Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати договори які укладені між відповідачами (купівлі-продажу, міни, поставки, дарування) транспортних засобів фіктивними. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 05.05.2016 року о 18:00 год 30 хвилин водій ТОВ «Магнум-Тек» [PERSON], керуючи транспортним засобом «MAN 19.414» (який перебував у власності ТОВ «Магнум-Тек» державний номер [NUMBER], порушив правила дорожнього руху внаслідок чого допустив зіткнення бортовим причепом «Schmitz» (який перебував у власності ТОВ «Магнум-Тек номерний знак [NUMBER] із транспортним засобом «Volvo» номерний знак «[NUMBER]» та н/причіпом Schwarzmuller SI, реєстраційний номер [NUMBER], що є власністю ТОВ «Овертранс» під керуванням [PERSON] Автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. 23.06.2016 року Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова (справа № 639/4302/16-п, [PERSON], визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. 26.03.2018 року Господарським судом Харківської області ухвалено рішення (справа № 922/4175/16) про стягнення з ТОВ «Магнум-Тек» на користь ТОВ «Овертранс» 91581 грн. 09 коп., як різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позивачу стало відомо, що відповідач під час розгляду справи відчужив усі зареєстровані за ним транспортні засоби у період розгляду позовної заяви про відшкодування шкоди на користь [PERSON]. Зокрема 03.01.2017 року відповідач [PERSON], являючись одночасно одним із засновників ТОВ «Магнум -Тек» та перебуваючи у родинних стосунках із директором та засновником «Магнум-Тек» [PERSON] набула права власності на транспортні засоби, що належали ТОВ «Магнум-Тек» та складали його статутний фонд: Man 19.414, номер шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], Man 19.403. вантажний сідловий тягач-Е, 1997 року випуску. На думку позивача правочини які були укладені між відповідачами щодо відчуження вищезазначених транспортних засобів є фіктивними. У зв'язку з цим позивач просить суд визнати договори купівлі -продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів укладені між ТОВ «Магнум-Тек» та [PERSON] фіктивними із застосуванням правових наслідків недійсності правочинів. Третя особа : Регіональний сервісний центр МВС України в Харківській області, надало до суду пояснення щодо наведених позивачем аргументів у позовній заяві. Відповідно до яких заперечували проти позовних вимог. Зазначили, що у відповідності до бази даних НАІС МВС України, вантажний автомобіль Man 19.414, номер шасі: [NUMBER], 03.01.2017 року перереєстровано на ім'я громадянки [PERSON] на підставі протоколу про передачу майна № 13, виданого ТОВ «Магнум-Тек». Так перереєстрація транспортного засобу, що є внесками учасників до статутного фонду господарських товариств, які повертаються учасникові у зв'язку з його виходом з товариства, перереєстровуються на підставі свідоцтва про реєстрацію та засвідчених в установленому порядку копій рішень товариства про повернення таких транспортних засобів зазначеним учасникам. З архівних даних вбачається, що 20.11.2009 року вищезазначений транспортний засіб зареєстровано на ім'я [PERSON], 06.09.2012 року транспортний засіб передано до статутного фонду ТОВ «Магнум-тек», одночасно автомобіль було зареєстровано на ТОВ «Магнум-тек». 03.01.2017 року вантажний автомобіль Man 19.414, номер шасі: [NUMBER], перереєстровано на ім'я громадянки [PERSON] Ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року витребувано з Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області належним чином засвідченні копії документів що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів гр. [PERSON]. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. В судове засідання відповідачі не з'явились. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відзив на позов не надали. Представник третьої особи - Регіонального сервісного центру МВС України в Харківській області в судове засідання не з'явився, надав заяву до суду з проханням розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова по Головному територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. З постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року, справа № 639/4302/16-ц та постанови Жовтневого районного суду від 03 жовтня 2016 року справа № 639/4302/16-ц вбачається, що 05 травня 2016 року 0 18: 30 гр. [PERSON], на 673 км 750 м. автошляху Київ -Чоп, керуючи транспортним засобом «Man 19.414», номерний знак [NUMBER], порушив п. 13.1 ПДР України, а саме не врахував дорожньої обстановки та особливостей вантажу що перевозить, у зв'язку з чим не обрав безпечну швидкість руху та не обрав безпечного інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з бортовим причепом «Sshmitz» номерний знак [NUMBER] із транспортним засобом «Volvo» номерний знак «[NUMBER]» та напівпричіпом «Schwarzmuller S1», реєстраційний номер [NUMBER]. Автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП Рішенням Господарського суду Харківської області від 26 березня 2018 року стягнуто з ТОВ «Магнум-Тек» на користь ТОВ «Овертранс» суму основного боргу (різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)у розмірі 91581 грн. 09 коп. та судовий збір у розмір 1373 грн. 73 грн. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається що транспортні засоби з державними номерами [NUMBER] та [NUMBER] належать TOV «Mahnum-Tek» З інформації про виконавче провадження № 56408389 від 15.08.2018 року вбачається, що постановою старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області, Васильєвою А.С. накладено арешт на майно боржника ТОВ «Магнум-Тек». З витягу з Єдиного державного реєстру МВС від 19.04.2018 року вбачається, що зареєстровані транспортні засоби за ТОВ «Магнум-Тек», не значаться. З витягу з Єдиного державного реєстру МВС від 04.05.2018 року вбачається, що [PERSON] є власником транспортних засобів Маn 19/414 (дата державної реєстрації 03.01.2017 рік) та Маn 19.403 (дата державної реєстрації 03.01.2017 рік). На виконання ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2018 року, Регіональним сервісним центром МВС України в Харківській області направлено копії документів, що стали підставою для перереєстрації автомобіля «Man» 19.414, 2001 р.в., номер шасі: [NUMBER], номерний знак [NUMBER] (попередній номерний знак [NUMBER]), свідоцтво про реєстрацію [NUMBER](попереднє свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]) на ім'я [PERSON], [INFO] Так з протоколу № 13 загальних зборів учасників ТОВ «Магнум-Тек» від 26.12.2016 року вбачається, що учасники зборів постановили зменшити статутний капітал Товариства до 500 грн., повернути майно, внесене учасниками до статутного капіталу, зокрема: сідловий тягач Маn, номер шасі: [NUMBER], та сідловий тягач Маn, номер шасі: [NUMBER]. Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, відповідно до статей 15,16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Так, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так у постанові Верховного суду від 24.05.2018 року справа №522/11043/14-ц, провадження № 61-5024св18, зазначено, що згідно з усталеною судовою практикою для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину; саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин; якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків; у разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Таким чином, визнання судом недійсним договору у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Крім того, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише удавано, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для створення враження повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. В даному випадку, на підставі рішення загальних зборів ТОВ «Овертранс» було зменшено статутний капітал шляхом повернення внесків учасникам, зокрема транспортних засобів [PERSON] Регіональний сервісний центр МВС України в Харківській області перереєстрував спірні транспортні засоби на ім'я відповідача [PERSON], тобто відповідачу було передано майно, що у відповідності до висновків Верховного суду викладених у постанові від 24.05.2018 року (справа №522/11043/14-ц, провадження № 61-5024св18) виключає можливість визнати правочин як фіктивний. Позивачем не доведено суду наявність умислу всіх сторін укласти фіктивний правочин, натомість з матеріалів справи вбачається, що правочин є виконаним на підставі перереєстрації транспортних засобів на ім'я [PERSON], тобто всі дії для виконання такого правочину вчиненні. Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому, як вже зазначалось вище, ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Так позивач звернувся до суду з проханням визнати договори купівлі - продажу (міни, поставки дарування) спірних транспортних засобів фіктивними із застосуванням правових наслідків недійсності правочинів. Під час судового розгляду встановлено, що перереєстрація транспортних засобів відбулась на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Магнум-Тек» від 26.12.2016 року, відповідно до якого учасники зборів (колективно) постановили зменшити статутний капітал шляхом повернення внесків, у даному випадку транспортних засобів, учасникам цього товариства. За змістом позовної заяви позивач просить визнати фіктивними договори купівлі - продажу (міни, поставки дарування), що не відповідає фактичним обставинам справи, зазначені договори не були взагалі укладені для відчуження спірних транспортних засобів, а отже не є предметом спору. Слід зазначити, що посилання позивача на правові висновки Верховного Суду України у справі № 6-2697 цс 16 від 23.08.2017 року безпідставні, оскільки відповідач [PERSON] набула права власності на автомобілі 03.01.2017 року, а рішення у справі ухвалено Господарським судом харківської області 26.03.2018 року. Окрім цього, автомобілі не були предметом спору у цій справі. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У частині 2 ст. 13 ЦПК України зазначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Враховуючи те, що суд за власної ініціативи не може змінити предмет позову, тобто безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті, з урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Овертранс» про визнання договорів купівлі-продажу (міни, поставки) дарування транспортних засобів фіктивними

Outcome: dismissed