Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 06.09.2013 року між ним і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], житловою площею 45,0 кв.м., загальною площею 63,1 кв.м. Зазначена квартира була продана відповідачу за 327340 гривень. Договір був засвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з п. 2.1. Договору позивач своїм підписом підтвердив проведення зі сторони відповідача повного розрахунку за продану квартиру та відсутність щодо нього претензій майнового характеру. Зазначена вище сума коштів була перерахована на поточний рахунок позивача, але до підписання договору та засвідчення його нотаріусом, відповідач довів його до відома, що треба зняти кошти для сплати послуг щодо оформлення цього договору, сплати заборгованості по комунальним послугам та купівлі йому однокімнатної квартири для проживання, при цьому залишок коштів буде повернутий позивачу. У відділенні №13 Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», де позивач відкрив рахунок, на який перераховувалися кошти в розмірі 327340 гривень, позивач одразу ж зняв ці кошти, а відповідач взяв їх собі, пояснивши тим, що вони йому необхідні для сплати послуг та купівлі нової квартири для позивача. Факт отримання грошей, що були зняті з поточного рахунку відповідачем підтверджується відповідним відеозаписом з Банку. Позивачу придбали квартиру [ADDRESS], що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 06.09.2013 р. на суму 120000 гривень, але залишок суми коштів позивачу повернуто не було і на даний час він не має ніяких даних та відомостей щодо повернення належної йому суми коштів, яка є його власністю. Тому вважає, що цей договір є недійсним, оскільки його ввели в оману. В даному випадку, хоча сума коштів і була перерахована на його поточний рахунок, подальші дії відповідача свідчать про те, що відповідач не мав наміру виконувати свої зобов'язання за договором купівлі-продажу, а намагався отримати право власності на цю квартиру шляхом обману. Просить позов задовольнити та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06.09.2013 року. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі. Позивач пояснив, що він вирішив продати квартиру, оскільки хотів роз'їхатися з онуком та онукою. Договір купівлі-продажу з відповідачем підписали 06.09.2013 року. Він відкрив рахунок у банку, потім знімав гроші, касир їх видала, це було до підписання договору, гроші позивач поклав у сумку, вони з відповідачем поїхали до нотаріуса, з відповідачем у них була домовленість, що відповідач сплатить заборгованість за комунальні послуги та купить йому іншу квартиру, письмово про це договору не укладали. Гроші у всій сумі він передав відповідачу, тобто особисто він грошей від купівлі квартири не отримував. На даний час він зареєстрований та мешкає у квартирі по [ADDRESS]. Просив позов задовольнити. Представник позивача пояснив, що по вказаному факту є кримінальне провадження. Угода є недійсною, оскільки позивач не отримав грошей. Просив позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач пояснив, що квартиру він знайшов через агентство, до укладення угоди він перерахував обумовлені кошти позивачу, до квартири по [ADDRESS] він ніякого відношення немає. Після укладення угоди купівлі-продажу з позивачем він позивача не бачив. В банку він вніс грошові кошти на рахунок, а касир видала позивачу квитанцію. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідач грошей від позивача після підписання договору не отримував, відповідач погасив тільки частину боргів, оскільки в квартирі мешкали інші члени родини позивача. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу від 06.09.2013 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив 16/100 частин шестикімнатної комунальної квартири [ADDRESS] (а.с. 5). Вказаний договір зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6). Згідно копії договору купівлі-продажу від 06.09.2013 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив трикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). Вказаний договір зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). Крім того судом встановлено, що позивач зареєстрований та мешкає в квартирі [ADDRESS] (а.с.4). Згідно виписки з особового рахунку, 06.09.2013 року [PERSON] перераховані від [PERSON] грошові кошти 327340,00 грн. за купівлю кватири, 06.09.2013 року [PERSON] виплачені 327340,00 грн. згідно договору № 1780, залишок на рахунку [PERSON] станом на 06.09.2013 року 0,00 грн. (а.с. 11). Таким чином судом встановлено, що позивач отримав грошові кошти на власний рахунок за продаж своєї квартири, вказані грошові кошти він зняв з банківського рахунку у той же день, у той же день був укладений договір купівлі-продажу іншої квартири по [ADDRESS], в якій позивач зареєстрований та мешкає на теперішній час. Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що позивач зняв вказані грошові кошти з рахунку та одразу ж передав їх всі відповідачу, а навпаки, в цей же день позивачем було укладено ще одну угоду, де він виступив покупцем квартири, в якій мешкає не даний час. Відповідно до ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належних та допустимих доказів недійсності договору купівлі-продажу позивачем не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Судом не встановлена наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Outcome: dismissed