Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що наказом Харьківського національного університету внутрішніх справ (далі ХНУВС) №210 о/с від 30.07.2002 року відповідача було зараховано до складу курсантів ХНУВС. 14.09.2002р. між ХНУВС та відповідачем була укладена угода про підготовку фахівців в Університеті за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування. Після закінчення ХНУВС відповідно до наказу №177 о/с від 23.06.2006 року відповідача було відраховано зі складу курсантів університету та відкомандировано для подальшого проходження служби до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області. Наказом Управління МВД України в Луганській області від 20.06.2008 року № 209 ос лейтенант міліції [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (порушення дисципліни). Відповідно до п.2.5, п.3, п.7 Угоди про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 14.09.2002 року, укладеного між НУВС та відповідачем, останній зобов'язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановлення трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витраті, пов'язані з його утриманням. З огляду на те, що відповідач добровільно відмовляється відшкодувати витрати, пов'язані з навчанням у ХНУВС, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ХНУВС витрати, пов'язані з навчанням, у сумі 11766,40грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.118, 135). Заяви про розгляд справи за його відсутність від відповідача не надходило. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які маються в матеріалах справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги Харьківського національного університету внутрішніх справ обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 210 о/с від 30.07.2002 року відповідача було зараховано до складу курсантів 1-го курсу факультету №5 Національного університету внутрішніх справ України. 14 вересня 2002 року між сторонами було укладено угоду про підготовку фахівців в Університеті за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування (а. с.3-4, 19). Наказом ХНУВС від 23.06.2006 року № 177 о/с курсанта Харківського національного університету внутрішніх справ лейтенанта міліції [PERSON] було відраховано зі складу курсантів ХНУВС та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Луганській області, що підтверджується копією наказу (а.с.5). Наказом УМВС України в Луганській області №209 о/с від 20.06.2008 року лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (порушення дисципліни) (а.с.6). Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.526 УК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виходячи з положень п.п.8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992, випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету України вартість навчання. Відповідно до п.3.5. Порядку підготовки фахівців у вищому навчальному закладі МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування, затвердженого Наказом МВС України 30.08.99 N 660 та зареєстрованого в Мін'юсті України 27 грудня 1999 року за N 916/4209 (в редакції станом на день вступу відповідача до університету), у разі неприбуття молодого фахівця до місця розподілу або відмови без поважної причини стати до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення службової дисципліни чи звільнення за власним бажанням, без поважних причин, протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до п.2.5, п.3.2, п.7 Угоди про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 14.09.2002 року, укладеного між сторонами, відповідач зобов'язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановлення трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витраті, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті згідно з затвердженим розрахунком. Відповідно до п.10 Угоди у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Із розрахунку фактичних витрат, пов'язаних з утриманням відповідача [PERSON] в Університеті, вбачається, що останній отримав забезпечення на суму 11766,40грн. (а.с.7-11). Отже, враховуючи вищезазначені положення матеріально закону, неналежне виконання умов угоди про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, відповідач повинен відшкодувати позивачу понесені ним фактичні витрати на його забезпечення в сумі 11766,40грн., тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, згідно з положеннями ст.57-60 ЦПК України, на підтвердження того, що належного забезпечення Харьківський національний університет внутрішніх справ не здійснював. Крім того суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності до вимог ХНУВС, про що було заявлено представником позивача у листопаді 2012 року (а.с.39-41), оскільки як вбачається з матеріалів справи (а.с.140-142) про порушення свого права позивач дізнався 13.01.2012 року, коли отримав листа з Управління МВСУ в Луганській області, а до суду звернувся з позовом 03.09.2012 року, тобто в розумінні ст.ст.256, 257, 261 ЦК України в межах строку позовної давності. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача, тому судові витрати в сумі 241,60грн. відповідно до ст..88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved