Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9883, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] 08.11.2016 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 травня 2017 року з виконавчої служби, поштою отримав постанову старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області [PERSON] від 17.05.2017 року про відкриття виконавчого провадження. Згідно з постановою, провадження було відкрито в м. Ужгород на підставі виконавчого листа №9883, виданого 08.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. З виконавчого листа, позивач дізнався, що приватний нотаріус видав виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором №mkk7b10000001 від 27.02.2009 року в розмірі 78884\~грн., з якої залишок заборгованості по кредиту 15\~500 грн., залишок заборгованості по відсотках 595,39 грн., пеня 61\~089,00 грн. Дана заборгованість стягувалася за 7 років 7 місяців 28 днів, а саме з 27.09.2009 року по 25.10.2016 року. Вважає, що такий напис вчинений з грубим порушенням вимог закону і повинен бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості слід надати оригінал кредитного договору, який банк не міг надати, оскільки позивач з відповідачем не укладав 27.09.2009 року кредитного договору №\~mkk7b10000001. Між тим, стягнуто також пеню в розмірі 61\~089,00 грн., що в чотири рази перевішує суму основного боргу. Нотаріус, видаючи виконавчий напис, не врахував явний спірний характер суми, яка стягується. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з наведених в позові підстав, просив задовольнити. Крім того, зазначив, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду 08.08.2012 було стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором №\~mkk7b10000001 в розмірі 41\~537,08 грн. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Надав заперечення, в якому зазначив, що 12.07.2006 між позивачем та ПАТ КБ«Приватбанк» було укладено кредитний договір №MKY7GK00000248, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 50\~000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,21 % від суми виданого кредиту. Жодним судовим рішенням не встановлено недійсність правочину, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Позивачем безпідставно стверджується про не укладення кредитного договору та неотримання кредитних коштів. Виконавчий напис був вчинений з суворим дотриманням ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1,3.2 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015, справа №6-158цс15. Виконавчий напис містить всю необхідну інформацію відповідно до діючого законодавства. Боржнику направлялася вимога про необхідність виконання зобовязання, та було надано можливість висловити свої заперечення щодо безспірності грошових вимог, але боржнику не висловив своєї незгоди. Крім того, нотаріус не повинен перевіряти безспірність заборгованості, не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала письмові пояснення, в яких заперечувала проти позовних вимог. Зазначила, що виконавчий напис був вчинений з дотриманням вимог ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих відповідачем документів, що підтверджували як безспірність заборгованості, так і відправку кредитором боржнику поштовим звязком досудової вимоги про погашення заборгованості. Наведений масив правових підстав, як і обсяг юридичних та розрахункових документів, що додавалися банком до його заяви, є у нотаріальній справі і також стали обґрунтуванням для вчинення виконавчого напису. Таким чином, будь-яких порушень не було. Також зазначила, що поняття «безспірність» в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презюмується) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Кабінетом Міністрів України не письмові докази наявності боргу, а докази наявності згаданих правовідносин. Щодо строків вчинення виконавчого напису, то вважає, що за своєю правовою природою ці строки, передбачені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як окремий (позасудовий) спосіб захисту цивільних прав, в той час, як згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися саме до суду з вимогою про захист свого цивільного право або інтересу. Відтак, вважає, що вчинення виконавчого напису є цілком правомірним. В судове засідання представник третьої особи Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції не зявився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 12 та ст. .81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 12.07.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № MKY7GK00000248, відповідно до умов якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 50\~000,00 доларів США на придбання житла, а також 8521,88 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,21 % від суми виданого кредиту. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 710,46 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. 08.11.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 9883, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 78\~884,39 грн., з яких 15\~500,00 грн. залишок заборгованості за кредитом; 595,39 грн. залишок заборгованості за відсотками; 61\~089,00 грн. пеня. Строк за який проводиться стягнення сім років сім місяців двадцять вісім днів, з 27.02.2009 року по 25.10.2016 року. 17.05.2017 року старшим державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області [PERSON] відкрито виконавче провадження за виконавчим написом №9883, виданим 08.11.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 78\~884,39 грн. Як випливає з рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.08.2012 року, з [PERSON] стягнуто заборгованість за договором №MKY7GK00000248 від 27.02.2009 року в розмірі 41\~537,08 грн., яка складається з 15\~500,00 грн. сума кредиту; 595,39 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 23225,64 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, а також 250,00 грн. штраф, 1966,05 грн. штраф (процентна складова). Так, відповідно до ст. ст.\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1, 3.3. глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (п.п. 3.2, 3.5 глави 16 Порядку). Згідно з п. 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вищезазначеного Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до\~Закону України «Про нотаріат»\~виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми\~Закону України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис вчинено за договором, за яким вже було стягнуто заборгованість, що свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про відсутність у приватного нотаріуса законних підстав для посвідчення виконавчого напису та про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати та стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору. На підставі та

Outcome: approved