Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги в сумі 3090,83 грн. та 243 грн. 60 коп. судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: [INFO] та користуються послугами позивача і згідно ст.67, 68 Житлового кодексу України та ст.22 Закону України Про питну воду та питне водопостачання зобовязані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, однак відповідачі неналежним чином проводять оплату наданих житлово-комунальних послуг з оплати за водопостачання та водовідведення. 19.12.2014р. позивач звертався до Сихівського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу. Судом видано судовий наказ про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості, проте ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 30.01.2015р. судовий наказ скасовано. Відповідачі борг не оплатили, внаслідок чого станом на 01.08.2015р. у них утворилась заборгованість в сумі 3090,83 грн. На неодноразові попередження в добровільному порядку сплатити борг відповідачі не реагують, в звязку з чим просять стягнути суму заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Вважає, що їм повинна була надаватись пільга згідно рішення Львівської обласної ради, так як в їхній сімї є два інваліди. Крім того, подав до суду заяву в якій просить відмовити у позові у зв'язку із пропуском строку позовної давності.\~ Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.68 ЖК УРСР наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України Про житлово-комунальні послуги). На підставі п.5 ч.3 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006р. №45, діє з 02.02.2006р.), ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги власники та наймачі (орендарі) квартир зобовязані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі № 5, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Карбишева, 3, що підтверджується довідкою з місяця проживання про склад сімї і прописки виданої ЛКП Житловик-С № 1111. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.08.2015 р. відповідачі заборгували за водопостачання та водовідведення 3090,83 грн. Таким чином, відповідачі, не здійснювали своєчасно оплату за надані позивачем послуги за водопостачання та водовідведення, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними. Згідно з положеннями ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідачів почала утворюватись з січня 2000 року. Відтак, з даного моменту розпочався строк позовної давності для захисту порушеного права позивача. Згідно ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників. Судом встановлено, що 30.05.2011р. позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. Відтак позовна давність була перервана. 31.05.2011р. судом видано судовий наказ, однак ухвалою від 10.06.2011р. такий скасований. В подальшому позивач 01.06.2012р. та 14.04.2014р. знову звертався із заявою про видачу судового наказу. А тому, з урахуванням загального терміну позовної давності, вимоги позивача про стягнення заборгованості за період з 01.01.2000 року по 29.05.2008 року заявлені з пропуском позовної давності. Нормами ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Будь-яких поважних причин пропуску терміну позовної давності позивачем не наведено та судом не встановлено. Відповідачами подано заяву, в якій вони просять відмовити в позові застосувавши строки позовної давності. З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за надані послуги частково, в межах позовної давності за період з 30.05.2008р. по 30.06.2008р. в розмірі 160,02 грн. Покликання [PERSON] про те, що відповідачам повинна була надаватись пільга згідно рішення Львівської обласної ради, так як в їхній сімї є два інваліди, зазначеного висновку не спростовують, оскільки останнім не надано жодних доказів того, що відповідачі мали право на таку пільгу та реалізували дане право в передбаченому законом порядку. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А відтак, з відповідачів слід стягнути по 2,10 грн. судового збору з кожного в користь позивача. На підставі ст. 11, 16 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК УРСР, ст.ст. 13, 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, ст.10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, п.7, 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків та

Outcome: approved