Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 03 жовтня 2007 року [PERSON] уклав кредитний договір № 11227221000, згідно умов якого отримав кредит у розмірі 20000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 03 жовтня 2022 року. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] 03.10.2007 року був укладений договір поруки № П-11227221000. В порушення умов кредитного договору відповідач та поручитель взяті на себе зобов'язання належним чином не виконували, в зв'язку з чим станом на 20.03.2015 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобов'язань у розмірі 19857,17 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 11333,42 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 1311,11 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 3500,70 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 3711,94 доларів США. Відповідачам направлялася претензія, щодо вимог погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася без уваги. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідачів по справі солідарно заборгованість за кредитом у розмірі 19857,17 доларів США, а також судові витрати у розмірі 3030 гривень 19 копійок у рівних частинах з кожного по 1515 гривень 10 копійок. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду своє клопотання в якому просить розглянути справу за відсутності представника, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі та просить винести рішення на підставі наданих письмових доказів. Крім цього просив в разі неявки в судове засідання відповідачів по справі постановити по справі заочне рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення судових повісток та довідки про доставку СМС-повідомлень, причину неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення судових повісток та довідки про доставку СМС-повідомлень, причину неявки суду не повідомила. Згідно ст. 38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Як вбачається з матеріалів справи інтереси [PERSON] представляє [PERSON] У відповідності до ч. 5 ст. 76 ЦПК України, вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З матеріалів справи вбачається, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 11227221000 від 03.10.2007 року, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 20000 доларів США для споживчих цілей з терміном повернення кредиту у строк до 03.10.2022 року, та сплатою коштів за користування кредитом, виходячи зі ставки 11,9 % річних. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом та процентами за користування кредитом. Для забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] 03.10.2007 року був укладений договір поруки № П-11227221000, за яким поручитель зобов'язався відповідати по зобов'язанням [PERSON] у повному обсязі та у солідарному порядку у випадку невиконання або неналежного виконання ним своїх зобов'язань по кредитному договору № 11227221000 від 03.10.2007 року. При цьому п. 5.1 зазначеного договору встановлено, що поручитель ознайомлений з положеннями кредитного договору, повністю розуміє всі умови основного договору та цього договору, свої права та обов'язки за договором та погоджується з ними. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У зазначеному кредитному договір та договорі поруки визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Зі змісту зазначеного кредитного договору та договору поруки вбачається, що відповідачі підтвердили своїми особистими підписами, що ознайомилися і згодні з Умовами та правилами надання банківських послуг. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у строк, відповідно до умов договору та вимог закону, а згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідачі своєчасно не виконували взяті на себе зобов'язання, допустивши прострочення платежів, у результаті чого, заборгованість за даним договором кредиту станом на 20.03.2015 року склала 12644,53 доларів США: з яких 11333,42 доларів США заборгованість за наданим кредитом, в тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1222,21 доларів США; 1311,11 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, в тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1196,04 доларів США, а також пеня, нарахована в порядку п.4.1 кредитного договору в сумі 7212 гривень 64 копійки, з яких: 3500 гривень 70 копійок пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 3711 гривень 94 копійки пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, тим самим відповідачі порушили права та інтереси позивача відповідно до ст. 1049 ЦК України. 22 грудня 2014 року відповідачам надсилалися вимоги щодо погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення, які отримані відповідачами 26 грудня 2014 року та 06 січня 2015 року про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень в матеріалах справи. Вказані вимоги відповідачами виконані не були. Згідно ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пункт 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення ст.ст. 1050, 1054 ЦК України і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Як встановлено судом, обставиною, яка стала підставою для звернення позивача до суду з позовом про дострокове повернення кредиту виявився факт порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. Положеннями ч.ч.1, 2ст.554 ЦК України закріплено, що у разі порушенні боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В даному випадку договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя та визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, штрафних санкцій. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Враховуючи те, що кредит за договором надавався в іноземній валюті вимоги позивача про стягнення суми заборгованості в іноземній валюті не суперечать чинному законодавству України. Крім того стягнення в іноземній валюті відсотків за кредитним договором судом розцінюється, як плата за користування грошима. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-190 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Таким чином, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності , вимоги норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, оскільки відповідачами не виконані взяті перед позивачем зобов'язання по кредитному договору, у зв'язку з чим на підставі ст. ст. 625, 1050 ЦК України, сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача, насамперед як спосіб захисту його прав та інтересів. Оскільки позов обґрунтований, судові витрати в порядку ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved