Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення коштів за договором поставки посилаючись на те, що 30.09.2016 року між ним та відповідачем укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу - марки «Peuceot», модель [NUMBER] , 2011 року випуску, номер шасі (кузов, рами) [NUMBER] , тип тз - легковий купе - В, державний номерний знак [NUMBER] , з розстроченням платежу. Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Тарасюк Т.М. За умовами договору вартість автомобіля становить 362 740,00 грн., що еквівалентно 14 000,00 доларів США. Кошти відповідач зобов`язався виплачувати щомісячно рівними частинами у розмірі 12 955,00 грн. тридцятого числа кожного місяця, готівкою, строком до 30.01.2019 року. В жовтні 2016 року відповідач здійснив реєстрацію автомобіля на своє ім`я. Однак, в супереч умовам договору відповідач щомісячних платежів не здійснював, посилаючись на різні причини, та обіцяв розрахуватись у повному обсязі одноразовим платежем до закінчення терміну розстрочення. У зв`язку з чим просив стягнути з відповідача борг у розмірі 362 740,00 грн., та штрафні санкції за порушення зобов`язання - інфляцію за період з 01.11.2016 року по 20.05.2019 року у розмірі 48 572,05 грн., та 3 % річних за цей же період у розмірі 15 690,54 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали викладені у позовній заяві обставини, позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивач додатково зазначив, що клуб не прибуткова організація, зарплата нікому не виплачувалась, у тому числі і йому. Відповідач в клубі виконував адміністративні функції, проте він не був оформленим, зарплата йому не нараховувалась та не виплачувалась. Жіночий футбольний клуб лігою не фінансується. Коштів по договору відповідач не сплачував. Підтвердив, що [PERSON] була ігроком. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не згоден із вказаною сумою. Підтвердив, що договір на придбання автомобіля підписував. Зауважив, що він на момент укладення договору перебував у трудових стосунках з позивачем, і він кожен місяць вираховував із його заробітної плати по 500 доларів США. Він працював у позивача, який був президентом Жіночого футбольного клубу, однак офіційно на роботу не оформляв так як ця організація є громадською. Він працював з серпня 2015 року по червень (включно) 2018 року. Автомобіль придбав за 19000 доларів США, та передав за нього позивачу 5000 доларів США вдома, а на решту суми склали договір. Визнає 3500 доларів США, яка є різницею між вказаною сумою та виплаченою. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 24.05.2019 року. 24.05.2020 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 31.05.2019 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача. 06.06.2019 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 10.06.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та забезпечено позов. 04.09.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 16.10.2019 року за клопотанням представника позивача постановлено ухвалу про витребування доказів. 31.10.2019 року надійшли витребувані документи. Судом установлено, що 30.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежу. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасюк Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1382. За умовами даного Договору [PERSON] передав у власність [PERSON] транспортний засіб - марки «Peugeot», модель [NUMBER] , 2011 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип тз - легковий купе - В, державний номерний знак [NUMBER] . Даний транспортний засіб належав позивачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого ВРЕР-6 УДАІ в м. Києві від 05.08.2011 року. За домовленістю сторін продаж вчинено за 362 740,00 грн., які [PERSON] зобов`язався передати [PERSON] частинами після укладення договору у строк до 30.01.2019 року. Кошти мали повертатись щомісячно рівними частинами у розмірі 12 955,00 грн. Факт повного розрахунку мав бути підтверджений заявою [PERSON] , засвідченою нотаріально. З відповіді Головного сервісного центру МВС (ГСЦ МВС) убачається, що транспортний засіб марки «Peugeot», модель [NUMBER] , 2011 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 30.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Тарасюк Т.М. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За нормами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. По даній справі установлено, що позивач виконав умови договору та передав транспортний засіб відповідачу. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, та у визначений строк кошти не сплатив. Позивач посилається на те, що сума боргу складає 362 740,00 грн. Відповідач дану суму заперечує, стверджує, що частину коштів він виплатив позивачу, і сума боргу становить 3500 доларів США. Свої заперечення обґрунтовував тим, що він працював у позивача з серпня 2015 року по червень 2018 року, та останній вираховував оговорену суму - 12 955,00 грн. з його заробітної плати. Однак, жодного документу на підтвердження своїх заперечень до матеріалів справи не надав. Відсутність даних документів дає підстави для прийняття доказів позивача та стягнення з відповідача коштів у розмірі 362 740,00 грн. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмірне встановлений договором або законом. По даній справі позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції, а саме: інфляцію за період з 01.11.2016 року по 20.05.2019 року у розмірі 48 572,05 грн., та 3 % річних за період з 01.11.2016 року по 20.05.2019 року у розмірі 15 609,54 грн. Враховуючи, що виплата коштів мала відбуватись щомісячно до повного виконання зобов`язання, та урахуванням відсутності доказів щодо виконання, суд вважає дані вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач доказів, які мали підтвердити належне виконання ним договірних зобов`язань суду не надав. З метою повного та всебічного розгляду справи, перевірки пояснень відповідача з приводу передачі позивачу щомісяця грошових коштів шляхом утримання їх позивачем із зарплати відповідача, судом було визнано явку позивача обов`язковою. Однак, поясненнями позивача було спростовано твердження відповідача щодо як виплати відповідачу зарплати, так і сплати відповідачем коштів за автомобіль. Враховуючи викладені обставини, оцінивши докази, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов є підлягає задоволенню у повному обсязі. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за Договором купівлі-продажу транспортного засобу від 30.09.2016 року - 427 002,59 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 4273,03 грн. за розгляд позовної заяви та 387,20 грн. за розгляд забезпечення позову. Дані кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved