Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на 13/40 частин садибного (індивідуального) житлового будинку №71, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Мічуріна, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, а саме: житловий будинок літ. А, прибудова літ.А1, прибудова літ.А2, прибудова літ.А3, прибудова літ.А4, прибудова літ.А5, сарай літ. Б, погріб літ. В, погріб літ.В1, вбиральня літ.Г , літній душ літ. Д; огорожа (№1), хвіртка (№2), ворота (№3), які належали [PERSON] на підставі Свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 02 серпня 1995 року (7/20 частин) та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2008 року (6/20 частин), в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 23 серпня 2015 року. Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний №2119820476, право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0600 га у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Мічуріна, буд. 71, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6312000000:28:001:0019, що належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №973980, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 23 серпня 2015 року. Визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний №2119820476, право власності на 1/2 частину грошових внесків в ощадбанку №2834/01 міста Чугуєва, на рахунках №10293, №9155/360 з відсотками та компенсаціями до них, які належали померлій [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКЕ №285679, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 23 серпня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 23 серпня 2015 року померла [PERSON]. [PERSON] є матірю Позивача. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. 08 лютого 2008 року [PERSON] склала заповіт, яким зробила наступне розпорядження: «все моє майно, де б воно не було, і з чого б боно не складалося, і, взагалі, все те, що мені буде належати на день моєї смерті, і на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному». Спадкоємцями за заповітом стали [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] після смерті [PERSON] в установлений законодавством строк звернулась з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, так як на час смерті був зареєстрований та фактично проживав разом з померлою. Отже, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину, однак не може належним чином оформити свої спадкові права на відповідну частину житлового будинку у звязку з тим, що в нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на будинок, та крім того, відповідно до технічного паспорту на території домоволодіння знаходяться самочинно збудовані будівлі. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити (а.с. 33). Відповідач в у судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти позову не заперечувала (а.с.37). Суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23 серпня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №513468 (а.с. 9). [PERSON] є матірю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії III-ЯР №911175 та свідоцтвом про одруження серії III-ЯР №144661 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить: - 7/20 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Мічуріна, буд. 71, що підтверджується свідоцтвом на право приватної власності на житловий будинок від 02 серпня 1995 року та Реєстраційною карткою на документі на право приватної власності (а.с. 10); - 6/20 частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Мічуріна, буд. 71, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВКЕ №285678 (а.с. 12); - земельна ділянка площею 0,0600 га у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Мічуріна, буд. 71, та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6312000000:28:001:0019, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №973980, виданим на підставі Рішення LXXVI сесії V скликання Чугуївської міської ради Харківської області від 29.01.2010 року №3325-V (а.с. 13); - грошові внески в ощадбанку №2834/01 міста Чугуєва, на рахунках №10293, №9155/360 з відсотками та компенсаціями до них, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВКЕ №285679 (а.с. 11). 08 лютого 2008 року [PERSON] склала заповіт, яким зробила наступне розпорядження: «все моє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що мені буде належати на день моєї смерті, і на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному», що підтверджується Заповітом серії ВКЕ №285680. Згідно ст. 1223 ЦКУ Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті . У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦКУ. Отже, спадкоємцями за заповітом стали [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] після смерті [PERSON] в установлений законодавством строк звернулась з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, так як на час смерті був зареєстрований та фактично проживав разом з померлою, що підтверджується Довідкою (форми 11) №40 від 20.07.2016 року, яка видана Вуличним комітетом №22 Чугуївської міської ради Харківської області (а.с. 14). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.\~ Отже, [PERSON] є таким, що прийняв спадщину, однак не може належним чином оформити свої спадкові права на відповідну частину житлового будинку у звязку з тим, що в нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на будинок, та крім того, відповідно до технічного паспорту на території домоволодіння знаходяться самочинно збудовані будівлі: Прибудова «А4», та Прибудова «А5». Але зазначені будівлі не є самочинно збудованими у звязку із наступним. Вказані будівлі були побудовані за життя [PERSON] ще до лютого 1988 року. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. У 1988 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За Указом від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Отже, оскільки спірні прибудови було збудовано до 1988 року, то державна реєстрації прав на них не була обов'язковою, а відтак виникнення права власності на них не залежить від державної реєстрації. У відповідності до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Крім того, листом № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012р.№6-54цс12) Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Враховуючи викладене,

Outcome: approved