Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 798\~000\~000 грн. в рахунок погашення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 листопада 2014 року між ним (позикодавцем) і відповідачем (позичальником) було укладено договір позики, за умовами якого Позикодавець передав у власність Позичальника грошові кошти в розмірі 30 000 000 дол. США у готівковій формі, а Позичальник зобовязався повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів без нарахування відсотків за користування ними у строк до 25.11.2016 року. Сторони оформили договір позики розпискою в порядку, передбаченому ст. 1047 ЦК України. Із настанням строку повернення боргу відповідач грошові кошти не повернув. Позивач неодноразово звертався до нього з проханнями повернути грошові кошти добровільно, однак, врегулювати спір мирним шляхом не вдалося, оскільки відповідач відмовився повертати борг, мотивуючи це відсутністю в нього такої значної суми коштів та скрутним матеріальним становищем, у звязку з чим він також не може точно визначити терміни повернення боргу. Зважаючи на порушення відповідачем грошового зобовязання за договором позики, позивач вважає за необхідне звернутись до суду за захистом його порушених майнових прав. До початку розгляду справи по суті судом було задоволено клопотання позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, про що 12.05.2017 р. суд постановив ухвалу. В судове засідання позивач не зявився, зявився представник позивача [PERSON], який прохав провести розгляд справи в заочному порядку надавши відповідну письмову заяву. Також в судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі надавши суду для огляду та ознайомлення оригінал розписки. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки, про причини неявки суду не повідомив,а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та за наявних у справі матеріалів відповідно до положень статей 224-233 ЦПК України. Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25 листопада 2014 року між [PERSON] (позикодавцем) і [PERSON] (позичальником) укладено договір позики, за умовами якого Позикодавець передав у власність Позичальника грошові кошти в розмірі 30 000 000 дол. США у готівковій формі, а Позичальник зобовязався повернути Позикодавцю таку ж суму грошових коштів без нарахування відсотків за користування ними у строк до 25.11.2016 року. Сторони оформили договір позики розпискою в порядку, передбаченому ст. 1047 ЦК України. Згідно зі ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вказав Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014 р. у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Також у постанові від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 Верховний Суд України констатував, що «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей». Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 523 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 2 статті 524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1, 3 статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Верховний Суд України у постанові від 02.07.2014 у справі №6-79цс14 констатував, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки день повернення платежу визначити неможливо, сума, що підлягає сплаті в гривні, вираховується на день ухвалення рішення, оскільки згідно з абз. 2 п. 14 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» при поданні позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на день ухвалення рішення. У резолютивній частині розмір суми, що підлягає стягненню, вказується в гривнях. З розрахунку суми позики 30\~000\~000 доларів США, відповідно до офіційного курсу долара США сума, що підлягає стягненню, дорівнює 798\~000\~000 грн. На підставі викладеного суд ввважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі а тому судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню в повному обсязі. Також з огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі підлягають залишенню без змін до виконання рішення суду застосовані судом заходи забезпечення позову. На підставі викладеного, ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 224-226, 292\~ ЦПК України,

Outcome: approved