Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, вихідної допомоги та відшкодувати моральну шкоду. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 13.08.2018 позивача звільнено з займаної посади оператора верстатів з програмним керуванням за скороченням штату на підставі ст.40 КЗпП України. Станом на момент звільнення заборгованість по заробітній платі позивачу здійснена не була, а була проведена із запізненням - остання сума виплачена лише 23.11.2018. За розрахунками позивача його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.08.2018 по 23.11.2018 складає 35983,44 грн., а вихідна допомога - 10994,94 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку у виплаті заробітної плати в розмірі 35983,44 грн. та вихідну допомогу в розмірі 10994,94 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 23489,19 грн., посилаючись на те, що невиплата заробітної плати спричинила у його житті певні фінансові труднощі та погіршила рівень життя, оскільки позивач перебуває на пенсії по інвалідності і йому необхідні дорогі медичні препарати для щоденного лікування. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву в якому вказував на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14.08.2018 по 12.02.2019 становить 36180,90 грн. та може бути стягнутий з відповідача. Разом із тим вказував на безпідставність заявлених вимог в частині стягнення вихідної допомоги, оскільки така допомога була нарахована та, разом із заборгованістю по заробітній платі виплачена позивачу. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вимоги про стягнення розміру моральної шкоди, тому така вимога є необґрунтованою і у її задоволенні слід відмовити. В судовому засіданні представник відповідача підтримав заявлену у відзиві на позовну заяву позицію відповідача. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.08.2018 наказом №294к від 13.08.2018 позивача було звільнено з посади оператора верстатів з програмним керуванням 4 розряду (цех верстатів з програмним керуванням) у зв'язку зі скороченням штату працівників згідно ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.9). Відповідно до розрахункового листка [PERSON], наданого відповідачем, за серпень 2018 року позивачу нарахована заробітна плата у розмірі 9178,22 грн., що включає в себе: вихідну допомогу у розмірі 6522,02 грн., компенсацію відпустки у розмірі 2656,20 грн., оплату лікарняних листів за періоди 03.07.2018-30.07.2018 - 4305 грн., 01.07.2018-02.07.2018 - 307,50 грн., 01.06.2018-30.06.2018 - 4612,50 грн., 08.05.2018-31.05.2018 - 3690 грн.(а.с.32). Згідно з довідкою ПАТ «Завод «Маяк» №360 від 22.03.2019 за період роботи з січня 2018 року по серпень 2018 року [PERSON] заробітна плата нарахована та виплачена у повному обсязі (а.с.33). Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги задоволенню не підлягають. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З розрахунків наданих відповідачем, що також підтверджується штатним розкладом, убачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 287,15 грн.: (6030 грн. + 6030 грн.)/(20 р.д. за червень 2018+22р.д. за липень 2018)=12060 грн./42р.д.=287,15грн./день. За період з дати звільнення 13.08.2018 станом на дату звернення до суду з позовом всього було 126 робочих днів: серпень 2018 - 13, вересень 2018 - 20, жовтень 2018 - 22, листопад 2018 - 22, грудень 2018 - 20, січень 2019 - 21, лютий 2019 - 8. З урахуванням наведеного середній заробіток позивача за вказаний період становить: 287,15 грн. (середньоденний заробіток)*126 (робочих днів)=36180,90 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Щодо відшкодування на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.4 цієї постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач не підтвердив доказами спричинення йому моральних страждань, а також за яких обставин спричинена моральна шкода, якими діями чи бездіяльністю завдана, чим підтверджується вина відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди. Не підтвердилось наявними в матеріалах справи доказами і те, що саме неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою. Позивачем також не вказано, з яких міркувань він виходив, визначаючи суму моральної шкоди в розмірі 23489,19 грн. у прив'язці до суми компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв'язку з недоведеністю. Окрім цього, між адвокатським бюро «Віталія Семипольця» та [PERSON] укладено договір про надання професійної (правничої) допомоги від 12.03.2019 , відповідно до якого за надання правової допомоги клієнт сплатив адвокату 1000 грн. за квитанціями від 12.03.2019 на суми 500 грн. та 500 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. В межах ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню розмір судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial