Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 8.8.2014 року помер його батько [PERSON], якому на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. Після звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадку він дізнався, що існує заповіт, яким батько заповів вищезазначену квартиру доньці сестрі позивача [PERSON], відповідачці по справі. Посилаючись на те, що заповіт не був підписаний безпосередньо батьком, хоча батько був повністю дієздатною людиною, вважає, що складений але безпосередньо не підписаний батьком заповіт не відповідає дійсному волевиявленні батька, заповіт складений під впливом відповідачки, у звязку з чим просить заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 16.7.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 538 визнати недійсним. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування просять позов задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, надали заперечення де зазначено, що заповідач був особою похилого віку, мав вади зору, тому не міг самостійно прочитати текст заповіту, у звязку з чим заповіт був підписаний іншою особою в присутності заповідача та двох свідків. При складанні заповіту батько пояснив нотаріусу, що йому складно читати і писати, у звязку з чим нотаріусом було запропоновано підписати заповіт іншою особою в присутності двох свідків, що й було зроблено. В судовому засіданні відповідачка та її представник доводи, викладені в запереченні підтримали, просять в задоволенні позову відмовити, додавши, що заповіт був реальною волею заповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], підтвердив доводи сторони відповідачки, зазначив, що спірний заповіт був складений заповідачем в його присутності, добровільно без будь-якого тиску або обману, при складанні заповіту дієздатність заповідача ніяких сумнівів не викликала. У звязку з тим, що заповідач не зміг самостійно підписати заповіт, заповіт був підписаний іншою особою в присутності двох свідків. Свідок [PERSON] пояснила, що це вона підписала заповіт замість заповідача. Зробити це запросила відповідачка, яку вона знає багато років, запрошення поступило приблизно за два місяці до самої події. В приміщенні нотаріальної контори нотаріус розяснив, процедуру, задаючи запитання заповідачу. Заповідач був адекватний на запитання нотаріуса відповідав. Заповідач заповіту не читав у звязку з поганим зором, навіть не зміг прочитати в окулярах. Нотаріус дав їй текст заповіту, вона прочитала його вголос потім підписала. Свідок [PERSON], яка була свідком при підписанні заповіту, пояснила, що на це її запросила відповідачка за декілька днів до події, пояснивши, що батько хоче оформити заповіт, але потрібні свідки, оскільки самостійно заповіт батько підписати не може. В нотаріальній конторі нотаріус розповів заповідачеві всі обставини підписання заповіту, той погодився. Заповіт читала [PERSON], оскільки заповідач не зміг прочитати. Нотаріус дав текст заповіту, Панкекич прочитала текст вголос, після чого вони підписали заповіт. Чому заповідач сам не підписав, він був старий підпис поставити міг, але написати текст вже ні Свідок [PERSON] другий свідок при підписанні заповіту, пояснила, що близько за два тижнів до події її запросила відповідачка бути свідком при підписанні заповіту, вона погодилася. Нотаріус розяснив обставини підписання, заповідач погодився заповісти квартиру відповідачці. Заповіт читала [PERSON], оскільки в заповідача був поганий зір, вона ж підписала заповіт, потім його підписали вона та [PERSON], як другий свідок. В конторі заповідач не міг підписати заповіт оскільки в нього сильно тремтіли руки, в іншому він був адекватний. [PERSON] сусідка заповідача пояснила, що заповідача знала близько 2-3 років, спілкувалася з ним. При спілкуванні він зазначав, що бажає відати квартиру тому, хто за ним доглядає доньці. Бачила заповідача влітку 2014 року в нього тремтіли руки, був поганий зір, він погано розмовляв. [PERSON] сусідка заповідача. Зі слів заповідача їй відомо, що той мав намір відати квартиру тому, хто за ним доглядає. Заповідач часто забував те що казав, але обслуговував себе сам. На її думку він був слабкою, хворою, в нього тремтіли руки, не зовсім адекватною людиною. Допитаний в якості експерта [PERSON]- член судово-медичної експертної комісії, яка проводила судово-медичну експертизу по справі, зазначив, що експертиза проводилася посмертна лише за наявною медичною документацією, всі висновки до який прийшла комісія викладені в висновку експерта № 163/к від 4.1.2016 року. В медичній документації за якою проводилося дослідження будь-яких відомостей щодо неможливості ставити підпис або вад зору не відображено. Згідно висновку експерта № 163/к від 4.1.2016 року. Жодних медичних (фізичних, соматичних) перешкод щодо вчинення [PERSON] певних дій (прочитати надрукований текст та підписати особисто заповіт) виявлено не було (а.с.81-87). Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони, позивач і відповідачка є дітьми [PERSON], [INFO], який помер 8.8.2014 року (а.с.6). 16.7.2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] посвідчений заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 538, за яким [PERSON] все належне йому на день смерті майно заповідає [PERSON] (а.с.3,23). Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, і, за змістом ч.3 ст.202 ЦК України є одностороннім правочином. Згідно ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В своїх позовних вимогах, позивач, посилаючись на ст.1257 ЦК України просить визнати заповіт недійсним, зазначаючи, що оскільки заповіт не був підписаний особисто заповідачем, то він не відповідав його дійсному волевиявленню. Згідно ч.1,2 ст.1257 ЦК України недійсність заповіту настає при обставинах, якщо: заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст.1247 ЦК України (загальні вимоги до форми заповіту): 1. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. 2. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Як зазначено в тексті заповіту (абз.4): «текст заповіту записано нотаріусом з моїх слів та у звязку з хворобою та на моє прохання до його підписання, по вищевказаній причині заповіт посвідчений нотаріусом в присутності свідків та оголошений для мене вголос свідками…» Свідками зазначені [PERSON] та [PERSON] Як зазначено в тексті заповіту (абз.7): «у звязку з хворобою на особисте прохання заповідача в його присутності та присутності нотаріуса заповіт підписано [PERSON]В…» Як зазначено в тексті заповіту (абз.11): «у звязку з тим, що гр. [PERSON] має слабкий зір, не може особисто прочитати текст заповіту уголос, за його дорученням, в його та моїй присутності, нотаріуса присутності, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками [PERSON] та [PERSON]А…» Як зазначено в тексті заповіту (абз.12): «у звязку зі слабким зором [PERSON], за його дорученням, у його та моїй, нотаріуса, присутності текст заповіту підписано гр. [PERSON]В…» Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 22.2.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі - Наказу), пункт 1 Глави 4 дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту розяснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 Закону, а також перевіряє його дієздатність та обсяг наданих йому повноважень. В тексті заповіту відсутні відомості щодо надання заповідачем [PERSON] повноважень, в даному випадку [PERSON] права підпису заповіту від його імені. Згідно п.6 Глави 9 Наказу якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. В тексті заповіту відсутнє зазначення виконання нотаріусом даної норми прочитання особисто нотаріусом вголос тексту документу особі, зазначено, що документ зачитаний свідками (абз.4,12) заповіту, а не особисто нотаріусом, що суд вважає порушення нотаріусом п.6 Глави 9 Наказу. Не прочитання саме нотаріусом тексту заповіту підтверджено в судовому засіданні й свідками [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були присутні при його складанні й підписанні. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуваний правочин суперечить п.6 Глави 9 Наказу. Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.5.2008 року № 8 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Разом з тим, частина 4 ст.207 ЦК України передбачає у випадку неможливості підписання заповіту самою особою власноручно, підписання заповіту особою за її дорученням у її присутності іншою особою. Відповідно до пп.1.8. п.1 Глави 3 Наказу якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. В судовому засіданні не надано доказів, що заповідач давав доручення будь-кому на пошук особи, яка б за нього підписала заповіт, і, особа, яка підписала заповіт від імені заповідача так і свідки були запрошені донькою заповідача на користь якої і складений заповіт, що вони самі й підтвердили. Ні з пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] сусідів заповідача, не з інших доказів не встановлено, що заповідач особисто мав намір запросити будь-кого для підписання заповіту, або надати доручення про це хоча й був за їх свідченнями слабкою людиною, але обслуговував себе сам. Суд критично ставиться до пояснень свідків щодо поганого зору заповідача, оскільки самі свідки зазначають, що заповідач обслуговував себе сам, також це не підтверджується висновком проведеною під час розгляду посмертною судово-медичною експертизою, яка хоча й була проведена за медичними документами, але в яких відомості відображення вад зору заповідача, які б заважали читати або ставити підпис в документі, відсутні, що й підтвердив експерт під час допиту, а саме в медичних документах відсутні. Таким чином, суд вважає, що хоча заповідач й був похилою хворою особою, але був письменний, при цьому не був сліпим та не страждав фізичними вадами або хворобами, що обмежували його здатність самостійно прочитати текст та вчинити свій підпис на заповіті, а тому у нотаріуса не було підстав застосовувати правила ч.4 ст.207 ЦК України та посвідчувати заповіт за відсутності особистого підпису заповідача на заповіті. Окрім того, згідно пп.1.11. п.1 Глави 3 Наказу на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Як встановлено в судовому засіданні, свідки посвідчення заповіту були запрошені донькою заповідача близьким родичем і особою на користь якої складено заповіт, з чого суд приходить до висновку, що волевиявлення заповідача в даному падку не відповідало його волі, він особисто не ініціював запрошення свідків та повіреного для підписання свого заповіту, окрім того повірений і свідки були запрошені донькою близьким родичем заповідача й суду не надано доказів делегування заповідачем таких повноважень. Стаття 1257 ЦК України передбачає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Частина 2 даної статті визначає, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.5.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. За таких обставин, недодержання вимог закону щодо форми спірного заповіту та його посвідчення\~\~свідчить про наявність ознак його нікчемності. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин\~\~може\~\~бути\~\~визнаний\~\~недійсним\~\~лише з підстав, визначених законом,\~\~та із застосуванням\~\~наслідків\~\~недійсності, передбачених законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~У разі якщо під час розгляду\~ спору\~\~про\~\~визнання\~\~правочину недійсним\~\~як\~\~ оспорюваного та\~\~ застосування\~\~наслідків\~\~його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним,\~\~суд,\~\~вказуючи про нікчемність такого правочину,\~\~одночасно\~\~застосовує\~\~наслідки недійсності нікчемного правочину. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналізуючи зазначену норму закону та враховуючи фактичні обставини справи, в тому числі, відсутність даних про наслідки правочину, суд розцінює спірний заповіт як оспорюваний правочин, та беручи до уваги межі заявлених позовних вимог про їх задоволення.

Outcome: approved