overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, розірвати. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 27 листопада 2015 року перебуває у шлюбі з відповідачем, спільних дітей не мають. Причиною розпаду сім`ї є ряд матеріальних та психологічних факторів, які зруйнували їх почуття один до одного. Протягом останніх трьох років намагалися вирішити всі непорозуміння, однак такі намагання не дали бажаних результатів. На даний час не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків. Переконаний, що сім`ю зберегти неможливо, шлюб існує лише формально і подальше його збереження недоцільне. Ухвалою від 5 листопада 2020 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. У поданій до суду заяві від 27 жовтня 2020 року позивач просить заявлений ним позов розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 16 жовтня 2020 року відповідач подала суду заяву, в якій не заперечує щодо задоволення позову та просить справу розглянути за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно з ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За положеннями ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить його інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, суд вважає, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним. Таким чином, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Драбівського районного управління юстиції Черкаської області 16 липня 2011 року, актовий запис №4 розірвати та стягнути із відповідача на його користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до виповнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує проти задоволення вимог. В судовому засіданні встановлено що сторони по справі знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2011 року, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Драбівського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 4. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який постійно проживає та виховуються позивачем. Позивач і відповідач шлюбні відносини припинили і не бажають їх відновлювати. Відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. В відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дитини, а також матеріальне становище відповідача, який є здатним надавати утримання дитині.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований у Рівненському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (мЛьвів), розірвати. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 10 червня 2020 року перебуває у шлюбі з відповідачем, спільних дітей не мають. Подружнє життя не склаолося, що призвело до фактичного припинення між ним та відповідачем шлюбних вілносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Свої інтереси відповідачка ставить вище інтересів сім`ї, у зв`язку з чим у нього пропали почуття любові та поваги до неї. Кожен з них живе окремо та веде свій спосіб життя. Примирення між ним та відповідачем неможливе. Ухвалою від 25 листопада 2020 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. У поданій до суду заяві від 24 грудня 2020 року представник позивач просить позов розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 22 грудня 2020 року відповідач подала суду заяву, в якій не заперечує щодо задоволення позову та просить справу розглянути за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 червня 2020 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (мЛьвів), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно з ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За положеннями ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить його інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, суд вважає, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним. Таким чином, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить шлюб, укладений 23 січня 1982 року між ним та відповідачем, розірвати. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 23 січня 1982 року перебуває у шлюбі з відповідачем. В 2018 році відносини з відповідачем зіпсувалися і вони припинили підтримувати шлюбні відносини. З 15 листопада 2018 року проживають окремо. Неодноразові спроби примирення не мали бажаного результату, сім`я фактично припинила своє існування. Переконаний, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Відповідач не дає добровільної згоди на розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Ухвалою від 13 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунені. Ухвалою від 21 липня 2020 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 30 вересня 2020 року за клопотанням відповідача суд надав сторонам двомісячний строк для примирення, провадження у справі зупинив до закінчення строку для примирення. Ухвалою від 2 грудня 2020 року суд поновив провадження у справі. В судове засідання сторони не з`явилися. У поданій до суду заяві від 2 грудня 2020 року позивач просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. 30 листопада 2020 року відповідач подала суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 23 січня 1982 року міськвідділом ЗАГС м.Дубно, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Згідно з ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За положеннями ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить його інтересам, заходи щодо примирення подружжя, вжиті судом, позитивних наслідків не мали, суд вважає, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним. Таким чином, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвати, судові витрати стягнути з відповідача, а також повернути позивачці дошлюбне прізвище «[PERSON]» після розірвання шлюбу. Позивачка у судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити на сьогоднішньому судовому засіданні. Відповідач у судове засідання також з'явився, позов визнав, вказавши, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході судового розгляду, встановлено, що 25 жовтня 2008 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], [INFO], зареєстрований в відділі реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 144, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Під час шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON], [INFO]. За час спільного життя позивач та відповідач зрозуміли, що не зійшлися характерами, мають різні погляди на створення сім'ї та не можуть проживати разом. Останні пів року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені. На даний момент чоловік і жінка спільним життям не проживають і шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна набутого в період шлюбу немає. У силу п. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. У відповідності зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне сімейне життя чоловіка й жінки суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України , особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що подружжя не бажають проживати сумісним життям, сім'я існує формально, відповідач визнав позов, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає, а також позивачка бажає змінити своє шлюбне прізвище на дошлюбне «[PERSON]», у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить щомісячно стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на даний час шлюбні відносини з відповідачем припинилися, в провадженні суду знаходиться справа щодо розірвання шлюбу укладеного між сторонами, дитина перебуває на повному утриманні позивача, в добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позов підтримав та просив розглянути справу без його участі (а.с. 17). Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, відповідно до якої позов визнала в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі (а.с. 18). Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14 листопада 2000 року Миронівською сільською радою Світловодського району Кіровоградської області, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Згідно довідки за вих. № 112 від 21 березня 2017 року виданої виконкомом Миронівської сільської ради, позивач разом з сином [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] з 13 березня 2017 року з позивачем та сином фактично не проживає (а.с. 18). Відповідно до ст. 180 СК України, обов'язок утримання дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тому відповідач повинна брати участь у витратах на утримання дитини, яка проживає з батьком. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття підлягають задоволенню. З підстав ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просять визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №30 в будинку №2 по вулиці Гагаріна в м. Мелітополі Запорізької області. Позов мотивовано тим, що вона, [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. У цій же квартирі зареєстрований відповідач [PERSON]. Відповідач з 2013 р. в квартирі не проживає. Реєстрація відповідача порушує права позивача як власника квартири, в зв'язку з чим вона просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обємі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Через неявку у судове засідання\~відповідача зі згоди позивача\~суд ухвалив розглянути справу заочно у порядку, передбаченому\~ст. 224 ЦПК\~України. Суд,\~дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі договору дарування частини квартир від 21.08.2013, що посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 21.08.2013 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що виданий 09.09.2003 Державним комунальним підприємством «ММБТІ» [PERSON] належить квартира [ADDRESS]./а.с.5-6/ Разом з позивачкою у вказаній квартирі на правах чоловіка прописаний - [PERSON], 29.11.1978року народження. 19.12.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19.12.2013./а.с.11-12/ Відповідно до довідки Голови Правління ОСББ «Клен» від 12.11.201530 в квартирі [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], 29.11.1978р.н., з 2013року не проживає./а.с.13/ Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку Таким чином, суд вважає, що відповідач без поважних причин не проживає в [INFO] понад один рік, тому він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просять визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №6 в будинку №1 по вулиці Гвардійській в м. Мелітополі Запорізької області. Позов мотивовано тим, що вона, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У цій же квартирі на правах сина був зареєстрований відповідач [PERSON]. Відповідач з жовтня 2004 р. в квартирі не проживає. На даний час реєстрація відповідача порушує її права як власника квартири, в зв'язку з чим вона просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа у судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, однак її неявка не перешкоджає розгляду даного позову по суті. Через неявку у судове засідання\~відповідача зі згоди позивача\~суд ухвалив розглянути справу заочно у порядку, передбаченому\~ст. 224 ЦПК\~України. Суд,\~дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1998року №1020-р [PERSON], є власницею квартири [ADDRESS]./а.с.7/ Разом з позивачем, [PERSON] у вказаній квартирі на правах її сина прописаний - [PERSON], 12.02.1980року народження. Відповідно до довідки старшої будинку від 17.02.2016 в квартирі [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], 12.02.1980року народження, але з жовтня 2004року за адресою реєстрації не проживає. Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку Таким чином, суд вважає, що відповідач без поважних причин не проживає в [INFO] понад один рік, тому він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просять визнати за ним право власності на земельну ділянку мотивуючи тим, що 12.02.1997 р. бабка позивача [PERSON], після смерті якої за рішенням Устянської сільської ради від 21.01.2003 р. останній було надано у приватну власність земельну ділянку розміром 1,09 га., яка розташована на території Устяньської сільської ради. На підставі вищезазначеного рішення було видано Державний акт на право приватної власності на землю. В даний час позивач звернувся до нотаріуса за оформленням свідоцтва на одержання спадщини за законом на спірну земельну ділянку, однак йому було відмовлено, так як державний акт виданий після смерті бабки позивача, а тому останній був вимушений звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задоволити справу слухати за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не зявилися, подали до суду заяву в яких зазначили, що проти позову не заперечують, просили справу розглядати за їх відсутності. Суд, дослідивши і перевіривши зібрані докази, встановивши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. З свідоцтва про смерть виданого на [PERSON] слідує, що остання померла 12.02.1997 р., останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 18.02.2003 р. належала земельна ділянка на території Устянської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.09 га, з свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що батьками останнього записано [PERSON] та [PERSON], з свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] вбачається, що батьками останнього записано [PERSON] та [PERSON], з довідки від 02.03.2015 р. виданої першою Снятинською нотаріальною конторою слідує, що після смерті [PERSON], яка померла 12.02.1997 р. і проживала в [INFO], спадкова справа не заведена, з довідки від 17.02.2015 р. виданої Устянською сільською радою вбачається, що за померлою [PERSON] зареєстровано земельний пай в с. Устя. На день смерті [PERSON] в господарстві зареєстровані і проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 01.10.2011 р. зареєстрували шлюб, після одруження «Николайчук» присвоєно прізвище «Богачук». Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі встановленого ст.1225 ЦК України, ст. 392 ЦК України,

Outcome: approved