Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 7984,63 грн., 3% річних в сумі 61,15 грн., втрати від інфляції у сумі 249,83 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «УПРАВ-ДОМ» є управителем та надає житлово-комунальні послуги в житлово-офісному комплексі, що знаходиться по [ADDRESS] , на підставі договору від 25 листопада 2013 року № 25/11 на забезпечення введення в експлуатацію, утримання, обслуговування будинку та прибудинкової території, постачання комунальних послуг житлового комплексу за будівельною адресою: [ADDRESS] , укладеного з забудовником та балансоутримувачем ЖК [ADDRESS] - Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАД ІНВЕСТ». 06 квітня 2016 року були скликані та проведені збори співвласників багатоквартирного будинку. Відповідно до протоколу зборів переважна більшість мешканців підтримали пропозицію ініціативної групи щодо визначення з 1 липня 2016 року управителем житлово-офісного комплексу ТОВ «УПРАВ-ДОМ». Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 91,10 м.кв., що підтверджується Договором дарування квартири від 07.03.2017 року, зареєстрованим в реєстрі за № 295 та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Н.І. В порушення вимог закону договір про надання послуг відповідачем не підписано. В той же час, відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються в повному обсязі з моменту виникнення права власності у відповідача на квартиру. ТОВ «УПРАВ-ДОМ» надає послуги з утримання вказаного будинку та прибудинкової території, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців квартир на відшкодування експлуатаційних витрат з утримання будинку та прибудинкової території. В порушення ст.ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у період з грудня 2017 року по листопад 2018 року включно відповідач не сплачувала кошти за надані послуги, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в сумі 7984,63 грн. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач також просив стягнути з відповідача 3% річних в сумі 61,15 грн. та втрати від інфляції в сумі 249,83 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій просила відкласти розгляд справи. Однак, зазначене клопотання не підлягає задоволенню з огляду на те, що розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження. У даній справі наданий відповідачем відзив на позовну заяву, а представником позивача відповідь на відзив. Тобто, в даному випадку учасниками справи надані пояснення та докази в їх обґрунтування, а тому участь представника позивача у судовому засіданні є необов`язковою. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що вимоги позивача і обставини, на яких вони ґрунтуються не відповідають дійсності. Наведений розрахунок заборгованості не можна вважати законним і правильним, оскільки він вчинений відповідно без застосування сплати відповідачем згідно наданих фактичних послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Крім того, позивач не надав в своїх розрахунках затверджений НКРЕКП та/або виконавчим органом Київської міської ради (КМДА) тариф на надання послуг з централізованого опалення та на надання послуг з централізованого постачання гарячої води. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідач відповідно до договору дарування від 07.03.2017 року, є власником квартири [ADDRESS] . 25 листопада 2013 року між ТОВ`ГРАНД ІНВЕСТ», як забудовником, та ТОВ`УПРАВ-ДОМ», як управителем, був укладений договір № 25/11 на забезпечення введення в експлуатацію, утримання, обслуговування будинку та прибудинкової території, постачання комунальних послуг житлового комплексу за будівельною адресою: [ADDRESS] , яким будинок був переданий позивачу на баланс, в управління та обслуговування. На підставі вказаного договору позивач є постачальником комунальних послуг в житловому комплексі. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку з 1 липня 2016 року управителем житлово-офісного комплексу був визначений ТОВ «УПРАВ-ДОМ». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» / в редакції Закону України №1875-IV від 24 червня 2004 року/ комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з ч.1 ст.13 Закону від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч.2 ст.13 Закону примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад, залежно від функціонального призначення, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. За змістом ч. 3 ст. 16 Закону комунальні послуги надаються споживачам безперебійно. Таким чином, відповідач була та є споживачами житлово-комунальних послуг. Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч.1 ст.19 Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п.1 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. За змістом ст. 29 Закону надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 08 жовтня 1992 року, встановлено, що власники та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено та не спростовувалося представником відповідача, такий договір відповідачем, як споживачем, з позивачем укладений не був. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами. Відповідно до п. 1.1 договору про забезпечення введення в експлуатацію, утримання, обслуговування комунальних послуг № 25/11 від 25 листопада 2013 року, укладеного між ТОВ «ГРАД ІНВЕСТ» та ТОВ «УПРАВ-ДОМ» предметом договору є забезпечення введення в постійну експлуатацію, постачання комунальних послуг, в тому числі експлуатації вбудованої котельні, утримання, технічне та санітарне обслуговування житлового фонду, нежитлових приміщень, інших споруд, прибудинкової території, внутрішньо будинкових інженерних мереж, поточного ремонту та надання інших послуг згідно з Законами України: «Про житлово-комунальні послуги», «Про водопостачання та водовідведення в містах та селищах України», «Про теплопостачання», «Про постачання електричної енергії споживачам», Постановами Кабінету Міністрів України: №529 від 20.05.2009 року/ із змінами та доповненнями редакції від 03.09.2009 року / «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та №630 від 21.07.2005 року «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води, гарячої води і водовідведення. Відповідно до п. 4.1 договору розрахункова вартість послуг по утриманню га обслуговуванню житлового комплексу визначається згідно кошторису (додаток №1 до даного Договору), що визначений за діючими нормами, цінами та тарифами, які використовуються при розрахунках за утримання та обслуговування житлового та нежитлового фонду. За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»/ в редакції на момент виникнення спірних правовідносин / учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно з ч.1 ст.6 Закону / в редакції Закону України № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року / учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. З розрахунку позивача вбачається, що заборгованість відповідача за надані житлово-комунальні послуги з грудня 2017 року до листопада 2018 року становить 7984,63 грн. Крім того, заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку [PERSON] за період з 02.12.2018 року по 20.09.2019 року. Як зазначено вище, позивач є управителем будинку, а відповідач споживачем послуг. Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі. Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом. Представник відповідача в судовому засіданні не спростував отримання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, однак заперечував право позивача збирати кошти за надані послуги. Вважає, що дані комунальні послуги позивач фактично не надає. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території на позивача, як управителя будинку, покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Як з відзиву, поданого представником відповідача, так і з його пояснень у судовому засіданні вбачається, що ним фактично сплутані види житлово-комунальних послуг, які надаються відповідачу, як споживачу. Будь-яких доказів, які б спростовували надання позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території представник відповідача суду не надав. В свою чергу, надані представником позивача докази відповідають вимогам ст. ст. 76 - 79 ЦПК України щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, і які дають суду підстави для висновків, викладених вище, щодо обов`язку відповідача оплачувати надані позивачем послуги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з того, що відповідач нерегулярно вносила плату за надані житлово-комунальні послуги, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Крім того, відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З цього випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України, вимагати сплати грошей за надані послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку наданого позивачем 3% річних складають 61,15 грн., втрати від інфляції становлять 249,83 грн. Розрахунку інфляційних втрат та річних, наданого позивачем, представник відповідача в судовому засіданні не спростовував. За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум, доведеним. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в судовому засіданні, виходячи з наступного. В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Доказів, які б відповідали вимогам ст. ст. 76-79 ЦПК України, в обґрунтування своїх заперечень проти вимог позивача та його права вимагати сплати заборгованості за надані послуги, відповідач та її представник суду не надали. Будь-яких клопотань перед судом у порядку ст. ст. 84 та 116 ЦПК України з метою витребування чи забезпечення доказів в обґрунтування заперечень проти позову перед судом також не заявляли. За таких обставин твердження відповідача не можуть бути прийняті до уваги. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суми судового збору, сплаченої позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved