Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить відшкодувати йому спричинену неправомірними діями прокурора Дніпровського району м.Києва шкоду в розмірі 1 000 000 грн. моральних збитків та суму понесених судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 21.03.2013р. подав звернення (клопотання) прокурору Дніпровського району м.Києва про надання довідки про дату отримання прокуратурою Дніпровського району м.Києва відмовних матеріалів від Дніпровського РУ ГУМВС України в м.Києві та копії постанови прокурора Дніпровського району м.Києва по наслідкам розгляду законності прийнятого слідчим ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУМВС України в м.Києві процесуального рішення - постанови о\\у ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС в м.Києві про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.08.2010р. Так, зазначає, що 26.03.2013р. звернення (клопотання) отримано прокурором Дніпровського району м.Києва, а 29.04.2013р. отримано відповідь заступника прокурора Дніпровського району м.Києва, датовану 24.04.2013р., де, замість надання довідки та копії постанови прокурора Дніпровського району м.Києва (належної копії (завіреної) рішення прокурора Дніпровського району м.Києва, яке визнається судом як рішення прокурора Дніпровського району м.Києва), тільки повідомляється, що його звернення щодо незгоди з рішенням про відмову в порушенні кримінальної справи розглянуто та те, що за його заявою до Дніпровського РУ ГУ МВС в м.Києві проводилась перевірка. Відповіді прокурором Дніпровського району м.Києва або відповіді за його підписом (або за підписом особи, яка виконує його обов'язки) йому надано не було. У відповіді заступника прокурора Дніпровського району м.Києва останній посилається на невідоме для нього звернення, яке подається як його, без наведення змісту звернення, до невідомо кого щодо його незгоди з рішенням про відмову в порушенні кримінальної справи, водночас, копія цього звернення, у підтвердження його існування, до відповіді не додається. Також зазначає, що у відповіді заступника прокурора Дніпровського району м.Києва повідомляється про якусь заяву, про невідомо що, до невідомо кого і що за цією заявою проводилась перевірка невідомо чого (копія цієї заяви та документи перевірки також не додано). Вважає, що зміст звернення до прокурора Дніпровського району м.Києва від 21.03.2013р. не дозволяє розглядати його як оскарження будь-чого. Звернення подано ним у реалізацію конституційного права громадянина на участь в управлінні державними справами (ст.38 Конституції України) та у реалізацію конституційного права на звернення громадян до керівника органу державної влади (ст.40 Конституції України). Отримання наведених документів мало надати можливості громадянину вплинути на дії відповідних посадових осіб, відповідних органів державної влади, привести їх у відповідність з законом. Стверджує, що діями прокурора Дніпровського району м.Києва порушено його, як громадянина, конституційні права та права надані ст.ст.15, 20 Закону України «Про звернення громадян», спричинено втрату віри у верховенство, у виконання прокурором Дніпровського району м.Києва ст.3 Конституції України, права та падіння авторитету та дискредитація як звання керівника та і самого державного органу влади, призначеного забезпечувати законність у державі, і внаслідок чого йому завдано матеріальну та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні змісту позову, додатково вказавши, що заявлений розмір відшкодування, спричинених йому моральних збитків, відповідає вимогам розумності і справедливості, дозволить йому використовувати права, надані Конституцією та Законами України, а тому просить позов задоволити. Представник відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив повністю, вважає такий безпідставним та необгрунтованим, просить в задоволені такого відмовити. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.03.2013р. позивач [PERSON] подав звернення (клопотання) прокурору Дніпровського району м.Києва про надання довідки про дату отримання прокуратурою Дніпровського району м.Києва відмовних матеріалів від Дніпровського РУ ГУМВС України в м.Києві та копії постанови прокурора Дніпровського району м.Києва по наслідкам розгляду законності прийнятого слідчим ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУМВС України в м.Києві процесуального рішення - постанови о\\у ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУ МВС в м.Києві про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.08.2010р. Згідно листа-відповіді № 34-874/11 від 24.04.2013р. складеної заступником прокурора Дніпровського району м.Києва, позивачу [PERSON] повідомлено, що прокуратурою району розглянуто його звернення, щодо незгоди з рішенням про відмову в порушенні кримінальної справи та з інших питань. Перевіркою встановлено, що за його заявою, Дніпропетровським РУ ГУ МВС України в м.Києві проводилась перевірка. За їх результатами прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за відсутності складу злочину. Водночас роз'яснено, що з 20.11.2012р. набрав чинності новий КПК України, яким не передбачено стадію дослідчої перевірки, а також можливість оскарження прийнятих за її результатами процесуальних рішень вищестоящому прокурору. Зі змісту заявлених позивачем вимог та їх обгрунтування вбачається, що останній вважає відповідь заступника прокурора Дніпровського району м.Києва такою, що позбавлена логічного змісту, дана без будь-яких посилань на відповідні документи, а самі дії прокурора Дніпровського району м.Києва вважає незаконними та такими, що порушили вимоги ст.ст.3, 38, 40 Конституції України та ст.ст.15, 20 Закону України «Про звернення громадян», що спричинило втрату позивачем віри у верховенство права, виникнення сумнівів щодо виконання та дотримання прокурором Дніпровського району м.Києва передбачених Конституцією України положень, падіння авторитету та дискредитація як звання керівника та і самого державного органу влади, призначеного забезпечувати законність у державі, що мало наслідком завдання позивачу моральної шкоди, яку оцінено в 1 000 000 грн. Основним критерієм для оцінки розміру відшкодування моральної шкоди позивач визначає розмір, що унеможливить у подальшому подібні неправомірні дії відповідних посадових осіб. Як вбачається зі змісту ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст.60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Відповідно до положень п.5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем з урахуванням заявлених позовних вимог не було доведено наявності передбачених ст. ст. 23, 1167 ЦК України підстав відшкодування відповідачем моральної шкоди. Твердження позивача про неправомірність дій прокурора Дніпровського району м.Києва при розгляді заяви-звернення [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, так як позивачем не було надано жодних фактичних доказів визнання описаних в позові дій прокурора Дніпровського району м.Києва незаконними в установленому законом порядку, не доведено наявність причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. Стосовно судових витрат, то на підставі ст.14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» заявник звільнений від сплати судових витрат, а відтак вимога, щодо стягнення матеріальної шкоди у вигляді судових витрат, не лише не доведена позивачем, але й не передбачена законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено завдання йому моральної та матеріальної шкоди внаслідок неправомірних дія чи бездіяльності прокурора Дніпровського району м.Києва, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог. На підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та

Outcome: dismissed