Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем кредитного договору № б/н від 16.07.2010 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення\~умов Договору\~станом на\~15.05.2018\~року відповідач\~ \~ [PERSON] \~ має\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ б/н\~від 16.07.2010\~року у\~загальному розмірі\~82523,28\~\~ грн.,\~яка складається\~із:2898,09\~грн.\~ \~заборгованість \~за \~ кредитом;\~71221,32\~грн.\~ \~ \~заборгованість \~ \~ по\~ процентам\~ \~ \~за користування\~ \~кредитом; 3998,00\~грн.\~ \~заборгованість \~за \~пенею; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 3905,87 грн. штраф (процентна складова). До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.07.2010 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Просять стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в розмірі 82523,28 грн., та судові\~ витрати у розмірі 1762,00 грн. 31.10.2018 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу було винесено заочне рішення, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, в частині стягнення з [PERSON] , заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам та заборгованості за пенею, в іншій частині відмовлено. [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд даного заочного рішення з підстав необґрунтованості в частині заборгованості за відсотками та пені, а також спливу строку позовної давності . Ухвалою суду від 07.02.2020 року заочне рішення від 31.10.2018 року скасовано. Представником позивача було надано відзив на заяву про перегляд заочного рішення, вказуючи що позовні вимоги є обґрунтованими, на підтвердження яких додатково додали виписку по рахунку, довідку про видачу кредитних карт, накази Банку та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. У відповідності до гл. 10\~ст. 274 ЦПК України\~«у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5\~ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала покладаючись на обставини викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити у повному обсязі. В подальшому звернулася до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача та винести рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити. В подальшому звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. 16.07.2010 року відповідачем заповнена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» (1015130500164135894), за змістом якої вона висловила бажання оформити на своє ім`я пенсійну картку, погодившись, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.8). На підтвердження укладення між позивачем та відповідачем договору, за яким остання отримала кредит, заборгованість за яким склала спірну суму заборгованості, Банком надано: -Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 9), в якому міститься інформація про базову % ставку в місяць, розмір щомісячних платежів, розмір пені та штрафу; -Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 ( а.с. 10-33); -довідку про видачу кредитної карти [NUMBER] дата її відкриття 16.12.2013 року з терміном дії до 07/17 р. -виписку по рахунку на ім`я відповідача, з якої вбачається операції за карткою № [NUMBER] , зокрема, встановлення, збільшення та зниження кредитного ліміту. Проте суд доходить висновку, що вказані документи не стосуються предмета доказування\~укладення між позивачем та відповідачем договору №б/н від 16.07.2010 року, за яким виникла спірна сума заборгованості, а відтак, з огляду на приписи\~ст. 77 ЦПК України, документи не є належними доказами. Так додана банком до позову Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» підписана відповідачем 16.07.2010 року не є належним доказом у розумінні\~статті 58 ЦПК України 2004 року, оскільки така заява містить особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, адреса реєстрації, номери засобів зв`язку, інформація про місце роботи тощо. Також в анкеті-заяві міститься розділ «Виявляю бажання оформити на своє ім`я», зі змісту якого вбачається, що відповідач [PERSON] зазначає свої пропозиції відносно умов надання банківських послуг, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Так, в даному розділі зазначена відмітка про отримання пенсійної картки (соціальна). Таким чином, дана анкета-заява підтверджує те, що відповідач [PERSON] звернулась до позивача для отримання банківської послуги щодо оформлення пенсійної картки а не кредитоної, тоді як будь-якої інформації щодо бажаного кредитного ліміту та отримання послуг відносно кредитування в даному банку надана анкета не містить. Доданий до позову витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Уніаерсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду » є роздруківкою та не може бути належним доказом оскільки не містить прізвище особи (відповідача), її підпис. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.07.2010 року , укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 15.05.2018 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 82523 грн 28 коп., яка складається з: 2898,09 грн.,\~заборгованість за кредитом; 71221,32 грн.,\~заборгованість по процентам за користування кредитом; 3998,00 грн., \~заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн., \~штраф (фіксована частина); 3905,87 грн.,\~штраф (процентна складова) (а.с.6-7). Вирішуючи спір, суд враховує такі норми права. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Згідно з ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Одночасно приписами\~ст.1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом ч.1\~ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона\~підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст.634 ЦК України). Наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не підписані боржником, а тому посилання позивача на ці документи також є безпідставними. Умови та Правила надання банківських послуг Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). В зазначеній постанови Велика Палата Верховного Суду також зазначила, до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період\~з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою\~споживачем банківських послуг (частина першастатті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»\~(далі\~Закон №1023). Згідно з п.22 ч.1\~ст.1 Закону №1023\~споживач\~фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Наданий же позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором № б/н від 16.07.2010 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Розрахунок заборгованості, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, а також укладення кредитного договору, оскільки нічим іншим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга\~статті 14 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої\~статті 207 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац перший частини другої\~статті 207 ЦК України). За частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Надана банком довідка щодо видачі кредитних карток та виписка з карткових рахунків позичальника не підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів у позивача, оскільки єдиний договір, укладений між сторонами та підписаний особисто відповідачем, що міститься в матеріалах справи, свідчить про отримання банківської послуги відносно оформлення пенсійної картки. Довідка щодо видачі кредитних карток та виписка по рахункам не містить особистої інформації для здійснення ідентифікації особи, окрім ім`я та прізвища, та не підтверджує факт отримання зазначених у виписці кредитних карт саме відповідачем у справі. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.07.2010 року. З довідки щодо видачі кредитних карток вбачається що датою відкриття карткового рахунку є 16.12.2013 року. Проте позивачем в порушення свого процесуального обов`язку з надання доказів, визначеного\~ст. 81 ЦПК України\~не надано до суду копії такого договору №б/н від 16.07.2010 року, який би був підписаний відповідачем та містив би істотні умови\~про предмет договору, виду кредитної картки, розміру щомісячного платежу, базової % ставки в місяць, порядок та випадки нарахування пені та штрафу. Будь-яких інших доказів на підтвердження кредитних зобов`язань відповідача перед банком суду надано не було. Стаття 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За загальними положеннями\~ЦПК України,\~на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі\~ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства\~суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зазначає, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З огляду на викладене, зважаючи на приписи\~ст.82 ЦПК України, за якими докази подаються сторонами та іншими учасниками справи та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що відповідач заперечує факт укладення нею з Банком кредитного договору №б/н від 16.07.2010 року та отриманням за таким договором кредитних коштів, суд доходить висновку, про безпідставність та недоведеність позовних вимог Банку, а тому позов задоволенню не підлягає. У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до п. 2 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України підстав для відшкодування позивачу судового збору не має.

Outcome: dismissed