Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача кошти безпідставно отриманої допомоги з безробіття в сумі 60 881 грн. 74 коп. та судовий збір в сумі 1921 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.03.2018 року [PERSON] звернувся до Львівського міського центру зайнятості в пошуках роботи і йому надано статус безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» на підставі поданої заяви та ознайомлено з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного. За час перебування на обліку у центрі зайнятості відповідач отримував матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю з 03.04.2018 року по 28.12.2018 року в сумі 60 881,74 грн. З листа Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради від 29.02.2019 року, з`ясовано, що [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець з 22.11.1999 року, а інформація про припинення підприємницької діяльності відсутня. В результаті не повідомлення відповідачем спеціалістів центру про те, що він зареєстрований як фізична особа - підприємець з 22.11.1999 року, останній незаконно набув статус безробітного та безпідставно отримував матеріальне забезпечення. У зв`язку з чим, Львівський міський центр зайнятості скерував відповідачу повідомлення про відшкодування коштів в сумі 60 881,74 грн., проте таке залишилось без задоволення. Просить позов задоволити та стягнути з відповідача кошти в сумі 60 881 грн. 74 коп. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача позов не визнали та пояснили, що відповідач дійсно з 22.11.1999 року був зареєстрований як фізична особа - підприємець, однак у 2003 році ним було повністю припинено підприємницьку діяльність, заяви про державну реєстрацію його як підприємця та його включення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців не подавав. Крім того, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2010р., яка набрала законної сили припинено його підприємницьку діяльність. Відтак, звертаючись із заявою до позивача він не подав жодних недостовірних відомостей, оскільки його підприємницька діяльність на той час була припинена. Також звертають увагу, що позивач обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на постанову КМУ №198 від 20.03.2013 р., яка втратила чинність до подачі позову. Вважають позов необгрунтованим та безпідставним, просять відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач з 22.11.1999 року був зареєстрований виконавчим комітетом Львівської міської ради як фізична особа - підприємець. 27.03.2018 року [PERSON] звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначення виплати допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Як вбачається із витягу із наказів Львівського міського центру зайнятості про прийнятті рішення по [PERSON] , останньому 02.04.2018 року надано статус безробітного, та починаючи з 03.04.2018 року призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю, яка за період з 03.04.2018р. по 28.12.2018р. склала 60 881 грн. 74 коп. 02.01.2019 року відповідач подав до Львівського міського центру зайнятості заяву про припинення реєстрації як безробітного. Як вбачається із листа Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради від 29.02.2019 року [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець з 22.11.1999 року, а інформація про припинення підприємницької діяльності відсутня. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2010 року постановлено припинити підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця [PERSON] . Постанова набрала законної сили 26.04.2010 року. Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (в редакції чинній на момент ухвалення судового рішення), суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи- підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та фізичну особу - підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 01 липня 2020 року, справа № 260/81/19, провадження № 11-118апп20) зроблено правовий висновок, щостатус «фізична особа-підприємець» є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд. З огляду на зазначений правовий висновок Верховного Суду, який є обов`язковим, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.03.2010, яка набрала законної сили та якою припинено підприємницьку діяльність відповідача, суд вважає, що відповідачем не було подано позивачу недостовірної інформації, оскільки підприємницької діяльності він не міг здійснювати, у тому числі і зважаючи на судове рішення, яким припинено таку діяльність, та правомірно вважаючи такий статус припиненим. Факт ненадходження до Управління державної реєстрації (згідно відповіді від 18.09.2020) копії судового рішення про припинення підприємницької діяльності відповідача не свідчить про свідоме подання ним завідомо неправдивих відомостей позивачу для призначення допомоги з безробіття. Враховуючи наведені обставини, зважаючи на відсутність обставин, які б свідчили про подання відповідачем недостовірних даних для отримання матеріальної допомоги з безробіття, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову про стягнення з відповідача коштів слід відмовити. Оскільки в задоволенні вимог позивача відмовлено, то вимоги в частині стягнення із відповідача судового збору, також задоволенню не підлягають, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed