Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що між ним і АТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір, який було забезпечено договором іпотеки на належні йому на праві власності житловий будинок і земельну ділянку. Надалі, позивачу стало відомо про вчинення 17 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. виконавчого напису за № 314 щодо звернення стягнення на належне йому нерухоме майно, що було передано в іпотеку. Посилаючись на порушення законодавства при вчиненні вказаного виконавчого напису, що полягають у неотриманні ним письмової вимоги банку про погашення боргу і усунення поршень та неотримання нотаріусом документів щодо безспірності розміру заборгованості, позивач просить визнати зазначений виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Учасники процесу в судове засідання не прибули. Позивач і терті особи надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності (т.с. 1, а.с. 94, т.с. 2, а.с. 200, т.с. 3, а.с. 37). Відповідач, був належним чином повідомлений про місце, день і час розгляду справи шляхом отримання судової повістки про виклик за адресою місцезнаходження відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; відповідач не повідомив суд про причини неприбуття свого представника, а тому, суд визнав причини неприбуття представника відповідача в судове засідання неповажними (т.с. 3, а.с. 36). Ухвалою суду від 19 липня 2019 року за заявою позивача забезпечено позов та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису вчиненого 17.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. за № 314 (т.с. 1, а.с. 80). Протокольною ухвалою суду від 24 січня 2020 року, яку занесено до журналу судового засідання, відповідно до вимог статті 55 ЦПК України, замінено відповідача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк» (т.с. 1, а.с. 140 - 141). Протокольною ухвалою суду від 01 квітня 2021 року, яку занесено до журналу судового засідання, замінено процесуальний статус приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. з відповідача на третю особу, з урахуванням зміни нею прізвища (т.с. 3, а.с. 38). Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. З наданих відповідачем копій матеріалів кредитної справи вбачається, що 02 квітня 2008 року між [PERSON] і АТ «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 014-629-КП на суму 350 000 доларів США. У той же день, між [PERSON] і АТ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір № 014-629-ЗП, відповідно до якого позивач передав у іпотеку банку нерухоме майно у вигляді житлового будинку «А» площею 501,30 кв.м. за адресою: [ADDRESS] і земельної ділянки площею 0,1300 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221455300:01:010:0417. З наданих виконавчим органом копій матеріалів виконавчого провадження № 42876649 вбачається, що 17.02.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. вчинено виконавчий напис за № 314 щодо звернення стягнення на нерухоме майно позивача, а саме: на житловий будинок «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1300 га за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221455300:01:010:0417. Вирішуючи справу по суті, суд керується наступними нормами цивільного законодавства. Відповідно до норм статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору; положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку; вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Пункт 2.3. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця; повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Натомість, під час розгляду справи по суті відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані про виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» і пункту 2.3. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та надсилання іпотекодержателем іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. Також, у суду відсутні дані щодо вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю. Зокрема, відповідно до вимог статей 76 - 84 ЦПК України, суду не доведено той факт, що існує відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні іпотеко держателя про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Також, згідно із вимогами статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Крім того, норма частини третьої статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачає, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Проте, іпотекодержателем не було дотримано наведених вимог закону. До того ж, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості боржника є безспірним. Зазначена в оспорюваному виконавчому написі нотаріуса загальна сума заборгованості за кредитом у розмірі 471 934,49 долари США 49 центів обрахована в сумі 3 772 172 гривень 32 копійки. Однак, відповідно до офіційного курсу НБ України станом на 17 лютого 2014 року еквівалент вказаної суми 471 934,49 доларів США становив 4 077 749 гривень 96 копійок, що відповідає офіційному курсу відповідної валюти на сайті НБ України за посиланням https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date=17.02.2014&period=daily. Згідно із вимогами статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зокрема, відповідно до Розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 в редакції, що діяла станом на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису, було визначено, що: для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Серед іншого, статтею 89 Закону України «Про нотаріат», встановлено вимоги до змісту виконавчого напису нотаріуса. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна; при цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права, а тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, як і безспірна заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Відповідно до вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як наслідок, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості та її розміру. Також, пункт 2.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачає, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Натомість, у суду відсутні дані про вчинення нотаріусом дій щодо встановлення дійсного розміру заборгованості позичальника за кредитним договором. При цьому, відповідно до п. 1.4 іпотечного договору зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання визначено, що повернення траншів кредиту в межах максимально ліміту заборгованості до 350 000 доларів США, з порядком погашення заборгованості траншів кредиту, визначеним Договором, яким обумовлене це зобов`язання з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 01 квітня 2023 року, а також дострокового розірвання у випадках передбачених договором, яким обумовлене Основне зобов`язання (п. 1.4.1 іпотечного договору). Також, суд приймає до уваги такі обставини. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР. Одночасно, пункт 1.3. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачає, що нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда І.В. на мала достатніх правових підстав для вчинення виконавчого напису від 17 лютого 2014 року за № 314 щодо звернення стягнення на нерухоме майно позивача. Оскільки, вчинений 17 лютого 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. за № 314 виконавчий напис щодо звернення стягнення на нерухоме майно позивача не відповідає і суперечить вимогам цивільного законодавства, чим порушує законні права та інтереси позивача, як іпотекодавця, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом визнання вказаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір в розмірі оплати позивачем позовної вимоги немайнового характеру, заяви про забезпечення доказів та заяви про забезпечення позову в загальній сумі 1 536 гривень 80 копійок, що підтверджено документально, слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved