Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що 04.10.2013 року позивач, будучи вагітною, уклала шлюб з відповідачем, під час якого [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON]. Проте спільне сімейне життя з відповідачем у них не склалось, вони втратили почуття поваги та взаємної любові один до одного. Фактично стосунки між сторонами припинено в серпні 2014 року. З самого народження дитини відповідач не приймав участь у житті, вихованні, матеріальному забезпеченні дитини. Він був відсутній у самі важливі хвилини життя дитини, не цікавився її життям та не займався вихованням. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, проживає разом з нею, позивач займається вихованням дочки. Відповідач жодним чином не забезпечував матеріально свою сім'ю ні під час шлюбу, ні після фактичного припинення відносин. З боку позивача ніколи не створювались перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та участі батька у вихованні дитини. Зазначене підтверджує факт того, що відповідач є невідповідальною людиною, якому не притаманні відчуття любові та піклування до власної дочки. Тобто, відповідач повністю самоусунувся від спілкування з дитиною, повністю знехтував та продовжує нехтувати своїми батьківськими обов'язками стосовно дитини. Відповідач не тільки не бажав бачитись з дитиною, а й не цікавився життям дитини навіть засобами телефонного зв'язку, хоча навіть такий спосіб не є прийнятним для виховання дитини. За таких обставин, позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Крім того, враховуючи те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дочки не надає, позивач вимушена звернутись до суду з дійсним позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дочки. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву та викладені в ній доводи підтримали в повному обсязі. Крім того, позивач зазначила, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб, коли вона дізналась про свою вагітність. Після укладення шлюбу вони з відповідачем проживали окремо. Дочка народилась з проблемами із здоров'ям. Коли відповідач дізнався про це, він став менше цікавитись дитиною. В кінці весни 2014 року відповідач сказав, що втратив роботу та буде шукати роботу в м. Луганську. При цьому відповідач дитиною не займався, кожний день вживав спиртні напої. Після того, як почався збройний конфлікт, вона вирішили виїхати з дитиною з м. Луганськ до м. Харкова, відповідач вирішив залишитись в м. Луганськ. В подальшому, восени 2014 року, відповідач приїхав до них в м. Харків та почав скаржитись на маленьку житлову площу квартири, на відсутність умов для проживання та сказав, щоб позивач сама займалась доглядом за дитиною. Таким чином, в останній раз позивач бачила відповідача восени 2014 року, коли він приїхав до них в м. Харків, пробув з ними приблизно три дні та поїхав. Після цього відповідач не телефонував їй, не приїжджав, дитиною не цікавився. Вона намагалась йому додзвонитись, писала в соціальній мережі «Вконтакте», проте він її заблокував. Тобто майже більше двох років, з жовтня 2014 року, вони з відповідачем не спілкуються. Позивач проживає разом зі своїми батьками, молодшим братом та дочкою. Гроші відповідач жодного разу їм не надсилав. В м. Харкові вони проживають на квартирі їх дальнього родича. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав. Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. При цьому просив прийняти рішення з урахуванням наданого ним висновку, відповідно до якого вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач є його дочкою. Дочка зустрічалась з відповідачем з 2013 року. На 4 місяці вагітності вони з відповідачем зареєстрували шлюб. В той час відповідач проживав в Ростові. Онука народилась недоношеною. Вихованням та доглядом за дитиною повністю займалась позивач, а також він з дружиною. Відповідач наприкінці весни 2014 року приїхав до них та сказав, що його звільнили з роботи в Ростові та він буде залишатись в Луганську. У зв'язку з АТО, вони влітку 2014 року сім'єю виїхали до Харкова. Відповідач з ними не поїхав, залишився в Луганську. Відповідач приїхав до них у Харків в жовтні 2014 року. Побачив, в яких умовах вони там проживають та уїхав, сказавши позивачу подавати заяву на розлучення. Також свідок зазначив, що відповідач дитину зі святами, Днем народження не вітав. Відповідач здоров'ям та вихованням дитини не займався. У лікарню з онукою їздив свідок особисто, позивач та його дружина. Станом на даний час позивач не працює, сидить вдома, оскільки займається доглядом за дитиною. Свідок та його дружина працюють та надають позивачу матеріальну допомогу для догляду за онукою, відповідач взагалі не надає ніяких коштів. Після жовтня 2014 року відповідач жодного разу не з'являвся та не телефонував. Адресу проживання вони не змінювали, та свідку невідомо, чому відповідач не виходить з ними на зв'язок. Свідок постійно проживає в квартирі з дружиною, позивачем та онукою, і з жовтня 2014 року відповідач не телефонував та не приїжджав до них, грошей на утримання дитини не надавав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю позивача. В 2013 році позивач почала зустрічатись з відповідачем, завагітніла та зареєструвала з ним шлюб. Відповідач при цьому проживав окремо від позивача, казав, що працює в Ростові. Відповідач в період між укладенням шлюбу та народженням дитини приїжджав близько трьох разів. Дочка хворіла, в неї були важкі передчасні пологи. Дитина народилась недоношеною та слабкою. Усі витрати, пов'язані з пологами, а також у подальшому кошти, необхідні на утримання дитини, надавали вони з чоловіком. Відповідач коштів не давав, але у них був свій бізнес, свій будинок, тому вони не сперечались з відповідачем з приводу коштів. З початком АТО, вони вирішили залишити Луганськ та переїхати до Харкова. Відповідач сказав, що приїде до них пізніше. У онуки є численні проблеми зі здоров'ям, що потребує значних витрат на її лікування. Відповідач за весь час приїжджав до них у м. Харків один раз, восени 2014 року. Він сказав позивачу, щоб у подальшому вони і далі займались самостійно вихованням та доглядом за дитиною. Після цього відповідача вони взагалі більше на бачили. У Луганську відповідач з ними жив з кінця травня 2014 року до початку літа 2014 року. Потім свідок з чоловіком, молодшим сином, позивачем та онукою виїхали жити до Харкова. Власник квартири - троюрідна сестра свідка. У вказаній квартирі вони проживають з кінця липня 2014 року по теперішній час. Відповідач до них у Харків приїжджав лише один раз, десь в жовтня 2014 року. Він був з ними 2-3 дні, потім поїхав, при цьому не сказав, куди він поїде. З тих пір відповідач жодного разу не з'являвся, не телефонував, зі святами дитину не вітає, гроші та речі дитині не надає. Свідок особисто чула, як відповідач пропонував позивачу подати заяву на розлучення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є другом сім'ї позивача, вони товаришують сім'ями з сім'єю батьків позивача. Позивача він знає з моменту її народження. Відповідача бачив один раз до весілля, потім вони зареєстрували шлюб. Позивач самостійно займається виховання неповнолітньої [PERSON]. Вони часто ходять в гості один до одного, зустрічаються у святкові дні. Позивач належним чином доглядає за дитиною. Матеріальним забезпеченням дитини займаються батьки позивача Наскільки відомо свідку, відповідач не допомагає матеріально позивачу. Він жодного разу не бачив відповідача після весілля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є подругою позивача, відповідача не знає та ніколи його не бачила. Вони з позивачем є подругами з дитинства. Зі слів позивача знає, що відповідач не приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Наскільки знає свідок, восени 2014 року відповідач приїжджав до позивача, та з тих пір не телефонує та не з'являється. Грошей на утримання дочки відповідач не надає, позивач не перешкоджала відповідачу в спілкуванні з дитиною. В гостях у позивача свідок буває близько одного разу на тиждень і відповідача там ніколи не бачила. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 04.10.2013 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ленінського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 729. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 01.04.2014 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ленінського міського управління юстиції, актовий запис за № 216, батьками [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Як вбачається з Довідки, виданої УПСЗН Московського району м. Харкова 17.10.2014 року № 6330000042, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], взяті на облік як особи, які переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції та проживають за адресою: [ADDRESS]. Згідно листа начальника «Поштамт - Центру поштового зв'язку № 1» № 09-07-831 від 19.07.2016 року, за період з липня 2015 року по 01.07.2016 року поштові перекази на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS], від [PERSON] в надходженні та виплаті не значаться. Як вбачається з листа КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» № 588 від 26.07.2016 року, дитина [PERSON], 2014 року народження, знаходиться під наглядом поліклініки. За час спостереження супроводжувала дитину до поліклініки під час проведення медичних оглядів мати - [PERSON], рекомендації педіатра виконувались в повному обсязі. Батько дитини [PERSON] відносно здоров'я своєї дочки до педіатра не звертався. Згідно довідки від 26.08.2016 року, виданої координатором адаптаційно-культурного Центру у м. Харкові, вихованням дитини та піклуванням про здоров'я дитини [PERSON] займається її мати - [PERSON] З батьком дитини [PERSON] координатор не спілкувалася та не знайома. Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 534 від 27.09.2016 року, вказане управління, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Розглядаючи справу на підставі наданих позивачем доказів та оцінюючи вказані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що відповідач свідомо нехтував своїми обов'язками щодо виховання [PERSON] та ухилявся від вказаних обов'язків, в зв'язку з чим наявні передбачені законодавством України підстави для позбавлення його батьківських прав та задоволення позову в цій частині. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. ст. 180, 181, 182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вищевказаного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], уродженки м. Луганськ, в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02.09.2016 року і до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову, тобто з 02.09.2016 року. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленою частини вимог. Враховуючи, що розмір судового збору за вимоги про стягнення аліментів по вказаній справі складає 551,20 грн., вказаний судовий збір підлягає стягненню с відповідача. Роз`яснити сторонам, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

Outcome: approved