Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № Z37.631.70027 від 24.12.2015 року в розмірі 6001,90 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Z37.631.70027, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику 5432,00 грн. строком на 48 місяців. В свою чергу, Позичальник зобов'язалася повернути отриманий кредит разом з процентами та комісією в строк, визначений умовами кредитного договору. [INFO] [PERSON] померла. Станом на день смерті Позичальника існувала заборгованість за кредитним договором в розмірі 6083,34 грн. Станом на 22 серпня 2017 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 6001,90 грн., з яких: основний борг - 4496,28 грн.; прострочений борг - 734,71 грн.; прострочені проценти - 694,13 грн.; разом пеня - 76,78 грн. Банк, як кредитор, в порядку ч. 2 ст. 1281 ЦК України 27.10.2016 року звернувся до Першої рівненської державної нотаріальної контори з претензією до спадкоємців про невиконані зобов'язання спадкодавця та наявність кредитної заборгованості перед Банком, яка була перенаправлена за належністю до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Бештинарського Олександра Васильовича. 14.07.2017 року на адресу Банку надійшов лист від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], яким Банк було повідомлено про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] спадкоємиці померлої [PERSON], громадянці України - [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Таким чином, посилаючись на вимоги ст.ст. 1216, 1218, 1220-1221, 1281-1283, 1297 ЦК України, позивач просить позов задовольнити та стягнути з спадкоємиці [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № Z37.631.70027 від 24.12.2015 року, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON], в розмірі 6001,90 грн. Також, позивач просив стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Будь-яких заяв, клопотань про відкладення розгляду справи від позивача до суду не надходило. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки, заперечень на позов від відповідача до суду не надходило. Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Зважаючи на вищевикладене, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи те, що нез'явлення позивача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності всіх учасників справи на підставі наявних у ній даних чи доказів. Врахувавши доводи позивача та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 24 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № Z37.631.70027 (а.с.а.с. 17-19). Згідно з умовами п.п. 1.1 та 1.2 Кредитного договору, Банк надав Позичальнику 5432,00 грн. строком на 48 місяців. В свою чергу, Позичальник зобов'язалася повернути отриманий кредит разом з процентами та комісією в строк, визначений умовами кредитного договору. Також встановлено, що [INFO] Позичальник - [PERSON] померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 17 жовтня 2016 року (а.с. 20). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав Позичальнику кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується випискою по рахунку за період з 24.12.2015 року по 21.08.2017 року та меморіальним ордером від 25.12.2015 року (а.с.а.с. 11, 12). Але позичальником умови договору належним чином не виконувалися, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Наявність заборгованості підтверджується даними розрахунку заборгованості по кредиту, наданого позивачем (а.с.а.с. 9, 10). Відповідно до даних розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z37.631.70027 від 24.12.2015 року, сума боргу станом на 22 серпня 2017 року становить 6001,90 грн., яка складається з: основний борг - 4496,28 грн.; прострочений борг - 734,71 грн.; прострочені проценти - 694,13 грн.; разом пеня - 76,78 грн. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи встановлено, що Банк, як кредитор, в порядку ч. 2 ст. 1281 ЦК України 27.10.2016 року звернувся до Першої рівненської державної нотаріальної контори з претензією до спадкоємців про невиконані зобов'язання спадкодавця та наявність кредитної заборгованості перед Банком, яка була перенаправлена за належністю до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Бештинарського Олександра Васильовича (а.с.а.с. 21-22). Таким чином, Банком пред'явлено вимогу до спадкоємців Позичальника з дотриманням строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України. Як вбачається з листа приватного нотаріуа Рівненського міського нотаріального округу Бештинарського Олександра Васильовича № 16/01-16 від 30.06.2017 року, який надійшов на адресу Банку 14.07.2017 року, Банк було повідомлено, про видачу свідоцтва про право на спадщину за за заповітом на квартиру № 9, що знаходиться в м. Рівне по вулиці Котляревського будинок №8, спадкоємиці померлої [PERSON], громадянці України - [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно п. 2 ст 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або ії частини. Частина спадщини, що не охоплена заповітом спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців належать також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини передана за заповітом. У відповідності до п. 1 ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до п. 2 ст. 1282 Цивільного кодексу України вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконнанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 ЦК України. Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства, при вирішені спорів, що виникають з кредитних правовідносин» при вирішенні спорів, щодо виконання зобов язань за кредитним договором у випадку смерті боржника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину, спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя, інші нараховані зобов'язання фактично не пов язані з особою позичальника і не можуть присуджуватись до сплати спадкоємцями. Відповідно до п. 1 ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, у випадку, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.ст. 623, 625 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідач в судове засідання не надала жодного доказу того, що нею виконані зобов'язання за кредитним договором належним чином, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. Оскільки, відповідач не виконала зобов'язання Позичальника перед Кредитором за кредитним договором в добровільному порядку, тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по кредитному договору в розмірі 6001,90 грн., а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп.

Outcome: approved