Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості компенсації за затримку розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що він з 06 липня 1981 року по 30 грудня 2014 року працював у відповідача. В день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок по заробітній платі, а гроші були виплачені лише 16.01.2015 року. У зв'язку з чим позивач просить суд стягнути на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 4412,32 грн. У судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним у позові та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що у зв'язку з тяжкою фінансово-економічною ситуацією у країні, підприємство вимушене працювати за скороченим робочим тижнем. При цьому підприємство першочергово сплачує грошові кошти звільненим працівникам. Оскільки звільнення позивача припало на останній робочий день заводу у 2014 році, а позивач у цей день не працював та не надав жодних вимог, відповідачем правомірно сплачено грошові кошти у розмірі 20485,61 грн. на початку 2015 року. А також представник відповідача зазначив, що наданий позивачем розрахунок є необґрунтований. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач з 06 липня 1981 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, 30 грудня 2014 року він був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком, відповідно до ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу № 2245к від 30.12.2014 року, що підтверджується записом у трудовій книжці, копія якої наявна у матеріалах справи. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, передбачені ст.116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Проте, розрахунок при звільненні позивача відповідачем був здійснений лише 16.01.2015 року, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню. Таким чином, затримка розрахунку складає 16 днів. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, середньоденна зарплата позивача складає 275,77 грн. А отже компенсація за затримку розрахунку при звільненні складає 4412,32 грн. Таким чином, позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача, оскільки позивач в день звільнення працював, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за грудень 2014 року, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved