Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №R091.0038130 від 11 листопада 2013 року на загальну суму 33185,44 гривень та судові витрати в сумі 1378 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що після закінчення строку дії кредитного договору відповідач не повертає кредитні кошти у встановлені строки, в результаті чого утворилась заборгованість. До суду представник позивача [PERSON] надіслав заяви (а.с.33, 36, 43), в яких наполягає на позовних вимогах в повному обсязі, та просить розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] до суду надала заяву про задоволення позову та розгляд справи за її відсутності, але з урахуванням її скрутного матеріального стану та наявності малолітньої дитини просила зменшити розмір пені, нарахованої банком. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріалисправи, суд прийшов до наступних висновків. 11 листопада 2013 року між ПАТ Банк «ТРАСТ» та [PERSON] (а.с.5-8) було укладено кредитний договір №R091.0038130 та наданий кредит у сумі 16053,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2637,53 гривень, а також, у разі несвоєчасного виконання зобовязання неустойки у вигляді пені з розрахунку 0,3 відсотки від суми кредиту за кожен день прострочення платежу (п.4.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі) (а.с.14). Строк (термін) надання кредиту до 11 листопада 2016 року згідно з Графіком погашення кредиту (додаток №1 до договору) (а.с.17). Відповідачка [PERSON] підписала договір №R091.0038130 від 11 листопада 2013 року, та тим самим виявила свою згоду з усіма розділами та пунктами договору та зобовязалась їх виконувати. Крім того, відповідачка підписала Памятку клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «ТРАСТ» від 11 листопада 2013 року (а.с. 10), Попередній Розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожання кредиту від 11 листопада 2013 року (а.с. 11), Заяву про надання кредиту на споживчі цілі від 11 листопада 2013 року (а.с. 12), Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі від 11 листопада 2013 року (а.с. 13-16), Додаток №1 до договору №R091.0038130 від 11 листопада 2013 року (а.с.17), Додаток №2 до договору Розпис сукупної вартості кредиту, значення процентної ставки та абсолютне значення подорожання кредиту від 11 листопада 2013 року (а.с. 18), Додаток №3 до договору Тарифи (R) ПАТ Банк «ТРАСТ» на розрахунково-касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб, відкритих при отримання споживчого кредиту (а.с. 19). Видача кредиту відповідачеві підтверджується меморіальним ордером № Loan-45856 від 11 листопада 2013 року (а.с. 20). 09 грудня 2014 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] було припинено, після розірвання шлюбу відповідачці змінено прізвище з «Кузіної» на «Довгань» (а.с.48). Згідно свідоцтва про шлюб серія1-ЖС №162564 актовий запис №209 від 22 серпня 2015 року, надалі прізвище відповідачки було змінено на «Пугач». [PERSON] яких заперечень зі сторони відповідача щодо не підписання вказаного договору, чи про неотримання зазначених у кредитному договорі грошових коштів, суду надано не було. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідачка [PERSON] не виконувала свої обовязки за договором кредиту належним чином. Станом на 18 березня 2016 року, відповідно до наданого суду розрахунку (а.с.21), сума заборгованості за кредитом становить: заборгованість за кредитом 12082,61 гривень; заборгованість за відсотками 1162,20 гривень; заборгованість за комісією 7999,00 гривень; пеня 11941,63 гривень. Таким чином позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом, за відсотками та комісією обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. Позовні вимого щодо стягнення з [PERSON] пені підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Статтею 22 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що рішення Конституційного Суду України підлягають безумовному виконанню всіма державними органами, органами місцевого і регіонального самоврядування, установами, організаціями, підприємствами, їх посадовими особами, обєднаннями громадян та громадянами. Згідно приписів ст. 23 Закону України «Про Конституційний Суд України» невиконання рішення Конституційного Суду України тягне за собою відповідальність згідно з законодавством. Тому при розгляді даної справи суд врахував правові позиції, викладені в рішенні Конституційного суду України №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань». Судом встановлено, що правовідносини між ПАТ Банк «ТРАСТ» і [PERSON]В виникли з приводу надання їй фінансовою установою споживчого кредиту. Зі змісту рішення Конституційного суду України №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року вбачається, що правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Кодексу про зобовязання та договір, так і приписи його ч.2 ст. 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. В розділі 3.2 рішення Конституційного суду України №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року зазначено: «Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання)». В останньому абзаці мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року вказано: «Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності». Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. При зменшенні розміру неустойки суд враховує розмір кредиту, отриманого відповідачкою [PERSON], суму заборгованості яка утворилась за кредитним договором, час невиконання відповідачем свого обовязку за кредитним договором, наявності на утриманні малолітньої дитини (а.с.49), скрутне матеріальне становище, а також відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання, що у відповідності з п.27 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року є істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України, та вважає необхідним зменшити розмір пені до 5000 гривень, що буде відповідати засадам законності, справедливості та розумності. Також у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial