Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'я у розмірі 148920,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 01.07.1992 по 27.04.1994 року працював вантажником ЖДЦ 1 ВО «Кривбасруда» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». 02 січня 1994 року під час виконання трудових обов'язків із ним стався нещасний випадок внаслідок якого він отримав травму хребта. Нещасний випадок призвів до стійкої втрати працездатності. Зазначає, що при первинному огляді 27.04.1994 року йому було встановлено 80% стійкої втрати професійної працездатності та 2 групу інвалідності, при подальшому переогляді 06 травня 2015 року встановлено 70% втрати працездатності та другу групу інвалідності безстроково. Вказує, що у зв'язку з отриманою виробничою травмою йому було завдано моральну шкоду, яка пов'язана із фізичним болем та вимушених змінах у житті. Відповідач подав до суду письмовий відзив на позов в якому не погодившись із позовними вимогами зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, також вказав, що причиною настання нещасного випадку є власна необережність позивача, а тому останнім не доведено вину відповідача. Вказав, що позивачем не доведено факту завдання моральної шкоди та її розміру. Крім того зазначив, що позивач не звертався до підприємства відповідача із заявою про відшкодування моральної шкоди. Також вказав, що факт перенесення моральних страждань не підтверджений висновками медичних органів. Ухвалою суду від 13 липня 2018 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 06 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Кукуруза Д.С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в позові відмовити, посилаючись на письмовий відзив. В судовому засіданні 28 вересня 2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] з 01.07.1992 по 27.04.1994 року, часу звільнення за станом здоров'я який перешкоджає подальшому продовженню роботи за ст. 40 п.2 КЗпП України, перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював вантажником ЖДЦ №1 ВО «Кривбасруда», що підтверджується копією трудової книжки останнього та не заперечувалось сторонами під час розгляду справи. (а.с. 33-37) 02 січня 1994 року на підприємстві виробниче об'єднання «Кривбасруда» Концерну Укррудпром складено акт форми Н-1 про нещасний випадок, який стався із [PERSON] за №1. Відповідно до п.11 даного Акту зазначено, що 02 січня 1994 року, для контрою за правильним розташуванням вантажу у вагонах вантажник [PERSON] піднявся на оглядову вишку. На вишку веде дробина, яка не відповідає ГОСТу. Освітлення в районі залізничних вагів не відповідає встановленим нормам. При дозировці другого вагону, перебуваючи на сходах дробини [PERSON] послизнувся та впав донизу по дробині, при цьому отримав травму. Причиною нещасного випадку відповідно до п.11.3 у даному Акті зазначено: конструктивні недоліки дробини для підйому на оглядову вишку; перебування постраждалого на верхніх сходинах дробини, а не на площадці оглядової вишки; недостатнє освітлення в районі залізничних шляхів по путі №9. Працівники, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони праці зазначені начальник ЖДЦ №1 [PERSON], електромеханік ЖДЦ №1 [PERSON] (п.13 Акту) (а.с.6-8) Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 2-18 АБ №094626 від 27.04.1994 [PERSON] при первинному огляді встановлено 80% втрати професійної працездатності, друга група інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом з переоглядом 01.05.1995 року. (а.с.4) Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серії 12ААА №005263 [PERSON] при повторному огляді 06.05.2015 встановлено 70% втрати професійної працездатності, друга група інвалідності 01 травня 2015 року безстроково. (а.с.5) Згідно виписних епікризів [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв'язку із виробничою травмою. (а.с.11-31) У відповідності до ст.ст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) державна політика в галузі охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників по відношенню до результатів виробничої діяльності підприємства, повної відповідальності власника за створення безпечних і нешкідливих умов праці. Згідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що з 01.07.1992 по 27.04.1994 року [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем, отримав трудове каліцтво. Висновком МСЕК від 27.04.1994 йому вперше було встановлено втрату 80% професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом та другу групу інвалідності. Висновком МСЕК від 06.05.2015 року [PERSON] встановлено втрату 70% професійної працездатності безстроково та підтверджено другу групу інвалідності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з утратою професійної працездатності первинно виникло [PERSON] у 1994 році. Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. У відповідності до роз'яснень викладених у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров'я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов'язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров'я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у [PERSON] у зв'язку із нещасним випадком на виробництві під час виконання ним трудових обов'язків, який призвів до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, встановлення групи інвалідності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі ізастосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, згідно положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 3723,00 грн. тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди дорівнює 18615,00 грн. а максимальний 744600,00 грн. У відповідності до роз'яснень викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у [PERSON] стійкої втрати працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом, яка була первинно встановлена у розмірі 80% та в подальшому зменшена до 70 %; розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2018 рік у 3723,00 грн.; глибину фізичних та моральних страждань позивача; обставини за яких стався нещасний випадок з позивачем та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Кривбасзалізрудком», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 52000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. При цьому суд не приймає доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давніть не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. На підставі ст. 141 ЦПК України з ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн. У відповідності до ст. 440-1 ЦК УРСР, Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial