Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з подальшим уточненням просить відновити його порушене право користування земельною ділянкою по [ADDRESS], зобов'язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивача шляхом знесення самовільно встановленого ними паркану, та встановити межу між земельними ділянками згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи за №1109 від 07.05.2013 року за схемою вказаною в Додатку №1. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. Згідно рішення виконкому Кагановичської райради депутатів трудящих за №16 від 23.08.1955 року за землекористувачами кварталу [NUMBER], а саме за адресою по [ADDRESS] була зареєстрована земельна ділянка площею 1026 кв.м., включаючи залишки площею 86 кв.м. За договором купівлі-продажу, посвідченого ПН ХМНО Беседою О.Д. від 03.06.2005 року, позивач придбав 48/100 частин вказаного житлового будинку в м. Харкові. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26.02.2007 року право власності на 24/100 частин вказаного житлового будинку було визнано за колишньою дружиною позивача [PERSON], які в подальшому позивач придбав у неї за договором купівлі-продажу, посвідченого ПН ХМНО Трофіменко Є.В. 52/100 частин житлового будинку з надвірними прибудовами за даною адресою належить [PERSON] Поділу земельної ділянки та встановлення порядку користування земельною ділянкою між позивачем та третьою особою не проводилось. Земельна ділянка, якою фактично користується позивач межує з домоволодінням по [ADDRESS], власниками 46/100 частин є відповідачі. 21.04.2007 року відповідачі, скориставшись відсутністю позивача, самовільно, порушуючи його право, знесли паркан, які був між ними та встановили новий, захопивши частину земельної ділянки позивача шириною в 1,5 метрів та довжиною в 13,5 метрів. Отже, на думку позивача, відповідачі незаконно заволоділи частиною земельної ділянки позивача площею 20,25 кв.м., значно обмежуючи його права. Заїзд на подвір'я позивача став неможливий, а також обслуговування прибудов, які знаходяться на земельній ділянці позивача стало неможливим. Позивач звертався в службу міліції, за фактом чого було складено акт. В добровільному порядку відповідачі відмовились відновити попередні розміри земельної ділянки позивача, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду. По справі було проведено судову будівельно-технічну експертизу та додаткову експертизу, в останній в додатку №1 чорним кольором зазначено як саме повинен проходити кордон між вказаними земельними ділянками Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить зобов'язати позивача за первісним позовом звільнити зайняту ним ділянку домоволодіння по [ADDRESS], встановивши межі земельної ділянки по [ADDRESS] відповідно до меж земельної ділянки за документами відповідно до Додатку №2 до висновку судової експертизи від 30.08.2016 року №11415. В обгрунтування вказаних підстав посилається на наступне. Відповідачі за первісним позовом відповідно до договору купівлі-продажу від 05.04.2005 року придбали у власність 46/100 часток житлового будинку по [ADDRESS]. Площа земельної ділянки складала 960 кв.м. Згідно графічної частини висновку позивач зайняв частину земельної ділянки відповідача відповідно до висновку судової експертизи від 30.08.16 року №11415. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на те, що найправильшою експертизою є додаткова, оскільки лінії між вулицями мають порушення, та лінія між самими домоволодіннями порушується двічі на початку дялнки та біля сараю, та лінія між домоволодіннями прямою бути не може, та експерт [PERSON]. при проведенні експертизи від 31.08.2016 року не використовував дані квартальної зйомки. Представник відповідачів за первісним позовом та представник позивача та третьої особи за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] в задоволенні первісного позову просив відмовити, оскільки експертизою від 30.08.2016 року №11415 встановлено порушення прав відповідача, підстав вважати, що вказана експертиза є недійсною немає, а зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі. Третя особа за первісним та зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримала доводи позивача та його представника за первісним позовом. Представник третьої особи за первісним та зустрічним позовом ХМР в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи за зустрічним позовом КП «ХМБТІ» в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав до суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні первісного та зустрічного позову, посилаючись на те, що рішення суду не вплине на права та обов'язки КП «ХМБТІ», а спір існує виключно між позивачем та відповідачами, а проведені експертизи не підтверджують наявність порушення меж земельної ділянки, а суперечать одна одній з питання визначення ким саме зі сторін по справі порушено межі спірних земельних ділянок. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши експерта, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційних справ, приходить до наступного: Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 03.06.2005 року придбав у власність 48/100 часток житлового будинку по [ADDRESS] з площею земельної ділянки за вказаною адресою 1026 кв.м. Відповідачі за первісним позовом відповідно до договору купівлі-продажу від 05.04.2005 року, придбали у власність 46/100 часток житлового будинку по [ADDRESS] з площею земельної ділянки 960 кв.м. Згідно поквартальної зйомки площа земельної ділянки [ADDRESS] складала 1026 кв.м., та земельної ділянки [ADDRESS]- 960 в.м. станом на 07.02.1955 року. Фактична площа земельної ділянки [ADDRESS] відповідно до геодезичної зйомки складає 925 кв.м., фактична площа земельної ділянки [ADDRESS] складає 935 кв.м. Відповідно до додаткової судової будівельно-технічної експертизи №1109 від 07.05.2013 року, фактична площа земельної ділянки [ADDRESS] складає 925 кв.м., загальний лінійний розмір вказаної земельної ділянки по червоній лінії по [ADDRESS] складає 19,21 м згідно геодезичної зйомки, що менше ніж виділялася у відповідності до поквартальної зйомки на 0,99 м, а лінійний розмір земельної ділянки з боку домоволодіння [ADDRESS] (в кінці земельної ділянки) складає 19,73 м, згідно геодезичної зйомки, що менше ніж виділялося у відповідності до поквартальної зйомки на 3,57м. Відстань від житлового будинку літ. А-1 по [ADDRESS] до межі між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] складає 3,02 м, що на 0,88 м менше ніж виділялось відповідно до поквартальної зйомки та даних листа №1801340 від 11.05.2007 року. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №8021 від 16.11.2012 року встановлено невідповідність межі між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS]. Згідно до висновку судової земельно-технічної експертизи №11415 від 31.08.2016 року, фактична межа між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] не відповідає даним щодо площі, параметрів земельної ділянки згідно рішення №16 виконкому Когановичської районної ради від 23.08.1955 року та схематичного плану земельної ділянки. Сума віддалень земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] з фасадної частини станом на 1955 рік складала 40,47 м (20,20+20,17), а відповідно до результатів обстеження та польових робіт складає (19,16+20,99) 40,15 м- фактично розмір менше на 0,22 м. З тильної сторони складала 40,30 м (20,25+20,05), на час польових обстежень 39,56 м (19,32+20,24) означає фактичний розмір менше на 0,74м. Положення межі між вказаними земельними ділянками показано у додатку №2 червоним кольором. При проведенні експертизи щодо визначення розташування межі між суміжними землекористувачами згідно до правовстановлюючих документів необхідні прив'язки капітальних споруд та будівель сторін до межі суміжного землекористування. Тобто, крапкою відліку при визначенні суміжної межі приймаються кути та стіни об'єктів нерухомості, які існували на час приймання відповідних рішень та які не змістились у просторі. Місцеположення земельних ділянок визначається за допомогою просторовових координар у встановлених системах. Дані щодо координат кутів повороту меж, будівель та споруд на час виготовлення поквартальної зйомки відповідного кварталу та окремих земельних ділянок відсутні. З фасадної сторони показана відстань від будинку (3,90м), на якій знаходилась межа між земельними ділянками. Відповідно до ст. 107 ЗК України, з тильної сторони ділянок межа повинна проходити за фактичним її положенням. Відповідно до додатку №2 вказаної експертизи, площа земельної ділянки [ADDRESS] становитиме 0,0928 га (928 кв.м.), а земельної ділянки [ADDRESS] становитиме 0,0945 га (945кв.м.). Відповідно різниця між площами, які надавались та яка пропонується: ділянка [ADDRESS]- ставить -29 кв.м. (928-957), ділянка [ADDRESS] - ставить - 15 кв.м. (945-960). Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] зазначив, що межі земельної ділянки позивача прив'язані до кута земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS]. Крім того, висновки судових експертиз №1109 та №8021 проведені на підставі наданих експертам документів без врахування помилки щодо довжини тильної межі домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS], яка є меншою не тільки на протязі земельної ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS], але і по всій межі кварталу. І саме ця помилка була встановлена при проведенні судово-експертних досліджень за експертизою №11415 від 31.08.2016 року, а вказане даною експертизою експертне дослідження наведене з урахуванням даної помилки та з урахуванням фактичного порядку землекористування власників [PERSON] та [PERSON] Відповідно до положень ст. 184 ЗК України землеустрій передбачає встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок, проведення топографо-геодезичних, картографічних, геоботанічних та інших обстежень і розвідування земель. Згідно з ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою). Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи( частина п'ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд встановить, що власники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно з ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Частиною 1 ст. 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Крім того, право вимоги щодо переміщення меж (відновлення права користування згідно меж земельної ділянки) у відповідності до положень ст. ст. 106, 107 ЗК України належить власнику земельної ділянки. Статтею 107 ЗК України встановлено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Тому, суд вважає, що виходячи зі змісту статті 152 ЗК України, первісний позов слід задовольнити частково, а саме відновити позивачу порушене право користування земельною ділянкою по [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON], [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивачу шляхом перенесення паркану між домоволодіннями буд. [ADDRESS] та буд. [ADDRESS] відповідно до меж земельної ділянки зазначеної червоним кольором в Додатку №2 висновку судової земельно-технічної експертизи №11415 від 31.08.2016 року, та задовольнити зустрічний позов частково, а саме зобов'язати [PERSON] звільнити зайняту ним земельну ділянку домоволодіння по [ADDRESS], встановивши межі земельної ділянки між домоволодіннями буд. [ADDRESS] та буд. [ADDRESS], відповідно до меж земельної ділянки зазначеної червоним кольором в Додатку №2 висновку судової земельно-технічної експертизи №11415 від 31.08.2016 року, який на думку суду враховує інтереси кожного з них, оскільки проведені раніше експертизи по справі не враховували, що під час виконання землевпорядних та геодезичних робіт у 2015 році на плані будівельного кварталу 1955 року (т.3 а.с. 151) було виявлено технічну помилку у лінійних розмірах (тильна сторона) ділянок у частині кварталу в якому знаходяться земельні ділянки [ADDRESS] та [ADDRESS]. Так, загальна ширина кварталу по внутрішнім замірам складала 89,20 м, а по зовнішнім складала 86,15 м. Фактична ширина кварталу у 2015 році складала 86,03м. Тобто, в даному випадку, загальна ширина кварталу на час складання графічних матеріалів складала 86,15м. При цьому різниця між зовнішніми та внутрішніми промірами кварталу складала 3,05м. Виходячи з цього, на час складання генерального плану (схеми) кварталу у 1955 році по тильній стороні ширина земельна ділянки [ADDRESS] існувала 20,25 м, а не 23,30м. Тобто, в даному випадку, станом на 1955 рік земельна ділянка [ADDRESS] та 20,25 з тильної сторони, а площа складала 957 кв.м. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат за первісним та зустрічним позовом відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial