Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що позивач являється власником будинку [ADDRESS]. В будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Водночас з 2000 року [PERSON] в будинку не проживає участі в утриманні житла та оплаті комунальних платежів не бере. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу розпорядженню своєю власністю, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 20.02.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених у ньому та просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач до судового засідання не з'явилась про причини неявки до суду не повідомила, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялась належним чином. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Треті особи до судового засідання не з'явились, однак до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. У своїх заявах вказали, що не заперечують проти позовних вимог та повідомили, що відповідач дійсно не проживає в [ADDRESS]. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. 28.03.2019 року допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що являється сусідкою позивача та знає його довгий час -34 роки. Його дочка [PERSON] вийшла заміж більше 20 років тому і з того часу перестала проживати разом із батьком. Останній час бачила відповідача рік тому коли та приїздила у гості до батька на короткий час. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником 7/25 часток житлового будинку [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину на 12-13 а.с.). З технічного паспорта на будинок вбачається, що іншими власниками будинку є [PERSON], [PERSON], [PERSON] (на 33 а.с.). В будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], однак з лютого 2000 року у ньому не проживає. (на 14, 42 а.с.). Разом з тим реєстрація відповідача створює позивачеві перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника порушуються, та враховуючи ту обставину, що відповідач не проживає в будинку який належить позивачеві більше дев'ятнадцяти років, позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати залишити за позивачем враховуючи його клопотання. На підставі викладеного та

Outcome: approved