Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури [PERSON] 33 773,57 грн. на відшкодування збитків, завданих протиправною бездіяльністю відповідача. Зазначена сума збитків складається з: · 19 600 грн. штрафних санкцій, сплачених за порушення умов договору, що був укладений 11 березня 2013 року між позивачем та фахівцем в галузі права [PERSON] на проведення юридичної експертизи документів; · 5 250 грн. сплачених за надання правової допомоги, підготовку позовної заяви до адміністративного суду; · 3 623, 57 грн. витрати пов'язані з відрядженням представника позивача до міста Одеси для участі у судових засіданнях по адміністративній справі; · 5 300 грн. за надання правової допомоги, підготовку, складення позовної заяви про відшкодування майнової шкоди; Як на підставу для задоволення вимог позивач посилався на ст. 1166 ЦК України. В судове засідання представник позивача не з'явився , але надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача була присутня у судовому засіданні, проти позову заперечувала та зазначала, що вимоги позивача є безпідставними на підставі відсутності зв'язку між понесеними збитками та протиправними діями, відсутності повноважень позивача, витрати на відрядження не є збитками. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року по справі № 815/6592/13-а визнано протиправною бездіяльність ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури [PERSON], що полягає у ненаданні інформації на запит. Постанова набрала законної сили. Як вбачається за матеріалів справі та наданих сторонами доказів, позивачем з метою отримання юридичних послуг на проведення юридичної експертизи документів Одеської державної академії будівництва та архітектури, а також отримання юридичних послуг, пов'язаних з розглядом вказаної адміністративної справи, були витрачені відповідні кошти, в тому числі і на сплату штрафних санкцій за порушення умов договору та на оплату відряджень. Суд не може, погодитися з позицією позивача виходячи з наступного. Згідно положень ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора (ст. 511 ЦК України). Судом з'ясовано, що 11 березня 2013 року між позивачем і фахівцем в галузі права [PERSON] було укладено двосторонній договір про надання юридичних послуг на проведення юридичної експертизи пакету документів. Пакет документів замовник повинен був передати виконавцю до 20 травня 2013 року. Ректор Одеської державної академії будівництва та архітектури [PERSON] не був стороною у цьому договорі. Згідно з укладеного між позивачем і виконавцем договору, яким визначено відповідальність сторін, відповідальність за порушення умов договору несе винна сторона. За приписами ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання виконується належними сторонами. Таким чином, відповідач не несе відповідальності за порушення сторонами договору його умов, оскільки чинним законодавством не передбачено відповідальність третіх осіб за невиконання договірних зобов'язань. На відповідача не може бути покладено обов'язку по відшкодуванню матеріальної шкоди відповідно до ст.1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи і відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. Отже, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв`язку між порушенням права й збитками. Із матеріалів справи вбачається, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року визнано протиправною бездіяльність ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури [PERSON], що полягає у ненаданні інформації на запит. Проте, це судове рішення не може бути безумовною підставою для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено наявність причинного зв'язку між ненаданням інформації та невиконанням умов договору від 11.03.2013 року. Укладаючи 11.03.2013 року договір на проведення юридичної експертизи пакету документів, що мають відношення до зарахування до Одеської державної академії будівництва та архітектури, як вищого навчального закладу, на відповідність вимогам чинного законодавства України, ще до отримання цих документів, позивач брав на себе відповідальність за можливе порушення умов договору, зокрема, і щодо строків надання таких документів виконавцю. Витрати позивача, пов'язані з розглядом адміністративної справи, в розмірі 8 873,57 грн. (5 250 грн. + 3 623, 57 грн.), не є шкодою, а тому не підлягають відшкодуванню відповідно до ст.1166 ЦК України. Витрати на правову допомогу (ст.84 ЦПК України), витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду (ст.85 ЦПК України) відповідно до ст.79 ЦПК України є витратами, пов'язаними з розглядом судової справи та розподіляються між сторонами відповідно до положень ст.ст. 88, 89 ЦПК України під час ухвалення рішення у цивільній справі відповідно до ст.215 ЦПК України. Відповідно види, зміст судових витрат, порядок їх розподілу судом та оскарження судових рішень щодо судових витрат в адміністративному судочинстві регулюється та підпорядкований нормам КАС України (зокрема, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 87, 90, 94, 97, 98, 160, 161, 163, 168 цього Кодексу). Згідно зі змістом зазначених положень ЦПК України та КАС України вирішення судом питання про судові витрати відбувається лише в порядку, визначеному відповідними нормами вказаних процесуальних законів. Отже, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, понесені позивачем у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді справ в порядку цивільного та адміністративного судочинства, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України і не можуть бути стягнуті за позовною вимогою про відшкодування шкоди.

Outcome: dismissed