Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про вселення його в квартину №14 будинку №2 по проспекту І. Мазепи в м. Вишгороді Київської області. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що він являється власником вищевказаної квартири. Відповідач поселилася та була зареєстрована у квартирі з дозволу власника, як члена його сім'ї. Після закінчення подружніх відносин відповідач залишилася проживати в квартирі [PERSON], згодом без дозволу позивача, власника квартири, змінила замки у вхідних дверях та перешкоджає доступу до квартири, використовуючи її у власних інтересах. [PERSON] неодноразова намагався потрапити до квартири, але йому не відчиняли двері. Спроба потрапити до квартири з допомогою поліцейських також не принесла бажаного результату, оскільки ті не перевіряючи правомірність заволодіння відповідачем спірною квартирою порадили звернутися за вирішенням спірного питання до суду. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував, щодо заявленого позову, пояснивши, що його довіритель дійсно проживала за адресою [INFO], разом з малолітніми дітьми. Позивач взагалі не проживає разом з ними, і йому ніхто не чинить перешкод в користуванні його власністю. Крім того, повідомив, що [PERSON] 20.06.2017 року змінила прізвище на [PERSON] Разом з тим, відповідачка з жовтня місяця цього року за цією адресою не проживає. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Як вбачається, з дублікату свідоцтва про право власності на житло від 21.04.2017 року, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності громадянину [PERSON] та членам її сім'ї: [PERSON] в рівних частках кожному. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 13.10.1997 року №118. Відповідно до договору дарування від 19.12.2005 року посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори, укладеного між [PERSON]О.(дарувальник) та [PERSON] (обдарований), дарувальник подарувала, а обдарований прийняв у дар ? (одну другу) частину квартири №14 (чотирнадцять), що знаходиться за адресою: Київська область, м. Вишгород, пр.\~Мазепи, буд.№2. Згідно до довідки про нерухоме майно виданої комунальним підприємством «Вишгородським Бюро технічної інвентаризації», про те, що [ADDRESS] зареєстроване у КП «Вишгородське БТІ» станом на 31.12.2012 року в реєстровій книзі №27 за: [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності від 13.10.1997 року виданого згідно рішення Вишгородської міської ради №118 від 13.10.1997 року ? частка та відповідно до договору дарування від 19.12.2005 року, ? частка. Як вбачається, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 87178599 та 87178736, за [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності виданого 21.04.2017 року Вишгородською міською радою Вишгородського району Київської області, на праві приватної власності зареєстровано ? частку квартири, та на підставі договору дарування виданого [PERSON] державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори, на праві приватної власності зареєстровано ? частку квартири. яка розташована за адресою [ADDRESS]. Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України встановлено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 Цивільного кодексу України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що застосовуючи положення стаття 391 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положення статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, оскільки позивачем доведено, що він є власником квартири, а відповідач своїми діями, не повязаними з позбавленням володіння, порушує права [PERSON], як власника квартири [ADDRESS], а тому заявлений позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved