Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу ? ідеальної частки квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 10 жовтня 2014 року та посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Кобак Оксаною Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за №727 та скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно щодо права власності на ? ідеальну частку квартири [ADDRESS], зареєстровану за [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.06.1996 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] Перебуваючи в шлюбі з [PERSON], [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 24.12.2001 року. 17.10.2003 року шлюб між ними розірвано. 02.05.2004 року [PERSON] народила сина [PERSON] від другого чоловіка [PERSON]. З 25 травня 2004 року син зареєстрований та проживає у вищевказаній квартирі. 11 квітня 2011 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення, на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] Незважаючи на те, що у вказаній квартирі зареєстрована і проживає малолітня дитина, іншого житла у неї немає, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу ? ідеальної частки у вищевказаній квартирі без відповідного на те дозволу Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради. Відтак, вважає спірний договір нікчемним, таким, що порушує публічний порядок, такий спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, а ткож на незаконне заволодіння майном. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на те, що з 2007 року малолітній [PERSON] у спірному помешканні не проживає, а лише зареєстрований там, в дійсності він проживає із бабцею і дідусем за адресою: [ADDRESS]. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Представник [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просить такий задоволити. Приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Кобак Оксана Василівна в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не повідомила суду причини неявки. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 17.10.2003 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі, а саме 24.12.2001 року [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS]. На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.04.2011 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину вищевказаної квартири. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 10 жовтня 2014 року [PERSON] уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу ? ідеальної частки квартири [ADDRESS] З довідки про склад сім'ї від 28.09.2015 року №3446 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON]Дане стверджується й записами будинкової книги. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України). Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Отже у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною шостою статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином укладення батьками правочинів, предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України. Відповідно до статті 8 ЦПК України та статті 3 Конвенції «Про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, суд повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів купівлі-продажу, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (стаття 405 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом цієї статті право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що на час укладення спірного договору купівлі-продажу, який є предметом спірного договору, малолітній [PERSON], зареєстрований та проживає у вказаній квартирі, а тому суд вважає, що згода Органу опіки та піклування є (була) обов'язковою, а тому позов є підставним та підлягає задоволенню.

Outcome: approved