Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 27723 грн. 84 коп., а також понесені судові витрати по справі, посилаючись на те, що відповідач в порушення умов Кредитного договору від 17.08.2014 року ухиляється від своєчасного виконання зобов`язань. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» Луньова А.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надала на адресу суду заяву відповідно до якої позов не визнала повністю та просила суд застосувати строки позовної давності та відмовти в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1049 частиною 1 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, що передбачено ст.1054 ч.1 ЦК України. Судом встановлено, що 17.08.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № KGE0RX03121121, згідно якого останній надано грошові кошти в сумі 2176,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.08.2008 року. [PERSON] ознайомлено із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та Тарифами, які разом із підписаною заявою позичальника складають кредитно-заставний договір. Відповідач зобов'язалася в строки здійснювати погашення заборгованості по кредиту, однак зобов'язання не виконано належним чином, а тому станом на 25.01.2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 27723,84 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 1890,84 грн., заборгованості по відсоткам - 8333,57 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання - 19877,98 грн. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 4174,92 грн., яка була задоволена судовим наказом Кіровоградського районного суду від 29.12.2008 року з відповідачки на користь позивача, різниця становить - 25927,47 грн., а також штраф - 500 грн. (фіксована частина), штраф - 1296,37 грн. (процентна складова), що підтверджується наданим банком розрахунком. Суд також бере до уваги, що сума заборгованості у розмірі 4174,92 грн., яка була задоволена судовим наказом Кіровоградського районного суду від 29.12.2008 року була погашена відповідачкою в повному обсязі і вчасно, а строки фактичного виконання рішення суду були затягнуті з вини ДВС, що підтверджується копіями книг депозитних сум та платіжних доручень. Відповідно до вимог ст.214 ч.1 п.2 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Як вбачається зі змісту договору за своєю природою він є договором про надання споживчого кредиту, а тому дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до вимог ст.11 ч.13 п. 7 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Згідно вимог ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності щодо всіх платежів за кредитом сторонами визначено тривалістю 5 років. За таких обставин, кредитний договір укладено на строк до 17.08.2008 року, а тому саме з останньої дати необхідно обраховувати строк позовної давності, який закінчився 17.08.2013 року. Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду 24.03.2014 року, тобто після спливу п'ятирічного строку позовної давності, який визначено сторонами кредитного договору, не просив суд поновити строк позовної давності, а матеріали позовної заяви не містять жодних доказів поважності причин пропуску зазначеного строку, а також зупинення та переривання перебігу позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed