену суму також просить перерахувати йому на картку ПриватБанку № [NUMBER] . 06 травня 2019 року представником відповідача Лещенко Г.О. були подані письмові пояснення у справі, в яких вона зазначила, що 22 квітня 2019 року на її робочу електронну адресу було надіслано лист із вкладеним файлом «Расчёт переплаты.doсх», який по суті є документом у справі № 209/2495/18 («Доповнення № 3 до позовної заяви» - мовою оригіналу документу). Зі змісту даного звернення вбачається, що позивач звертається до суду із проханнями повернути йому певні суми коштів. Постає цілком логічне питання, хто ж має повернути ці гроші - суд? Окрім того позивач зазначає в «Доповненні №3 до позовної заяви», що ці гроші - 3021,68 грн. - «незаконно виплачені на розрахункову картку ПриватБанку [NUMBER] ». Відповідач не має жодного відношення до даної банківської картки. Тож яким чином ці кошти стосуються предмету спору взагалі залишається незрозумілим. Щодо компенсації витрат на встановлення індивідуального лічильника газу, позицію відповідача викладено у відзиві на позов та запереченнях. Також звертає на те, що позивач, як і у відповіді на відзив, у доповненнях до позовної заяви (хоча вид такого процесуального документу взагалі не визначено процесуальним законодавством) зазначає якість додаткові вимоги-прохання, які не були заявлені у позові, що взагалі не допускається цивільно- процесуальним законодавством. Також на адресу ПАТ «Дніпропетровськгаз» надходили «Дополнения к исковому заявлению». Однак, надання будь-який додаткових пояснень відносно інформації, що міститься у даних документах, не вбачається можливим, оскільки: по-перше, обставини, викладені у доповненнях, не мають відношення до предмета позову; по-друге, зміст викладеної інформації більше має форму абстрактних міркувань, вигаданих фактів, цитування чиїхось слів, не підкріплених документально, та не містить конкретних доказів. З огляду на вищевикладене, пояснення, міркування і аргументи позивача, викладені у доповненнях до позовної заяви, мають бути відхилені. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив, що влітку 2017 року до нього у квартиру прийшла бригада, яка оглянула його кухню, та сказала, що не може встановити йому лічильник. 04 травня 2018 року він встановив індивідуальний газовий лічильник і з того часу оплачує спожитий газ за його показами. У період з листопада 2017 року по квітень 2018 року йому нараховували витрати газу за показами загально будинкового лічильника, який встановлений на два будинки. Він звертався до відповідача з вимогою перерахувати його витрати газу, згідно норм, та повернути йому гроші за встановлення індивідуального газового лічильника. Для того, щоб нарахували по-новому, необхідно скасувати рішення про нарахування газу за вказаний період. В судовому засіданні представник відповідача не визнала заявлені позовні вимоги та пояснила, що ПАТ «Дніпропетровськгаз» будь-яких вимог споживачам не надсилає. З листопада 2017 року почалося нарахування, оскільки був встановлений загально будинковий лічильник. Доказів вартості встановлення лічильника позивачем не надано. Платіжні документи надсилає ПАТ «Дніпропетровськгаззбут», вони роблять і нарахування, тож вимоги про скасування рішення про нарахування повинні бути адресовані до ПАТ «Дніпропетровськгаззбут», а ПАТ «Дніпропетровськгаз» лише знімає покази та веде облік спожитого газу. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків: Щодо позовної вимоги про скасування вимоги ТОВ «Дніпропетровськгаз» на сплату рахунків: В ході судового розгляду встановлено, що позивач є споживачем природного газу. 18 січня 2018 року ПАТ «Дніпропетровськгаз збут» направило позивачу повідомлення про сплату рахунку № 0320219571 за грудень 2017 року із зазначенням об`єму спожитого газу 49,87 куб.м на суму 347,02 грн. 13 травня 2018 року ПАТ «Дніпропетровськгаз збут» направило позивачу повідомлення про сплату рахунку № 0320219571 за травень 2018 року із зазначенням об`єму спожитого газу 43,14 куб.м на суму 300,15 грн. 13 квітня 2018 року ПАТ «Дніпропетровськгаз збут» направило позивачу повідомлення про сплату рахунку № 0320219571 за березень 2018 року із зазначенням об`єму спожитого газу 217,59 куб.м на суму 1513,97 грн. Ці обставини підтверджуються повідомленнями про сплату (а.с. 7, 8). Позивачем до суду не надано повідомлень про сплату рахунку № [NUMBER] щодо нарахованого об`єму газу за листопад 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року, на які він посилається у позовній заяві. На думку суду, повідомлення про сплату носить рекомендаційний характер та не є вимогою, розрахунком чи документом, який може бути оскаржений у судовому порядку. Крім того, зазначені повідомлення про сплату були направлені позивачу ПАТ «Дніпропетровськгаз збут», а не ПАТ «Дніпропетровськгаз». Відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісією, шо здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 віл 30 вересня 2015 року. ПАТ «Дніпропетровськгаз» надає споживачам, в тому числі й позивачу, послуги розподілу природного газу та не здійснює нарахувань за спожитий природний газ. Згідно п.п. 3 п. 2 гл. 3 р. VI Кодексу ГРС, оператор ГРМ забезпечує формування та передачу даних про об`єми та обсяги фактичного споживання природного газу споживачем до Оператора ГТС (постачальника) відповідно до вимог цього Кодексу, Кодексу ГТС та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про скасування вимог на сплату рахунків заявлені до ПАТ «Дніпропетровськгаз», як до неналежного відповідача, і є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно ч. 2 , 3 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Судом позивачу у судовому засіданні неодноразово роз`яснювалося право на заміну неналежного відповідача належним, однак останній не скористався своїм процесуальним правом. Щодо вимог позивача про компенсацію вартості витрат на установку індивідуального газового лічильника в розмірі 5000 грн.: Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження суми витрат на придбання та встановлення індивідуального газового лічильника, тож зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed