Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.12.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5 700 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Проте, умови Кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються. Так, станом на 30.06.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 87 404 грн. 22 коп., з яких: 6 818 грн. 31 коп. - заборгованість за кредитом; 72 447 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 500, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4 138 грн. 30 коп. - штраф (процентна складова). З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 87 404 грн. 22 коп., а також 1600 грн. 00 коп. - витрати за сплату судового збору. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, не заперечував проти винесення по справі заочного рішення та просить суд слухати справу у їх відсутність. В судове засідання відповідач не з'явилась, надала до суду заперечення на позов, просила справу слухати у її відсутність, відмовити в задоволені позову, застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Розглядаючи справу, суд встановив, що відповідно до заяви про відкриття рахунку і надання банківських послуг у «Приватбанку» [PERSON] між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В анкеті-заяві [PERSON] власною рукою вказала дату заповнення заяви 21.12.2010 року. (а.с.7). Також в цій анкеті-заяві [PERSON] вказала, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку і згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком угоду про надання банківських послуг. Вона зобов'язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг. Як видно з вказаної заяви, [PERSON] видається кредитна картка «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом у 500 грн. з базовою процентною ставкою 30% на місяць на залишок заборгованості. Відповідачу [PERSON] 21.12.2010 року була оформлена та видана кредитна картка № [NUMBER]. Строк дії цієї картки до жовтня 2014 року, що підтверджується офіційною довідкою Приватбанку. Крім того, в довідці зазначено про збільшення кредитного ліміту ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: 21.01.2011 року до 600 грн. 00 коп., 23.02.2011 року до 700 грн. 00 коп., 20.03.2011 року до 800 грн. 00 коп., 22.04.2011 року до 900 грн. 00 коп., 24.05.2011 року до 1000 грн. 00 коп., 21.08.2011 року до 1200 грн. 00 коп., 25.10.2013 року до 1400 грн. 00 коп., 15.11.2013 року до 2700 грн. 00 коп., 09.12.2013 року до 5700 грн. 00 коп., Судом встановлено, що датою відкриття рахунку і видачі картки № [NUMBER] 21.12.2010 року. Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг Банк видає Клієнту картку, її вид визначений в пам'ятці клієнта, довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання карти, що вказана в заяві. Враховуючи, що датою отримання кредитної картки [PERSON] і датою відкриття рахунку є 21.12.2010 року, на підставі Умов та Правил надання банківських послуг датою укладання кредитного договору з [PERSON] є саме 21 грудня 2010 року. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3. «Умови обслуговування» Умов і Правил надання банківських послуг після отримання Банком від [PERSON] необхідних документів, а також заяви, проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість видачі кредиту на платіжну картку. Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку у будь-який час змінити (зменшити, збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Держателя щодо прийняття будь якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Порядок здійснення платіжних операцій з використанням платіжних карток, а також порядок отримання Кредиту регулюється діючим законодавством України,… даним Договором, Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. Пам'ятка клієнта оформлюється і є невід'ємною частиною договору тільки у випадку оформлення і видачі платіжної картки по кредитній схемі. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11. та п.п. 2.1.1.2.11. Умов, строк дії картки вказаний на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. За закінченням строку дії відповідна Картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Банком клієнту нової картки з новим строком дії) якщо раніше (до початку місяці закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття Картрахунку а також за умови наявності грошових коштів на Картрахунку (в останній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених Договором. З матеріалів справи видно, що [PERSON] не зверталася до Банку з заявою про закриття картрахунку і відмову від кредитної картки. В наданих суд заперечення відповідач [PERSON] факт отримання картки та користування кредитними коштами не заперечує Судом встановлено, що станом на 30 червня 2017 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 21.12.2010 року складає 87 404 грн. 00 коп., з яких: 87 404 грн. 22 коп., з яких: 6 818 грн. 31 коп. - заборгованість за кредитом; 72 447 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 500, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4 138 грн. 30 коп. - штраф (процентна складова). Відповідач в своїх запереченнях заявила клопотання про застосування строку позовної давності при стягненні заборгованості за кредитним договором. Тоді як, в своїх поясненнях представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» заперечує щодо застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачена позовна давність 50 років. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Верховний суд України в своїй постанови від 01.07.2015 року у справі № 6-757цс15, зазначив, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із частиною першою статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Зокрема, суд звернув увагу, що Умови, в яких встановлено збільшену позовну давність, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Суд звертає увагу, що вищевказані Умови в частині збільшеної до 50 років позовної давності є по своїй суті несправедливими відносно відповідача, які всупереч принципу добросовісності утворюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. В зв'язку з чим, суд вважає за потрібне застосувати до спірних правовідносин загальний строк позовної давності - 3 роки. Пунктом 1.1.1.45. Умов та правил надання банківських послуг установлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.11 строк дії картки вказано на лицевій стороні і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Суд встановив, що строк дії картки № [NUMBER], яка була видана позивачу при укладенні кредитного договору, становить - до останнього дня 10.2014 року . Як вбачається з реєстру № 8856123 від 28.07.2017 року позовну заяву до [PERSON] було здано на пошту, у зв'язку з чим, Банк пред'явив позов до суду 28.07.2017 року і не порушивши строку позовної давності. Як зазначено в правовій позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 12 листопада 2014 року під час розгляду справи №6-167цс14 пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. В правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи, що строк дії картки [PERSON] № [NUMBER] до 31 жовтня 2014 року, а в суд позивач звернувся 28 липня 2017 року, він не пропустив строк позовної давності для захисту порушеного права. В зв'язку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором в межах строку позовної давності, яка дорівнює три роки. Враховуючи, що звернення банку у суд мало місце 28.07.2017 року, для розрахунку розміру заборгованості необхідно прийняти відомості про наявність заборгованості за кредитним договором з 28.07.2014 року. Станом на 28 липня 2014 року сальдо поточної заборгованості [PERSON] за тілом кредиту дорівнювало 6101 грн. 44 коп., сальдо простроченої заборгованості за кредитом 413 грн. 71 коп. Загальна заборгованість за тілом кредиту дорівнювала: 6101 грн. 44 коп. + 413 грн. 71 коп. = 6515 грн. 15 коп. Вказаний факт підтверджений розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором, який міститься на аркуші справи 4-6. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано. Як видно з цього ж розрахунку станом на 28 липня 2014 року банк застосовував до кредитних відносин з [PERSON] проценту ставку у розмірі 30% річних. В подальшому вказаний відсоток за користування кредитом збільшувався і періодично дорівнював : з 1 вересня 2014 року - 34.8%, з 1 квітня 2015 року по 31 червня 2017 року - 43.2 %. Натомість суд дослідивши матеріали справи вважає, що застосування у спірних правовідносинах підвищеної процентної ставки щодо [PERSON] є неправомірним, виходячи з наступного. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, що затверджені наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256 банк має право провадити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк повинен до введення змін проінформувати клієнта про зміну таких тарифів. Відповідно до пункту 2.1.1.3.7 вказаних Умов та Правил Банк зобов'язаний не рідше одного разу на місяць способом, вказаним в заяві надавати отримувачу виписки про стан картрахунку та про проведені за останній місяць операцій по Картрахункам шляхом використання функцій СМС повідомлень через комплекс INTERNET-banking (ПРИВАТ 24). З розрахунку заборгованості вбачається, [PERSON] починаючі з вересня 2014 року кредитною карткою не користується, будь-яких грошових витрат, операцій не здійснює. Тому підстави для нарахування Банком позивачу збільшених процентів за користування кредитом з 1 вересня 2014 року відсутні. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повідомлення клієнта про зміну тарифів. Незважаючи на те, що судом неодноразово відкладався розгляд справи і банк мав можливість надати суду певні докази, представник банку в судові засідання не з'являвся, пояснень з цього приводу суду не давав. В зв'язку з чим, суд розглядає справу на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. За таких умов суд вважає, що в матеріалах справі відсутні належні та допустимі докази, як дають підстави для застосування до розрахунку заборгованості [PERSON] по сплаті процентів за користування кредитом підвищеної процентної ставки. Суд має виходити із ставки, що мала місце на час припинення відповідачем виконання умов кредитного договору, тобто з 30% річних, або 2.5% на місяць. Судом встановлено, що за період з 28 липня 2014 року по 30 червня 2017 року сплинуло 35 місяців, в зв'язку з чим, заборгованість по процентах за користування кредитом дорівнює: 6515,15 х 2.5% х 35 = 5700 грн. 80 коп. На думку суду, саме така сума заборгованості за процентами за користування кредитом має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Звертаючись в суд з позовом про стягнення з [PERSON] штрафів та пені в сумі 4638 грн. 30 коп., відповідач посилається на те, що кредитним договором передбачена відповідальність боржника за неналежне виконання грошового зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 5.11.2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014 року щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи. Згідно матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2.12.2015 року № 1275-р місто Селидове Донецької області відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Отже, враховуючи те, що відповідач є громадянкою України, яка зареєстрована та постійно проживає в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», він має бути звільненим від сплати штрафних санкцій. Тому ПАТ КБ «Приватбанк» безпідставно нарахував і вимагає сплати [PERSON] штрафів за кредитним договором. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг клієнт банку зобов'язаний погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. На підставі вказаного пункту Умов і Правил надання банківських послуг позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по комісії в загальній сумі 3500 грн. Суд вважає, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню через те, що в кредитному договорі, яким є заява [PERSON] про надання банківських послуг, сторони за договором не передбачили сплату боржником комісії, зокрема не передбачено види комісії і її розмір. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи та законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по кредиту всього у сумі 12 215 грн. 95 коп. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що при звернені до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп.. та враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги частково (13,98 %), з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме: судовий збір у сумі 223 грн. 68 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: partial