Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 13869 грн. боргу за договором позики, укладеного 13.03.2009 року, 1345,29 грн. - встановленого індексу інфляції за час прострочки, 1300,22 грн. - 3% річних від простроченої суми за час прострочки. Крім того, позивач вказав, що відповідач взяв у нього в користування автомобільний причіп та бетонозмішувача, які у встановлений строк не повернув, а тому просив стягнути на його користь з відповідача вартість автомобільного причепа в розмірі - 3000грн., та вартість бетонозмішувача - 1500грн. Також просив стягнути на його користь судові витрати в розмірі 229,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 190 грн. В ході розгляду справи позивач збільшив свої позовні вимоги на 1000 грн., в якому входять витрати на правову допомогу, послуги перекладача, витрати пов'язані з переїздом перекладача та компенсація за його відрив від звичайних занять. 10.12.2013 року Черняхівським районним судом в зв'язку з неявкою в судове засідання належно повідомленого відповідача, винесено заочне рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на корись позивача 13869 грн. боргу за договором позики, 1345,29 грн. встановленого індексу інфляції за час прострочки, 300,22 грн. - 3% річних від простроченої суми за час прострочки, 1131,74 грн. судових витрат понесених позивачем під час звернення до суду, що разом становить - 17646,25 грн. Не погоджуючись із даним рішенням суду відповідач [PERSON] подав заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 03.02.2014 року заочне рішення Черняхівського районного суду від 10.12.2013 року скасоване, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. В ході розгляду справи в судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги, з викладених у ній підстав, знову подали до суду заяву про збільшення судових витрат по справі на суму 600 грн. витрачених на правову допомогу. Просили стягнути з відповідача всю суму заподіяних йому збитків. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що дійсно відповідач отримував від позивача кошти в розмірі 4500 грн. та 900 євро, автопричіп та бетономішалку. Однак вказані кошти ним були витрачені на проведення ремонту будинку позивача, розташованого на залізничній станції Строковиці в с.Піщанка, Житомирського району. Вважає даний позов безпідставним. Також в судовому засіданні подав до суду заяву, в якій просив застосувати строк позовної давності, оскільки термін виконання зобов'язання за вищевказаною розпискою закінчився 13.06.2010 року, і з цього часу почався перебіг строку позовної давності, який сплив 13.06.2013 року, а позов позивачем був пред'явлений 18.07.2013 року, тобто через місяць після спливу позовної давності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що розписка про отримання позики [PERSON] від [PERSON] була складена при ній і вона підтверджує факт передачі коштів. Також зазначила, що між сторонами були дружні стосунки і позивач чекав на повернення коштів від відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працював за домовленістю з [PERSON] біля будинку на ст.Строковичі в с.Піщанка, Житомирського району: різав кущі, дрова, косив траву, прибирав дерева, вивозив сміття, розкидав сарай та прийстройку, чистив колодязь. Йому було відомо, що даний будинок належить італійцю. За виконану ним роботу з ним розраховувався [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. 13 березня 2009 року між сторонами укладено в письмовій формі договір позики, відповідно до якого позивач позичив відповідачу 13869 грн., які відповідач зобов'язався повернути протягом наступних 15 місяців. Повертати кошти відповідач зобов'язався з червня 2009 року у розмірі по 500 грн. щомісячно (а.с.6); Правовідносини регулюються ст.ст.1046-1053 ЦК України. Виходячи із пояснень сторін та свідків, суд приходить до висновку, що при укладанні договору позики сторони дотрималися обов'язкової письмової форми, а тому суд вправі вважати доведеним факт отримання відповідачем грошових коштів, що ним не оспорюється. В судовому засіданні встановлено, що кошти отримані за договором позики відповідач витратив на ремонт будинку позивача. Однак, відповідно до положень глави 19 ЦК України про позовну давність, особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу протягом трьох років (загальна позовна давність). Відповідно до ч.4 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Враховуючи те, що сторони уклали договір позики 13.03.2009 року строком на 15 місяців, про що свідчить боргова розписка строк виконання за договором сплив 13.06.2010 року, а позивач звернувся до суду з позовною заявою 18.07.2013 року, тобто вже після трьох років з дня коли він дізнався про порушення свого права, тому, суд, приймаючи до уваги заяву відповідача, відмовляє в задоволенні позову. Позивач чи його представник з заявою про поновлення пропущеного строку до суду не звертались. З огляду на вище викладене, суд відмовляє в задоволенні позову, в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed