Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я на виробництві у розмірі 170 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з29.12.1973 по 01.01.1999 рік перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті «Ороджонікідзе» ВО «Кривбасруда», правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (ПАТ «КЗРК») електрослюсарем з демонтажу гірничого обладнання, підземним електрослюсарем, бурильником шпурів та підземним прохідником. За висновком МСЕК від 21.02.1995 року йому вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійними захворюванням вібраційна хвороба та нейросенсорна приглухуватість та третя група інвалідності, в подальшому висновком МСЕК від 26.04.2004 року було встановлено 35% втрати професійної працездатності у зв'язку з професійними захворюванням та третя група інвалідності, безстроково. У зв'язку із ушкодженням здоров'я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнає впродовж багатьох років, в зв'язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя. Ухвалою суду від 29.11.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Не погодившись із позовом представник відповідача подав до суду письмовий відзив в якому позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити, посилаючись на те що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником ВО «Кривбасруда», також зазначив, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача. Крім того вказав, що позивачем не дотримано порядку звернення за відшкодуванням моральної шкоди. Не погодившись із позовом представник третьої особи подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» не є правонаступником ВО «Кривбасруда» та не має відповідати за шкоду завдану позивачу під час виконання ним трудових обов'язків на шахті ім. «Орджонікідзе» Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] з 29.12.1973 по 01.01.1999 року, часу передачі шати ім. «Орджонікідзе» на правах оренди до ВАТ «ЦГЗК», перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті ім.. «Орджонікідзе» електрослюсарем з демонтажу гірничого обладнання, підземним електрослюсарем, бурильником шпурів та підземним прохідником, що підтверджується копією трудової книжки останнього. (а.с.7-12). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 лютого 1995 року, проведено розслідування хронічних професійних захворювань [PERSON] - вібраційна хвороба та дв.кохліарний невріт. Причиною захворювань вказано -систематична робота у забоях на бурових машинах. Визначено вину підприємства ВО «Кривбасруда» шахта імені Орджонікідзе-100% у виникненні професійних захворювань позивача. (а.с.13-15). Відповідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 21.02.1995 року [PERSON] при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 40% за професійними захворюваннями та третя група інвалідності. (а.с.16). При наступних переоглядах, згідно виписок з актів огляду у ЛТЄК від 08.02.1996, 17.03.1997, 25.07.1998, 29.03.1999, 13.03.2000, 22.03.2001, 26.03.2002, 08.04.2003 року [PERSON] при повторних оглядах визначено ступінь втрати професійної працездатності 40% та третя група інвалідності. (а.с. 16-18). Відповідно до виписки з акту огляду ЛТЕК від 26.04.2004 року [PERSON] при повторному переогляді визначено 35% втрати професійної працездатності без визначення групи інвалідності з 01.04.2004 року, безстроково. (а.с.19) Згідно виписок з історії хвороби [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв'язку із професійними захворюваннями. (а.с. 21-26) Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що з 1973 по 1999 рік [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем, отримав професійні захворювання. Висновком ЛТЕК від 1995 року йому вперше було встановлено втрату 40% професійної працездатності. Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв'язку із професійними захворюваннями, що призвели до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. При цьому доводи відповідача викладені у письмовому відзиві про те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником шахти ім. «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда» спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме записом у трудовій книжці позивача [PERSON], згідно якого зазначено, що шахта ім. Орджонікідзе на підставі договору оренди №1280-14-11/98 від 30.12.1999 року на правах оренди у складі ВАТ «ЦГЗК» з 01.01.1999 року. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, згідно положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 3723,00 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у позивача втрати працездатності, стажу його роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2018 рік у 3723,00 грн., глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «КЗРК», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 35 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі ст. 141 ЦПК України з ПАТ «КЗРК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн. На підставі ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial