Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 11 жовтня 2007 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 1011/01, за яким останньому були надані кредитні кошти в сумі 546 000 грн. У зв'язку із невиконанням відповідачем умов правочину, 28.01.2010 Голосіївський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 2-1276/10 за його позовом до відповідача, яким стягнув з нього на користь банку заборгованість за вищезазначеним кредитним договором в сумі 727 451,51 грн. 24.02.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено мирову угоду на стадії виконання вищезазначеного судового рішення, 1 березня 2011 року визнану ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 6/7/11. Відповідно до умов угоди, сторони погодили, що заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 1011/01 від 11.10.2007 року, згідно з рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2010 року у справі № 2-1276/10 становить 729 271,51 грн. Окрім того, сторони підтвердили добровільну сплату відповідачем частини заборгованості в сумі 108 029,59 грн. Таким чином, на дату укладення мирової угоди заборгованість відповідача за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2010 року становила 621 241,92 грн. Згідно з положеннями п.3 визнаної судом мирової угоди, заборгованість за основною сумою боргу за кредитним договором в розмірі 500 000 грн. відповідач зобов'язався сплатити за наступним графіком: до 01.04.2011 року - 85 000 грн.; до 01.05.2011 року - 83 000 -грн.; до 01.06.2011 року - 83 000 грн.; до 01.07.2011 року - 83 000 грн.; до 01.08.2011 року - 83 000 грн.; до 01.09.2011 року - 83 000 грн. Однак, відповідач не виконав умови мирової угоди, сплативши лише частину заборгованості, а саме: 24.03.2011 року - 85 000 грн., та 10.06.2011 року - 70 000 грн. Таким чином, оскільки умови мирової угоди відповідачем не виконані, його заборгованість перед Позивачем становить 466 241,92 грн. Окрім того, в забезпечення кредитних зобов'язань відповідача від 11.10.2007 року, позивач та відповідач уклали між собою договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №318 (на далі «Договір іпотеки») з подальшими змінами та доповненнями, за яким відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно (надалі - Предмети іпотеки): земельну ділянку площею 0,1500 га (цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), кадастровий № 3221487001:01:024:0013, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №812027, виданого 01.10.2007 року Васильківським районним відділом земельних ресурсів на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.01.2006 року № 27 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010732600535; земельну ділянку площею 0,1500 га (цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), кадастровий № 3221487001:01:004:0010, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №812028, виданого 01.10.2007 року Васильківським районним відділом земельних ресурсів на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.01.2006 року № 31 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010732600336. Іпотеку зареєстровано 11.10.2007 року в Державному реєстрі іпотек за реєстраційним № 5823147, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек від 11.10.2007 року № 14868784. В подальшому позивач змінив предмет позову, а саме, просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на нього, що передбачено нормами діючого законодавства, через задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою про підтримання позову в повному обсязі та розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце слухання справи судом був повідомлений належним чином. У зв'язку з зазначеним та зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з положень ст.ст. 526 і 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки та відшкодування шкоди. Згідно з вимогами до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки Як вбачається з положень ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Як вбачається з положень ст.ст. 589 і 590 ЦК України, в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ч.6 ст.3 і ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (на далі «Закон»), при невиконанні або неналежному виконанні боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення ст.39 Закону передбачають перелік зазначень у рішенні суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду положень ч.2 ст.553 та ч.2 ст.554 ЦК України вбачається, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Згідно з п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, з урахуванням положень ч.3 ст.33, ст. 36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно з рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.01.2010 року по цивільній справі № 2-1276/10 та ухвали цього суду від 01.03.2011 року по цивільній справі № 6/7/11 про затвердження мирової угоди, визначений такий розмір стягнутих з відповідача сум заборгованості: 345 000,00 грн. (заборгованість за основною сумою боргу) та 121 241,92 грн. (штраф за несвоєчасне погашення заборгованості). Таким чином, загальний розмір вимог позивача, які можуть бути задоволені за рахунок предмета іпотеки становить 466 241,92 грн. Як вбачається з положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставині. Відповідно до висновків Приватного підприємства «Центр експертних послуг», ринкова вартість предмету іпотеки: · земельних ділянок, площею 0,1500 га, кадастровий № 1487001:01:024:0013, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; · площею 0,1500 га, кадастровий № 3221487001:01:004:0010, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; станом на 24.04.2014 року становить 295 304 грн. (без урахування ПДВ та вартістю 147 652 грн. за одну земельну ділянку). Таким чином, з урахуванням того, що зобов'язання відповідача за кредитним договором №1011/01 від 11.10.2007 року в сумі 466 241,92 грн. не виконані, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього за позивачем за вартістю 295 304 грн. є правомірними та обґрунтованими. Приймаючи до уваги, відповідач не належним чином виконує свої обов'язки перед позикодавцем, а тому, інтересам позивача завдано матеріальну шкоду та враховуючи те, що умовами кредитного договору було передбачено, що вразі порушення умов іпотечного договору банк може звернути стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved