Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що ним було надано відповідачці позику - грошові кошти в розмірі 19300 грн. на підставі розписки від 17 лютого 2009 року. згідно якої відповідачка зобов'язувалась повернути позику в строк до 18 лютого 2011 року. В зазначений термін і до теперішнього часу відповідач свого зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим вважається такою, що порушила зобов'язання повернути борг в установлений ст. 1049 ЦК України строк. Згідно з нормами ЦК, що стосуються позикових правовідносин, позикодавець має право стягнути з позичальника, крім самої позики з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, такі види процентів: проценти за користування позикою в розмірі, встановленому в договорі, а якщо він не встановлений, то розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відсутність в договорі умови про винагороду не означає, що договір є безоплатним. В цьому разі розмір відсотків визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Для того, щоб договір позики вважався безоплатним, необхідно прямо в договорі встановити норму, що відсотки за договором не нараховуються або інший рівнозначний вислів. Виходячи з розміру отриманих від позивача коштів, користування коштами в даному випадку з огляду на ч.2 ст. 1048 ЦК України, не можна вваж ти безпроцентним. Просить стягнути з відповідача суму боргу ,інфляційні та 3% річних та суму судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася без поважної причини, про дату, час і місце слухання справи була належним чином повідомлена шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада». Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши письмове клопотання позивача, позивача приходить до наступних висновків. 17 лютого 2009 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалась віддавати [PERSON] позичені грошові кошти в розмірі 19300 грн., по 804 грн. щомісячно на протязі двох років до 18.02.2011 року. Розписка дана нею не під тиском, в чому і розписалась в присутності свідків (а.с.9). Проте до сьогоднішнього дня відповідачка жодних коштів за договором позики не повернула. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами та з посиланням на ст.ст.526, 530, 533 цього ж кодексу, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк його виконання та виконане у гривнях. Згідно ст.ст. 1046,1049,1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, що встановлені договором та якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до п.1 ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п.п.8,9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Нормою ч. 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути надана розписка позичальника. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей 525 та 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позичальник має право на одержання від боржника суми боргу, з урахуванням одержання відсотків, встановлених договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їхній розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вказана позика не є безпроцентною відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення правочину, а й передання грошової суми. Про це йде мова у постанові Верховного Суду України 24 лютого 2016 року №6-50цс16, яка є правовою позицією. У випадку невстановлення договором позики розміру процентів після спливу передбаченого в ньому строку повернення коштів слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 7.09.2016 (справа №6-1412цс16) В правовій позиції ВСУ у справі за № 6-996цс17 зазначено,що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. В правовій позиції ВСУ у справі № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року зазначено,що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно ст.411 ЦПК України правова позиція касаційної інстанції є обов'язковою для судів першої інстанції. У відповідності до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч.1 п.3 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У відповідності до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі, якщо його зміст зафіксований одному або декількох документах, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний стороною або сторонами. Представлена суду письмова розписка про позику є письмовим договором (документом), що підтверджує факт передачу та отримання грошей позикодавцем позичальнику. Позивач свої зобов`язання виконав повністю, передавши кошти відповідачці, а відповідачка зобов`язання з поверненням коштів не виконала. За таких обставин відповідно до ст. 549 ЦК України відповідачка повинна сплатити позивачу пеню за 2610 днів прострочення, з урахуванням ст. 625 ЦК України та з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що становить - 4140,00 грн. Розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу відповідно до інфляційних процесів наступний. Відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 32180,43 грн. Відсотки з урахуванням 3% річних від простроченої суми в розмірі 4141,83 грн. Сума процентів за користування коштами в розмірі 35584 грн. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідачка,яка є позичальником, має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані нею від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України). Однак, відповідачка, дане твердження не спростувала, оскільки в судове засідання не з`явилася. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення правочину, а й передання грошової суми. Про це йде мова у постанові Верховного Суду України 24 лютого 2016 року №6-50цс16, яка є обов'язковою правовою позицією для суду першої інстанції. За таких обставин, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача і їх задоволення в повному обсязі. Наведене підтверджується оригіналом та копією розписки, довідкою про індекс інфляції, довідкою Ощадбанку щодо курсу НБУ, копіями паспортів та ідентифікаційних кодів. На підставі викладеного та ст.15,16,526,625,1046,1047,1048,1049 ЦК України ,правових позицій ВСУ у справі за № 6-996цс17, в справі №6-1412цс16, в справі № 6-1967цс15, в справі від 24.02.2016 року №6-50цс16 та

Outcome: approved