Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, в якій просив суд визнати недійсною додаткову угоду від 16.08.2013 до кредитного договору № PLRPGK0000000002 від 27 травня 2008 року, що було укладено між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON]; визнати не укладеною додаткову угоду від 16.08.2013 до кредитного договору № PLRPGK0000000002 від 27 травня 2008 року, що було укладено між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON]; зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок всіх сплачених Позивачем платежів за кредитним договором № PLRPGK0000000002 від 27 травня 2008 року згідно з первісними письмово погодженими умовами. Уточнивши позовні вимоги, позивач також просив визнати недійсним додаток до додаткової угоди від 16.08.2013 до кредитного договору № PLRPGK0000000002 від 27 травня 2008 року, що було укладено між Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» та [PERSON]. В судове засідання зявився представник позивача, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та в уточненнях до неї, а також з урахуванням його пояснень. В судове засідання зявився представник відповідача. Проти заявлених вимог заперечував в повному обсязі, просив в їх задоволені відмовити з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані в частині визнання не укладеною додаткової угоди та відповідно підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: 27 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» (далі по тексту Відповідач) та [PERSON], (далі - Позивач) було укладено Договір № PLRPGK0000000002. 16 серпня 2013 року між сторонами було підписано додаткову угоду до кредитного договору № PLRPGK0000000002. Відповідно до п.3 вищевказаної додаткової угоди було викладено пункт 8.1. Договору в наступній редакції: Банк зобовязується надати «Позичальнику» кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу Банку, на строк з 27.05.2008 по 27.05.2018 включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 287621, 84 США (далі-«Кредит») наступні цілі: у розмірі 15 000 дол. США на придбання нерухомості, у розмірі 450, 00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, 257,73 дол. США це страхування майна, 75,00 дол. США особисте страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 12 836, 14 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного Договору. Згідно до п. 3.4. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, що затверджено Постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011 № 174: Банк (філія, відділення) здійснює видачу з операційної каси готівки іноземної валюти за такими видатковими касовими документами: за заявою на видачу готівки - юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також фізичним особам - підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо. Матеріали справи не містять доказів того, що Позивач отримав від Банку грошові кошти у розмірі 287621, 84 дол. США, а також того, що Банк надав/перерахував 12 836, 14 дол. США на сплату страхових платежів. Навпаки, в своїй запереченнях представник Банку підтвердив той факт, що грошові кошти у розмірі 287621, 84 дол. США та 12 836, 14 дол. США на сплату страхових платежів Позивачу не надавалися. Представник Відповідача вказував, що дані суми помилково вказано в додатковій угоді. Ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Отже, для укладення реального кредитного договору відповідно до положень ст..ст. 525-527, 640, 1046 ЦК України банк зобовязаний перерахувати/надати позичальнику кредит (грошові кошти в такій саме сумі, що були узгоджені у кредитному договорі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з цього можна зробити висновок, що на сьогоднішній день позивач не отримав кредит у розмірі 287621, 84 США (сума передбачена додатковою угодою від 16.08.2013 року). Матеріалами справи встановлено, що 12836,14 дол. США на страхові виплати згідно умов додаткової угоди від 16.08.2013 року також банком не видавалися позивачу (не переховувалися на страхову компанію). Навпаки, відповіддю від 10.01.2017 року ПрАт «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ»» повідомила, що на рахунок страхової компанії надходили грошові кошти у розмірі 1250, 00 грн щорічно до 2014 року. Після цього грошових коштів не надходило, а договір страхування припинив свою дію. Судом також береться до уваги і той факт, що додаток до додаткової угоди містить зовсім інші суми, окрім того взагалі не містить платежів по винагороді за резервування ресурсів, хоча дана винагорода і вказана в додатковій угоді, що свідчить про недосягнення згоди з істотних умов договору (порядок сплати по кредиту та розміру платежів). Судом враховано і наступне: в додатковій угоді від 16 серпня 2013 року до кредитного договору № PLRPGK0000000002, що Банк зменшує заборгованість Позивача на 6135, 64 дол. США по пені (п.1 додаткової угоди). З розрахунку заборгованості по кредитному договору чітко вбачається, що Банк не виконав даного пункту додаткової угоди, а саме жодного списання пені не відбулося. Відповідач не виконав взяті на себе обовязки, щодо виконання умов додаткової угоди до кредитного договору та не вчинив обовязкових дій, згода на які була досягнута між сторонами. У постанові № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Враховуючи наведені приписи закону суд приходить до висновку, що додаткова угода від 16 серпня 2013 року до кредитного договору та додаток до неї не є укладеними, оскільки в них відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди, щодо ціни договору (матеріали справи містять аж три різні суми (в додатковій угоді, в додатку до неї та в виписках по рахункам)); закон повязує момент укладення зазначених договорів з моментом передання грошей, а матеріали справи не містять доказів передання коштів у розмірах встановлених додатковою угодою; додаток до додаткової угоди не містить всіх платежів передбачених додатковою угодою). У звязку з цим суд вважає, що додаткова угода від 16 серпня 2013 до кредитного договору № PLRPGK0000000002 є такою, що не породжує для сторін взаємних прав та обовязків, а тому судом задовольняються і позовні вимоги, щодо зобов'язання Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок всіх сплачених Позивачем платежів за кредитним договором № PLRPGK0000000002 від 27 травня 2008 року згідно з письмово погодженими умовами без урахування додаткової угоди від 16 серпня 2013 до кредитного договору № PLRPGK0000000002. Стосовно позовних вимог, щодо визнання недійсною додаткової угоди від 16 серпня 2013 до кредитного договору № PLRPGK0000000002 та додатку до неї суд відмовляє в задоволенні цих позовних вимог з тієї підстави, що визнати недійсним можливо лише договір, що було укладено між сторонами.

Outcome: partial