Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 03 квітня 2012 року у розмірі 200\~000 грн. 00 коп., три проценти річних з простроченої суми боргу за договором позики за період з 30 грудня 2012 року по 10 лютого 2015 року у розмірі 12\~690 грн. 00 коп., інфляційну складову суми боргу за період прострочення виплати коштів за договором позики за період з 30 грудня 2012 року по 10 лютого 2015 року у розмірі 59\~000 грн. 00 коп. і витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 4 000 грн.00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 03 квітня 2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики на суму 200\~000 грн. 00 коп., в якому п.1 визначено, що позичальник зобовязується повернути кошти позикодавцеві у повному обсязі в строк до 30 грудня 2012 року включно. Відповідач своїх зобовязань за договором не виконав та гроші не повернув. На вимоги позивача повернути борг, відповідач не реагує та ухиляється від виконання зобовязання. Позивач вважає, що у звязку з невиконанням свого зобовязання відповідач повинен повернути суму боргу з урахуванням ст.625 ЦПК України - встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 59\~000 грн. 00 коп., а також три проценти річних від простроченої суми, що становить 12\~690 грн. 00 коп. Крім того, позивач просить, згідно ст.88 ЦПК України, відшкодувати йому понесенні витрати на правову допомогу адвоката у сумі 4\~000 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 03 квітня 2012 року у розмірі 200\~000 грн. 00 коп., трьох процентів річних з простроченої суми боргу у розмірі 12\~690 грн. 00 коп., інфляційної складової суми боргу за період прострочення виплати коштів у розмірі 59\~000 грн. 00 коп., витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 4 000 грн.00 грн. підтримав. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача витрачені грошові кошти на сплату судового збору в розмірі 2 756 грн. 90 коп. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON], в судові засідання не зявився без поважних на те причин, судові повістки отримано 07 квітня 2015 року (а.с.41) та 18 квітня 2015 року(а.с.49). Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач двічі не зявився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомляє, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав,\~та представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд враховує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~\~ Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані ними документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов, з урахуванням змінених вимог в частині стягнення судового збору, підлягає частковому задоволенню за таких обставин. Згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цім Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмової формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошей у письмовій формі, згідно якого відповідач позичив у позивача в борг гроші в сумі 200\~000 грн. 00 коп., які він зобовязався повернути в строк до 30 грудня 2012 року включно. Відповідач [PERSON] власноруч підписав даний договір. (а.с.08). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] порушив умови договору позики щодо повернення позики у строк, передбачений договором, тому вимоги позивача в частині стягнення основного боргу суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції з 30.12.2012 року по 10.02.2015 року інфляційна складова суми боргу за період прострочення виплати коштів за договором становить 59\~000 грн. 00 коп., а також три проценти річних від суми боргу за період прострочення платежу з 30 грудня 2012 року по 10 лютого 2015 року становить 12\~690 грн. 00 коп. (а.с.07). Суд вважає вимоги позивача про стягнення з [PERSON] трьох процентів річних з простроченої суми боргу за договором позики у розмірі 12\~690 грн. 00 коп. та інфляційної складової суми боргу за період прострочення виплати коштів за договором позики за період з 30 грудня 2012 року у розмірі 59\~000 грн. 00 коп. ґрунтуються на Законі та такими, що підлягають задоволенню. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов в частині стягнення боргу за договором позики, трьох процентів річних, інфляційних витрат підлягає задоволенню, оскільки між сторонами спору було укладено договір позики, який відповідач не виконав, чим порушив право позивача на своєчасно отримання належних йому за договором коштів. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача суму в розмірі 2 756 грн. 90 коп., понесених витрат по сплаті судового збору (а.с.03). Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 та ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, є витратами, пов'язаними з розглядом справи, які несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Суд приходить до висновку, що не підлягає до задоволення вимога позивача щодо стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правову допомогу, оскільки в судовому засіданні дані витрати недоведені та відсутні підтверджуючи документи, що саме ця сума була сплачена позивачем. Суд не бере до уваги Договір про надання послуги правової допомоги № 01-2/10/КАУ від 25 лютого 2015 року (а.с.9-14), оскільки до договору не наданий документ, що підтверджує оплату послуги.

Outcome: partial