Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить поділити між ним та відповідачем у рівних частках квартиру [ADDRESS] та визнати за ним право власності на 1/2 частку спірної квартири. Свої вимоги мотивує тим, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 20 червня 1987 року, який був розірваний заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 листопада 2011 року. Відповідно до свідоцтва про право власності квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності сторонам, і тому в силу ст. 372 ЦК України він має право вимагати поділу спірної квартири. В звязку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, подавши до суду письмову заяву, в якій просить у задоволенні позову відмовити з підстав пропущення строку позовної давності /а.с.23-25/. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, цивільної справи № 2-3139/11, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 20 червня 1987 року, який був розірваний заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 листопада 2011 року /а.с.29/. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 05.01.1999 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] /а.с.5/. зі змісту вказаного свідоцтва вбачається, що квартира була приватизована згідно зі Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Таким чином, частка кожної зі сторін у квартирі [ADDRESS] становить 1/2. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких обставин, суд критично ставиться до твердження представника відповідача, що у задоволенні позову має бути відмовлено з підстав пропущення строку позовної давності, оскільки право спільної сумісної власності сторін після розірвання шлюбу не припинилося, а відтак позивач, як співвласник зазначеної квартири може в будь-який момент вимагати поділу спірної квартири в силу положень, закріплених в ст. 372 ЦК України. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, вважає позов підставним, оскільки позивач, як співвласник спірної квартири має право на її поділ на визнання за ним права власності на його частку. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір.

Outcome: approved