Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у звязку з тим, що відповідач не виконує обовязки по поверненню кредиту, згідно з кредитним договором № ZPM0AU57223981 від 06.09.2007 року в разі чого станом на 01.10.2015 року виникла заборгованість в сумі 216808,58 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Представник позивача в останнє судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. В передостанньому засіданні позовні вимоги підтримав, в повному обсязі, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № ZPM0AU57223981 від 06.09.2007 року станом на 01.10.2015 року в сумі 216808,58 грн., при цьому пояснив, що 06.09.2007 року позивач надав відповідачу кредит в розмірі 82016,21 грн. на умовах, зазначених в кредитному договорі, терміном до 05.09.2014 року. Обовязок по поверненню кредиту відповідач належним чином не виконував в разі чого виникла заборгованість. Автомобіль відповідача, що є предметом застави, було реалізовано. Сума від реалізації автомобіля надійшла на рахунок відповідача та врахована при здійсненні розрахунку. Відповідач в судове засідання вдруге не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, повторно надав заяву про відкладення розгляду справи. Неявка відповідача визнана з неповажних причин, а тому суд застосовує положення ч.4 ст. 169 ЦПК України, згідно якої у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В письмових запереченнях відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що розмір заборгованості недоведений, не враховані кошти від реалізації автомобіля на який було звернуто стягнення за рішенням суду. Вимоги банка про стягнення пені та комісії не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки строк дії договору закінчився. Крім того, неустойка може бути стягнута лише за один рік, а не за весь час прострочення зобовязання. Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 06.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № ZPM0AU57223981, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у розмірі 82016,21 грн. терміном до 05.09.2014 року на наступні цілі: 57833,00 грн. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № ZPM0AU57223981 від 06.09.2008 року., договором особистого страхування № ZPM0LK57223981 від 06.09.2007 на строк до 05.09.2008 у сумі 578,33грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 578,33грн., та у розмірі 22992,55 грн. на сплату страхових платежів. Відповідач зобовязався повертати отриманий кредит та відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Обовязок по сплаті кредиту відповідач належним чином не виконував, в разі чого виникла заборгованість за кредитним договором № ZPM0AU57223981 від 06.09.2007 року, яка згідно наданого розрахунку становить 216808,58 грн., що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 30809,47 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 61990,24 грн., заборгованості по комісії за користуванням кредитом в розмірі 3547,18 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 120461,69 грн. Згідно ст.ст. 1050,1054 ЦК України позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти в розмірі та на умовах встановлених договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно з п. 4.1. Кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3, 7,5 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідач заявив про застосування наслідків пропущення строку позовної давності в частині позовних вимог про стягнення пені за період, що перевищує один рік до дня предявлення позову до суду. Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі. Сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Ця правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 3 вересня 2014 року у справі за № 6-100 цс 14. Оскільки право на стягнення пені у кредитора виникло з наступного дня з 09.09.2013 року, а до суду він звернувся лише 28.10.2015 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову. Суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності в частині позовних вимог щодо стягнення пені за час прострочення до 28.10.2014 року та підстав для його поновлення немає. Посилання відповідача в своїх запереченнях на те, що позивач здійснив реалізацію заставного автомобіля, але з розрахунку не вбачається, що кошти від продажу направлено на погашення кредиту, суд вважає безпідставними, оскільки з розрахунку заборгованості за договором № ZPM0AU57223981 від 06.09.2007 року наданого банком, вбачається, що 09.09.2013 року ці кошти зараховано на погашення кредитних зобовязань. /а.с. 5-7/ Суд не приймає до уваги довідку ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.09.2015 року (а.с. 49) на яку відповідач посилається в своїх запереченнях, оскільки вона не містить відомостей щодо заборгованості за рахунком № 29094058502425, який відкрито позичальнику відповідно до п. 7.2 кредитного договору № ZPM0AU57223981 від 06.09.2007 року для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за цим договором. Посилання відповідача на безпідставність нарахування пені та комісії у звязку з закінченням строку дії кредитного договору не заслуговують на увагу, оскільки закінчення строку дії договору не звільняє боржника від виконання грошового зобовязання за цим договором. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач порушив зобовязання за кредитним договором № ZPM0AU57223981 від 06.09.2007 року, не сплачував суму кредиту, тому на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума заборгованості за кредитним договором № ZPM0AU57223981 від 06.09.2007 року станом на 01.10.2015 року в розмірі 149096 грн. 82 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 30809,47 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 61990,24 грн., заборгованості по комісії за користуванням кредитом в розмірі 3547,18 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором за період з 28.10.2014 року по 28.10.2015 в розмірі 52749,93 грн. Підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2236,45 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial