Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 124000,00 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 27506,75 грн., суму процентів на рівні облікової ставки НБУ нарахованих на суму основного боргу за період з 23.10.2015 року по 17.07.2017 року включно у розмірі 31540,15 грн., а всього стягнути 183046 грн. 90 грн. та відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 23.10.2015 року він позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 124000,00 грн., які останній зобов*язався повернути 25.10.2015 року. Наведені обставини підтверджуються розпискою, таким чином між ними був укладений договір позики, за яким він виконав свої зобов*язання як позикодавець. Натомість відповідач, як позичальник, свої зобов*язання за цим договором не виконав, а саме не повернув запозичені кошти як у встановлений строк так і на теперішній час. В зв*язку з тим, що кошти не були повернені в установлений час відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України відповідач зобов*язаний повернути йому зазначену суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Крім того на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України сплатити проценти за користування вказаними грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ як за час їх запозичення, так і за весь час прострочення їх повернення. Розмір суми інфляційних нарахувань за час прострочення поверення запозичених грошових коштів за період з 01.12.2015 року по 30.06.2017 року включно складає 27506,75 грн., а сума основного боргу з урахуванням індексу інфляції становить 151506,75 грн. Розмір суми процентів на рівні облікової ставки НБУ на суму основного боргу у розмірі 124000,00 грн. за час запозичення грошових коштів та за час прострочення їх повернення за період з 23.10.2015 року по 17.07.2017 року включно становить 31540,15 грн. В зв*язку з чим просить стягнути з відповідача зазначені суми та відшкодувати судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з?явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач надав клопотання про перенесення розгляду справи, в зв*язку з відсутністю за межами України. В судове засідання призначене на 17.08.2017 року не з*явився без поважних причин, в судове засідання призначене на 08.09.2017 року надав заяву про відкладення розгляду справи, поважність причини своєї неявки суду не надав. Таким чином відповідач двічі не з*явився в судові засідання без поважних причин, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, за наявними в матеріалах справи доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 18.11.2015 року взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 124000,00 грн. на строк до 25.11.2015 року, про що власноручно написав розписку. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч.2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Вказана вище розписка містить всі необхідні умови договору позики, а саме: сторони зобов'язання, суму позики, строк виконання зобов'язання, підпис позичальника. Крім того, ця розписка є одночасно документом, який посвідчує факт передання позикодавцем визначеної суми коштів. Отже, надана позивачем розписка підтверджує той факт, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними було укладено. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Будь-яких доказів на підтвердження того, що позичальником борг було повністю сплачено, суду не надано. Суд вважає, що позивачем надано належні докази на обґрунтування його позовних вимог: розписку позичальника, відповідачем умови договору не виконані, а тому з відповідача належить стягнути на користь позивача борг за договором позики в сумі 124000,00 грн. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За положеннями ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховним Судом України проведено Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, де вказується, зокрема, на те, що беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох процентів річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК. Оскільки розмір процентів за користування грошовими коштами у договорі позики не був визначений, то згідно норм ст.1048 ЦК України він визначається на рівні облікової ставки НБУ, яка становить: з 06.02.2015 року - 19,5 % річних, з 04.03.2015 року - 30 % річних, з 28.08.2015 року - 27 % річних, з 25.09.2015 року по 21.04.2016 року - 22 % річних, 22.04.2016 року - 19 % річних, з 27.05.2016 року - 18 % річних, з 24.06.2015 року - 16,5 % річних, з 29.07.2016 року - 15,5 % річних, з 16.09.2016 року - 15 % річних, з 28.10.2016 року - 14 % річних, з 09.12.2016 року по 13.04.2017 року - 14 % річних, з 14.04.2017 року - 13 % річних, з 26.05.2017 року по 07.07.2017 року - 12,5 % річних. Таким чином зроблений позивачем розрахунок процентів нарахованих на суму основного боргу відповідно до рівня облікової ставки НБУ за період з 23.10.2015 року по 17.07.2017 року зроблений відповідно до вимог чинного законодавста, є обгрунтованим та становить 31540,15 грн. Індекс інфляції за грудень 2015 року становить 100,7 %., за 2016 рік - 112,4 %, за січень 2017 року - 101,1 %, за лютий 2017 року - 101,0 %., за березень 2017 року - 101,8 %, за квітень 2017 року - 100,9 %, за травень 2017 року - 101,3 %, за червень 2017 року - 101,6 %. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за неведений вище період становить: (124000,00 грн. * 100,7 % * 112,4 % * 101,1 % * 101,0 % * 101,8 % * 100,9 % * 101,3 % * 101,3 % * 101,6 %) : 100 % = 151506,75 грн. Сума інфляційних нарахувань за наведений період становить: 151506,75 - 124000,00 грн. = 27506,75 грн. Позовні вимоги знайшли свого підвердження та на користь позивача належить стягнути з відповідача основний борг в сумі 124000 грн.00 коп., інфляційні нарахування в сумі 27506,75 грн., проценти на рівні облікової ставки НБУ на суму основного боргу у розмірі 31540,15 грн., а всього підлягає стягненню 183046,90 грн. З відповідача, також на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплату судового збору у розмірі 1830,47 грн. На підставі викладеного ,

Outcome: approved