Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визначення способу участі батька у вихованні дитини, яка проживає окремо від неї, вказуючи, що від зареєстрованого шлюбу з відповідачкою сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із матір'ю, у зв'язку з чим просить суду зобов'язати відповідача по справі - [PERSON] надавати йому можливість бачитись з донькою [PERSON] протягом восьми годин в один день однієї неділі та спільного відпочинку один раз на рік на протязі одного місяця в дитячому оздоровчому закладі України. Згідно висновку виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування, про визначення способу участі батька у вихованні дитини, яка проживає окремо від нього, було визначено за доцільне визначити наступний порядок спілкування батька [PERSON] з донькою [PERSON] : спілкуватися з донькою у присутності матері, [PERSON], в робочі дні протягом однієї години, у вихідні дні - протягом трьох годин, цей порядок спілкування визначити до виповнення малолітній [PERSON] п'яти років. Позивач у судовому засіданні уточнив свої позовні вимоги та погодився на визначення порядку спілкування з дитиною, який вказаний у висновку органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області. Відповідачка, її представник у судовому засіданні також погодились на той порядок спілкування, який визначений у вищевказаному висновку. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у судовому засіданні підтримала порядок спілкування з дитиною, який визначений у вищевказаному висновку. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, представника третьої особи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка з 05.11.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] Після припинення шлюбних відносин дочка проживає з матір'ю - відповідачкою [PERSON] Згідно висновку виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як органу опіки та піклування, про визначення способу участі батька у вихованні дитини, яка проживає окремо від нього № 29/2538 від 17.09.2014 року, вказано, що зі слів батьків малолітньої [PERSON], вони знайшли порозуміння у вирішенні питання щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини, а також визначено наступний порядок спілкування батька дитини з малолітньою [PERSON] : спілкуватися з донькою у присутності матері, [PERSON], в робочі дні протягом однієї години, у вихідні дні - протягом трьох годин, цей порядок спілкування визначити до виповнення малолітній [PERSON] п'яти років. Згідно статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Згідно статті 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно статті 159 Сімейного кодексу України, Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. На підставі вищевикладеного, суд вважає уточнені позовні вимоги первісного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визначення способу участі батька у вихованні дитини, яка проживає окремо від неї, доведеними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог зустрічного позову, судом встановлені факт та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідачка з 05.11.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 лютого 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] Після припинення шлюбних відносин дочка залишилась проживати з матір'ю - відповідачкою [PERSON] Відповідно до ст.ст.160, 161 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків та якщо мати та батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивачка по зустрічному позову, її представник по зустрічному позову у судовому засіданні повністю підтримали вимоги зустрічного позову, та просили його задовольнити. Як пояснив у судовому засіданні відповідач по зустрічному позову - [PERSON], він не заперечує проти задоволення позову, тобто не заперечує проти того, щоб місце проживання його малолітньої дочки [PERSON] було визначено разом з її матір'ю - [PERSON]. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради у судовому засіданні пояснила, що оскільки сторони дійшли згоди у цьому спірному питанні і відповідач не заперечує проти того, щоб його дитина проживала разом з матір'ю, вона також підтримує цей позову та просить його задовольнити. Таким чином, приймаючи до уваги, що сторони дійшли згоди у вирішенні спірного питання, на підставі викладеного та відповідно до матеріалів справи, пояснень сторін у судовому засіданні, суд вважає позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про визначення місця проживання дитини, обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий , неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного і

Outcome: approved