Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд винести рішення, яким припинити стягнення аліментів з нього на користь [PERSON], що сплачуються на утримання повнолітнього сина [PERSON], у розмірі 350 грн. щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішення Карлівського районного суду від 09.12.2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина, який продовжує навчання. На час винесення рішення, [PERSON] був студентом денної форми навчання 1 курсу Національного університету ДПС України. На сьогодні, [PERSON] перевівся на заочну форму навчання, а тому його право на утримання припинилося, відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України. Позивач зазначає, що стан здоров'я повнолітнього сина дозволяє йому знайти роботу та утримувати себе належним чином. Позивач проживає разом з матір'ю, яка є інвалідом 2 групи і пенсія якої є недостатньою для придбання ліків. В судовому засіданні позивач та його представник підтримують позов у повному обсязі і просять суд його задовольнити з вищезазначених підстав. Відповідачі в судовому засіданні проти задоволення позову заперечують, зазначені у позові обставини не визнають. [PERSON] зазначила, що син був змушений перевестись на заочне відділення у зв'язку з тим, що коштів, які вона та відповідач (останній відповідно до рішення суду від 09.12.2011 року), надають на утримання сина, не достатньо для його нормального забезпечення. Перевівшись на заочне відділення, син скоротив витрати пов'язані з навчанням з 30000 грн. до 10000 грн. на рік. [PERSON] також зазначила, що син і надалі потребує матеріальної допомоги збоку батька, який зобов'язаний його утримувати. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 199 СК, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Карлівського районного суду від 09.12.2011 року, з [PERSON] вирішено стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], починаючи з 04.10.2011 року до закінчення ним навчання, але не довше ніж до 23 років. Аліменти стягуються на користь [PERSON], у розмірі 350 грн. щомісячно. (а.с. 5) При винесенні рішення судом було встановлено, що [PERSON] навчається на денному відділенні Національного університету ДПС України, у зв'язку з чим потребував матеріальної допомоги з боку батька. (а.с. 5) З довідки виданої Національним університетом державної податкової служби України 28.11.2013 року вбачається, що на даний час [PERSON] є студентом 3 курсу заочної форми навчання. (а.с. 6) Посилаючись на цю підставу, позивач просить суд припинити стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина. Як уже було зазначено, відповідно до ч. 2 ст. 199 СК, право повнолітньої дочки чи сина на утримання, припиняється у разі припинення навчання, на що позивач також посилається у своєму позові. Проте, як встановлено судом, [PERSON] не припинив навчання, а лише перейшов на заочну форму. Згідно з роз'яснення пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року, батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання. Обставини визначені у ст. 199 СК, які є підставою для стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, з моменту винесення рішення від 09.12.2011 року - не змінилися. Так, сторонами в судовому засіданні не заперечується, що син продовжує навчання на заочній формі, яке є платним. Таким чином, витрати на навчання скоротилися, що може бути підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів, відповідно до статей 192, 201 СК України, проте не є достатньою підставою для припинення стягнення аліментів. Позивач також посилається на те, що у зв'язку із переходом на заочну форму навчання, повнолітній [PERSON] повинен влаштуватися на роботу і забезпечувати себе сам. Такі доводи позивача необґрунтовані, оскільки працевлаштування є правом, а не обов'язком [PERSON] і так само не може бути підставою для припинення стягнення аліментів. Той факт, що [PERSON] може утримувати себе самостійно в судовому засіданні не доведений. Доводи позивача щодо того, що на його утриманні перебуває мати - інвалід 2 групи, доказами не підтверджені. В судовому засіданні не доведено, що матеріальне становище чи стан здоров'я позивача не дають змоги утримувати повнолітнього сина. Сам позивач в судовому засіданні зазначив, що на даний час не працює, проте є працездатним. Згідно позову, [PERSON] народився [INFO], що підтверджується сторонами в судовому засіданні. Таким чином, син іще не досяг 23-х років. Суд також не вважає, що у зв'язку з переведенням на заочне відділення [PERSON], [PERSON] більше не потребує матеріальної допомоги з боку [PERSON], оскільки вона так само несе витрати на транспорт, харчування та проживання сина в період сесії, витрати на підручники та канцелярські товари, а також витрати на оплату навчання на заочному відділенні. В матеріалах справи відсутні довідки про розмір фактичних витрат, проте позивач не ставить питання про зміну розміру стягуваних аліментів, а тому такі обставини доказуванню не підлягають. Сам факт понесення витрат, які перераховані раніше, у зв'язку з навчання, суд визнає доведеними відповідно до положень ч. 2 ст. 61 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] продовжує навчання на заочній формі в Національному університеті державної податкової служби України, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батька і останній взмозі надавати йому таку допомогу. Таким чином, позивачем не доведено в судовому засіданні наявність підстав для припинення стягнення аліментів. Всі вищенаведені обставини можуть бути підставою для зміни розміру аліментів, в порядку визначеному Законом, проте не є підставою для припинення стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина. Крім того, [PERSON] є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки стягувачем є [PERSON] Таким чином, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] необхідно відмовити за необґрунтованістю, а в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] - за недоведеністю. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати позивача, до стягнення з відповідачів не підлягають (ст. 88 ЦПК України). Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed