Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просить суд, стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість по кредиту в сумі 22 824, 58 грн., посилаючись на те, що 10.03.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2065,69 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 25,08 % за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконує, у зв'язку з чим станом на 09.02.2017 року за ним виникла заборгованість в розмірі 22 824, 58 грн., що змусило позивача звернутися з позовом до суду. Також, позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого судового збору у розмірі 1600.00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином, про що свідчать матеріали справи. Надав суду свій відзив на позовну заяву, у якому зауважив на пропуск позивачем позовної давності та просив у позові відмовити у зв'язку із її спливом. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав: У відповідності ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 10.03.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 22824, 58 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 25,08 % за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Взяті на себе зобов'язання по зазначеному договору банк виконав своєчасно та у повному обсязі перерахувавши кредитні кошти на рахунок відповідача. Відповідач свої зобов'язання за договором не виконує, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість, яка станом на 09.02.2017 року становить 22 824, 58 грн. Разом з тим, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення . При цьому , закінчення позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст.257 ЦКУ). За загальним правилом , перебіг позовної давності починається з дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила . Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором , позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом , повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно за ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Як вбачається з розрахунку заборгованості , наданого позивачем, останнє погашення заборгованості [PERSON] здійснив 23.12.2013 року у вигляді сплати відсотків за кредитом у сумі 29,82 грн. Враховуючи викладене, позовна давність за зобов'язанням закінчувалася 23.12.2016 року. Разом з тим, позовну заяву було подано до суду 03.03.2017 , тобто після спливу строку позовної давності. Таким чином , у задоволенні позову повинно бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed