Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що він є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У даному житловому приміщенні зареєстровані відповідачі, які ніколи не проживали у вказаному будинку, своїх речей в ньому не зберігали, гроші за комунальні послуги не сплачують. Відповідачі були прописані позивачем на місяць за умови, що вони протягом часу вирішать свої побутові проблеми і самостійно знімуться з реєстрації. Реєстрація і не проживання відповідачів у вказаній квартирі перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном. Позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком. В судове засідання позивач не з`явився, надав клопотання розглядати позовну заяву без його участі, на фіксуванні процесу технічними засобами не наполягає, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заперечень на позов не надали, з заявою про розгляд справи у їхню відсутність до суду не зверталися. У зв`язку з відсутністю сторін у судовому засіданні, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст. 280-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом установлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним написом на документі щодо права приватної власності, зареєстрованого бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 18 за реєстровим № 2456 від 06.03.1967 року та актом щодо нумерації будинків від 06.08.1958 року. Згідно акту про фактичне проживання (не проживання) громадян, які мешкають у житлових приміщеннях, що є об`єктами права власності або територіальної громади м. Запоріжжя від 23.02.2019 року членами комісії встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за даною адресою зареєстровані, проте не проживали та не проживають на теперішній час. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Таким чином, реєстрація відповідачів у будинку і їх не проживання в ньому перешкоджає власнику реалізовувати надані законом права вільно розпоряджатися належним майном. В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved