Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по вихідній допомозі у розмірі 11115,91 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.10.2016 по 16.08.2018 в сумі 108617,59 грн., обгрунтовуючи тим, що при звільненні розрахунок проведений не був. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила про невизнання позовних вимог, у зв'язку з тим, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України. Під час стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії боржника щодо її виплати. Заборгованість яка існує у відповідача перед позивачем не входить до фонду оплати праці. Причиною виникнення заборгованості по заробітній платі це недолік фінансування витрат на виплату зарплати з боку держави в частині отримання державної підтримки на часткове покриття витрат на собівартість готової вугільної продукції. На даний час керівництво шахти Новодружеська вживає заходи щодо збільшення обсягів видобутку вугілля, поліпшення його якісних показників. Ці заходи призведуть до збільшення грошових коштів від реалізації вугільної продукції. Планується виділення коштів в частині державної підтримки на покриття витрат із собівартості готової вугільної продукції. В результаті цього заборгованість по заробітній платі буде погашена. Відповідно до ст.7 ч.13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача та наказом № 810 к від 28.10.2016 р. позивач був звільнений за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, за станом здоров'я. Згідно зі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідачем при звільненні позивача не було проведено розрахунок в день звільнення, що підтверджено довідкою № 225 від 15.08.2018 р., заборгованість по виплаті вихідної допомоги у зв'язку з виходом на пенсію склала 11115,91 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Задовольняючи позов частково, суд виходить з наступного. Відповідно довідки № 198 від 03.07.2018 р. середньоденна заробітна плата позивача за робочий день дорівнює 241,91 грн. з урахуванням суми податків, зборів та інших обов'язкових платежів, середньомісячне число робочих днів склало 5/2=2,5. Час затримки розрахунку з 29 жовтня 2016 р. по 16 серпня 2018 р. включно складає 21 місяць 19 днів, тобто заробітна плата за час затримки розрахунку визначається за 21 місяць - 21Х2,5Х 241,91грн.=12700,28 грн. і пропорційно кількості за 3 календарних дні у жовтні 2016 р./31 календарних днів у жовтні місяці Х 2,5 середньомісячна кількість робочих днів Х 241,91 грн. = 58,53 грн.; пропорційно кількості за 16 календарних днів у серпні 2018 р./31 кількість днів у серпні місяці Х 2,5 середньомісячна кількість робочих днів Х 241,91 грн. = 312,14 грн. Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 12700,28 грн. + 58,53 грн. + 312,14 грн. = 13070,95 грн.з урахуванням суми податків, зборів та інших обов'язкових платежів Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для часткового задоволення позову, надані докази є достатніми та переконливими. Суд не приймає до уваги посилання на відсутність грошових коштів, бо саме по собі ця обставина не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а істотність розміру заборгованості має значення лише уразі спору щодо сум, які підлягають сплаті при звільненні. Такого спору між сторонами немає. Судовий збір у розмірі 704,8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial