Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неналежним виконанням зобовязання щодо повернення боргу, посилаючись на те, що 10 жовтня 2008 року його мати [PERSON], за його згодою передала відповідачам [PERSON] (його рідна донька) та [PERSON] гроші в сумі 50000 гривень в борг. Дані кошти належали йому, оскільки в 2008 році він отримав грошову компенсацію за зруйнований власний будинок в с. Стрілецький кут Кіцманського району Чернівецької області в результаті повені в липні 2008 року. При передачі грошей строк повернення боргу обумовлювався, і вони домовились, що відповідачі будуть повертати борг через два тижні. Після того, як він неодноразово звертався до відповідачів із проханням повернути кошти вони повернули йому частину коштів, а саме станом на листопад 2011 року було повернуто 30000 гривень. В подальшому в період з листопада 2011 року по жовтень 2013 року відповідачі повернули йому 13000 гривень, а решту суми боргу в сумі 7000 гривень до цього часу не повернули. Позивач в позові зазначає, що крім того, відповідачі завдали йому і матеріальної шкоди несвоєчасним поверненням боргу, оскільки він 18 разів їздив до них в село Сергії Путильського району Чернівецької області, щоб вирішити питання повернення боргу. Кожного разу він наймав водія, заправляв машину, внаслідок чого тратив близько 300грн., а саме на 200 гривень купляв бензину, а також платив водію 100 гривень. Таким чином вважає, що йому завдано матеріальну шкоду на суму 5400 гривень, яку повинні відшкодувати відповідачі. Вказує, що крім того, своїми неправомірними діями щодо порушення строків повернення боргу, відповідачі завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 7000 гривень. Моральна шкода полягає в тому, що він постійно хвилювався із-за неповернення коштів. Позичивши гроші він не зміг зробити ремонт в своєму будинку, а тому до цього часу живе в будинку своєї матері. У нього піднімається тиск, і він змушений приймати як заспокійливі ліки, так і ліки від тиску. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь кошти в сумі 7000 гривень борг по договору позики, 5400 гривень шкоди, завданої в результаті несвоєчасного повернення боргу та 7000 гривень завданої моральної шкоди, у звязку з несвоєчасним поверненням боргу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Також підтвердив факт отриманні від відповідачів 1500грн., які були йому направлення через поштове відділення, але зазначив що дані кошти не стосуються даного спору, а наданні буди відповідачами, для оплати кредитних зобовязань. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав факт отримання ним та [PERSON] від [PERSON] позики в сумі 50000грн. Пояснив суду, що дійсно вони повернули спочатку 43000грн. В подальшому 27.11.2013р., 28.07.2014р. та 17.09.2014 року він, а також відповідачка [PERSON] повертали позивачу борг по 500грн., всього 1500грн. А тому вважає, що на даний час вони заборгували позивачу 5500грн., а тому він визнає позовні вимоги на дану суму. Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди не визнав, просив суд в позові відмовити. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилась, хоча своєчасно та належним чином повідомлялась судом про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Щодо позовної вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу в сумі 7000грн. то суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом 10 жовтня 2008 року мати позивача [PERSON], за його згодою передала в позику відповідачам [PERSON] та [PERSON] гроші в сумі 50000 гривень. Дана обставина визнана сторонами, які беруть участь у справу, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню. Між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким відповідно до ст.1046 ЦК України одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а друга сторона зобов'язується повернути позичальникові таку ж суму грошових коштів. Відповідно до зазначеної норми закону, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, між сторонами укладено договір позики 10 жовтня 2008 в усній формі, який не був зафіксований письмовою розпискою, але при цьому в судовому засіданні відповідачем [PERSON] визнано. Відповідно до ст.509 ЦК України, на підставі укладеного між сторонами договору позики, у відповідачів виникло зобов'язання повернути позичкодавцю, в даному випадку позивачу грошові кошти в обумовлений термін, а саме до через два тижні після отримання позики. В статті 1049 цього Кодексу зазначено, що позичальник зобов'язаний повернути позичкодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом згідно пояснень сторін по справі, відповідачі станом на жовтень 2013 року повернули 43000 гривень. Також як встановлено судом, відповідачі з листопада 2013 року по вересень 2014 року повернули 1500грн., що підтверджується дослідженими в судовому засіданні квитанціями про переказ грошових коштів /а.с.55-57/. Суд не приймає до уваги твердження в судовому засіданні позивача про те, що 1500грн., які були йому направлення через поштове відділення, не стосуються даного боргу, а наданні буди відповідачами, для оплати кредитних зобовязань, оскільки позивач в супереч вимогам ст.60 ЦПК України не надав суду доказів на підтвердження своїх доводів. Дослідивши матеріали справи в судовому засідання суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial