Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він є власником будинку № 71/1 за адресою: Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Сонячна (колишня вулиця Комінтерна) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 березня 2017 року. У зазначеному будинку зареєстрована за місцем проживання [PERSON], [INFO]. З моменту реєстрації, відповідач у вищезазначеному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує. Добровільно знятися з реєстрації за місцем проживання відповідач не бажає. Просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком № 71/1 по вулиці Сонячній у місті Рубіжне Луганської області. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, пояснив суду, що відповідач є його внучатою племінницею. Відповідач ніколи у вказаному будинку не жила, а жила зі своєю матірю за адресою: Луганська область, проспект Московський, 25/137. На цей час позивач вирішив продати будинок, але реєстрація в його будинку відповідача перешкоджає йому здійснювати своє право власності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причин неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, заперечень на позов не надала, була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, відсутності заяви відповідача про розгляд справи без її участі та згоду позивача на ухвалення заочного рішення у справі, суд вважає за можливе розглядати цивільну справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Свідок [PERSON], пояснив у судовому засіданні, що він є сусідом позивача. Відповідач є внучатою племінницею позивача, яку свідок бачив останній раз що маленькою, приблизно 13-14 років тому. Свідок [PERSON], пояснив у судовому засіданні, що є сусідом позивача. Відповідач у будинку не проживає. Останній раз свідок бачив відповідача у будинку приблизно 10 років тому. Суд, заслухавши позивача, свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку № 71/1, розташованого за адресою: Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Сонячна (копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом - а.с. 16; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - а.с. 18). В вищезазначеному будинку зареєстровані: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], як донька внука колишнього власника будинку (довідка - а.с. 15). З акту щодо встановлення факту проживання за адресою: [INFO] вбачається, що [PERSON], [INFO], за вказаною адресою з 14.10.2010 року по теперішній час не проживає. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 391 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України,член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач зареєстрована в спірному будинку як член сімї власника - позивача, відсутня у спірній квартирі без поважної причини з 14 жовтня 2010 року, тобто більше року, а тому є всі підстави для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved