Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми грошового зобов'язання у розмірі 55 237 грн. 23 коп., у тому числі: 36 531,39 грн. - інфляційне нарахування на суму боргу; 18 705,84 грн. - три проценти річних від простроченої суми, а також судові витрати у розмірі 612,37 гривень. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідача у судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов доведений, обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що у квітні 2009 року [PERSON] позичив у [PERSON] 27 600 доларів США, що еквівалентно 220 068,60 грн. Вказану грошову суму [PERSON] зобов'язався повернути позикодавцю до 20 травня 2009 року, в підтвердження чого позичальник видав розписку, оформлену у простій письмовій формі. Заочним рішенням Приморського райсуду м.Одеси (головуючий - суддя Абухін Р.Д.) від 21 грудня 2011 року у цивільній справі № 2/1522/10019/11 (далі - рішення Приморського райсуду м.Одеси від 21.12.2011р.), що набрало законної сили 03.01.2012р., позовні вимоги [PERSON] задоволено та зокрема, стягнуто з [PERSON] грошові кошти у розмірі 320 422,45грн. Відповідно до ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі вказаного судового рішення, що набрало законної сили 03.01.2012р. Приморським райсудом м.Одеси видано виконавчий лист від 24.02.2012р. у справі №2/1522/10019/11 (далі - виконавчий лист №2/1522/10019/11). Вказаний виконавчий лист №2/1522/10019/11 знаходиться на примусовому виконані Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у період з лютого 2012 року до теперішнього часу. У ході примусового виконання у період з лютого 2012 року до теперішнього часу державними виконавцями Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ здійснювались виконавчі дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження», вживались інші заходи, спрямовані на примусове виконання виконавчого листа №2/1522/10019/11. На даний час рішення суду відповідачем не виконано. Відповідно до ч.І ст.598 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом статей 598-609 ЦК рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Тобто діюче законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження по його примусовому виконанню. Частиною другою статті 625 ЦК визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. У судовій практиці при розгляді судами справ зі спорів, пов'язаних зі стягненням інфляційних нарахувань і відсотків річних після ухвалення судового рішення, застосовуються правові позиції, що викладені зокрема, в п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 7.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», де зазначено, що: «...За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо те рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання...». В п.8 розділу «Зобов'язання, що виникають з договорів та інших правочинів» листа Вищого і спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2011р. сформульовано обов'язкові для усіх судів України правові позиції, де зазначено: «...8. Аналіз ст.625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання». Оскільки відповідачем [PERSON] до теперішнього часу не виконано рішення Приморського райсуду м.Одеси від 21.12.2011р., суд стягує з відповідача суму інфляції, що складає 36 531,39 гривень та три відсотки річних у розмірі 18 705,84 гривень. При розрахунку індексу інфляції та трьох відсотків річних суд виходив з наступного. Офіційно встановлений індекс інфляції за весь час прострочення (з 03.01.2012р. до 14.10.2014р.) складає 116,6%, що випливає з наступного розрахунку: 99,8% х 100,5% х 100,2% х 100,6% х 102,2% х 103,3% х 103,8% х 101,0% х 100,4% х100,8% х 102,9% = 116,6%. Розмір матеріальних втрат від знецінення боргу внаслідок інфляційних процесів складає 36 531,39 грн., виходячи з розрахунку: 220 068,60 (грн.) х 116,6% / 100 - 220 068,60 (грн.) = 36 531,39 (грн.). Три проценти річних розраховані наступним чином: за 2012 рік 220 068,60 грн. х 3% / 100% = 6 602,06 грн., за 2013 рік 220 068,60 грн. х 3% / 100% = 6 602,06 грн., за січень жовтень 2014 року 10 (міс.)/12 (міс.) х 220 068,60 грн. х 3% / 100% = 5 501,72 грн. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 612,37 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON]

Outcome: approved