Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення яким визнати [PERSON], такою що втратили право користування житловим приміщенням, а саме : кварторою [ADDRESS] Київської області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.06.2006 року [PERSON] зареєструвалась до свого брата [PERSON] який на той час був власником квартири.. 27.08.2008 року [PERSON] звернувся до Фастівської ЖЕК із заявою про передачу в його особисту власність квартири [ADDRESS], якою користувався на умовах найму. Розпорядженням Виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28.08.2008 року №4257 [PERSON] було надано дозвіл на приватизацію вищезазначеної квартири. 25.09.2008р. [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER]. 26.02.2010р. Фастівською міжрайонною прокуратурою проведено перевірку законності приватизації квартири [ADDRESS]. За результатами розгляду було встановлено, що розпорядження органу приватизації від 28.08.2008 року № 4257 видано незаконно та суперечить статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки розпорядження надано право на приватизацію зазначеної квартири, яка визначена такою, що перебуває в аварійному стані. 26.02.2010 року Фастівським міжрайонним прокурором було винесено протест на розпорядження органу приватизації від 28.08.2008 року № 4257. На підставі винесеного протесту - рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради було скасовано розпорядження органу приватизації. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті, в спірній квартирі залишилася зареєстрована [PERSON] Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.01.2013 року скасовано свідоцтво серії [NUMBER] ВІД 25.09.2008 р. про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] видане на ім'я [PERSON] та зобов'язано [PERSON] повернути зазначену квартиру до комунальної власності територіальної громади міста Фастова в особі виконавчого комітету Фастівської міської ради. Колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області 14.03.2013 року винесено ухвалу, якою апеляційну скаргу відповідачки відхилено рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області залишено без змін. Позивач, зазначає, що відповідачка ніколи не проживала в [ADDRESS] м. Фастів, де вона постійно проживає. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, з підстав передбачених ст. 71 ЖК України, а саме те, що відповідачка більше 6 місяців без поважних причин не проживає в спірній квартирі, оскільки на виконання рішення Фастівського міськрайонного суду від.18.01.2013 року державним виконавцем ДВ Фастівського МРУЮ повернуто квартиру до комунальної власності шляхом обстеження її та заміни замків на вхідних дверях, що підтверджується актом державного виконавця від 28.05.2014 року та постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.05.2014 року. Також, не погодившись із пропозицією суду визначитись із підставою позову, представник позивача наполягала на задоволенні позовних вимог на і підставі ст..107 ЖК України, посилаючись на те, що відповідачка не проживає у спірній квартирі, оскільки має інше житло по [ADDRESS] їй належить 1/5 квартири. Відповідачка та її представник проти позову заперечували, оскільки вважають позовні вимоги такими, що не відповідають , і навіть порушують вимоги чинного законодавства України. На думку відповідача, пояснення позивача, викладені в позовній заяві та якими обґрунтовуються позовні вимоги є безпідставними та не підтверджені жодним належним доказом. Відповідач дійшов висновку, що позивач в своєму позові, посилається як на основну та єдину і саму важливу обставину, на відсутність права власності у відповідача на спірне помешкання, при цьому не звертаючи уваги на те, що право користування(проживання) в житловому приміщенні може витікати не тільки у зв'язку із наявністю права власності на таке житло. Право користування має незалежний характер, і ставити в залежність право відповідача на користування житловою квартирою від наявності у останнього права власності на таке приміщення є помилкою. В даному випадку право користування спірною квартирою є окремим, спеціальним правом відповідача, яке забезпечується нормами ЖК України. Позивачем не надано докази на підтвердження свої позовних вимог, а зміна власника не є підставою для знаття з реєстрації. [PERSON] придбала будматеріали та почала ремонт в спірній квартирі, встановила вікна, двері та застрахувала спірну квартиру. Відповідачка постійно зверталась зі скаргами до правоохоронних та органів місцевого самоврядування щодо захисту порушеного права користування квартирою та прибудинковою територією. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (зверталась до суду із заявою про залучення в якості третьої особи, оскільки претендує на спірну квартиру - а.с. 73, 159) суду повідомила, що є сусідкою відповідачки, остання в спірній квартирі ніколи не проживала, лише приїздила, щоб нашкодити на городі, також вибила міжкімнатну стінку в будинки. Свого померлого брата [PERSON] відповідачка не доглядала, ремонтні та будівельні роботи в квартирі виконувала теж не вона, можливо завозила будівельні матеріали, проте свідок цього не пам'ятає. Свідок [PERSON] суду повідомила, що відповідачка в спірній квартирі не проживала, але мала намір, робила ремонт, створювала належні умови для проживання. Раніше разом з родиною проживала у вказаному будинку по [ADDRESS]. Свідок [PERSON] повідомила, що дізналась про конфліктну ситуацію навколо спірної квартири три роки тому, в той час коли купила частину будинку по сусідству на [ADDRESS]. В квартирі відповідачка не проживає, оскільки в неї проблеми з ЖЕКом. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що відповідачка ніколи в спірній квартирі не проживала, нічого не будувала. Свідок лише бачила, як були завезені будівельні матеріали. Свідок [PERSON] пояснив, що працює у позивача. 16.06.2015 року виходив разом з комісією по адресу: [ADDRESS], де обстежили занедбану квартиру та прибудинкову територію, про що склали акт та зробили фотографії. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою Фастівської ЖЕК від 19 грудня 2014 року № 3699 та аналогічною довідкою від 12.01.2015 року № 78 (а.с.7, 15). Відповідачка була зареєстрована до свого брата [PERSON] який був власникомжитлового приміщення, а саме [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] помер після його смерті, в спірній квартирі залишилася зареєстрована [PERSON] Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.01.2013 року скасовано свідоцтво серії [NUMBER] ВІД 25.09.2008 р. про право власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] видане на ім'я [PERSON] та зобов'язано [PERSON] повернути зазначену квартиру до комунальної власності територіальної громади міста Фастова в особі виконавчого комітету Фастівської міської ради. Вказане рішення вступило в законну силу ( а.с.3-5). 28.11.2013 року рішенням Фастівської міської ради № 22-ХІУІ-УІ зареєстровано право комунальної власності на квартиру [ADDRESS] за територіальною громадою міста Фастова в особі Фастівської міської ради з подальшим включенням його до об'єктів права комунальної власності. (а.с.19). 30 січня 2014 року Фастівським міськрайонним судом видається виконавчий лист на виконання вищеназваного рішення суду (а.с.16). 28.05.2014 року державним виконавцем ДВС Фастівського МРУЮ складено акт про зміну замка у спірній квартирі (а.с.17), і в цей же день винесена постанова про закінчення виконавчого провадження (а.с.18). Слід зазначити, що на вказані виконавчі дії відповідачка не запрошувалась, присутня не була і дублікат ключа від спірної квартири (для реалізації її права на проживання) не надавався. 20 жовтня 2014 року ( майже через п»ять місяців після заміни замка) позивач отримав від голови комітету самоорганізації населення мікрорайону «Заріччя» відповідь № 5/3р-135 про те, що відповідачка проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.26). 21 листопада 2014 року ( вже через 6 місяців після заміни замка) позивачем із залученням сусідів складено акт про те, що з моменту смерті [PERSON], з [INFO] року спірною квартирою ніхто не користується, в тому числі відповідачка (а.с.27). Суд звертає увагу на, те що будь-яких доказів, як того вимагає ст.71 ЖК України, відсутності [PERSON] в спірному помешканні позивачем не надано. Згідно акту від 16.06.2015 року комісією було оглянуто територію будинку [ADDRESS] та встановлено, що придомова територія та квартира знаходяться з захаращеному стані. В кв. №4 ніхто не проживає з моменту смерті [PERSON] а саме з 08.07.2011р по теперішній час (а.с. 141) Відповідно до частини третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно п.3 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільних справах»відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Пункт 2 вищеназваної постанови передбачає, щообґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів та обставин справи, а також допущено ряд грубих порушень процесуального закону, що тягнуть за собою відповідні наслідки. Так, позивач, як в позовній заяві так і в поясненнях і в судових дебатах посилається як на підстави задоволення позовних вимог на ст.71 та 107 Житлового Кодексу України, незважаючи на приписип.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. №2 згідно з якими, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК УРСР. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Проте, позивач, нехтуючи вказані припису закону посилався відразу на дві підстави позову, чим порушив процесуальні вимоги закону. Якщо, розглядати кожну підставу окремо, то відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. №2 « Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами ЖК України»у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Враховуючи ту обставину, що згідно акту держаного виконавця від 28.05.2014 року при виході державного виконавця за адресою [ADDRESS] було встановлено, що представником Фастівської міської ради змінено замки, чим обмежено доступ [PERSON] до житла (а.с. 17), суд приходить до висновку, що [PERSON] не мала можливості користуватися житловим приміщенням внаслідок обмеженні її доступу до спірної квартири. Наявність вказаного обмеження суд оцінює, як поважну причину відсутності у спірному житлі понад передбачений законом шестимісячний строк. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач хоча і посилається в свої поясненнях на те, що відповідачка взагалі не проживала у квартирі з часу смерті брата, тобто з 2011 року, проте жодним письмовим доказом це не підтверджує. Перший акт, про відсутність відповідачки без поважних причин в спірній квартирі датований 20 жовтня 2014 року (а.с.26), а другий 16.06.2015 року (а.с.141). Що стосується показів свідків, то суд критично ставиться до пояснень [PERSON], оскільки вона претендує на спірну квартиру, решта свідків опосередковано підтримують одну або іншу сторону багаторічного конфлікту (які є і сторонами по справі) і більшість показів дають лише зі слів безпосередніх учасників конфлікту, Вищевикладене свідчить про відсутність у суду правових підстав та належних і допустимих доказів для задоволення позову за ст.71 ЖК України, оскільки до 28.05.2014 року (часу заміни замка в спірній квартирі) - відсутні будь-які письмові акти відсутності відповідачки в квартирі без поважних причин, а з часу заміни замка у відповідачки - була поважна причини не перебувати в квартирі, оскільки її доступ до житла був унеможливлений . Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Однак, як вбачається з матеріалів справи відповідачка ніколи не була квартиронаймачем спірної квартири, принаймні це не доведено жодним доказом. Підставою реєстрації відповідачки була згода власника житла, яким на час реєстрації був її брат [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER]. Крім того, відповідь голови комітету самоорганізації населення мікрорайону «Заріччя» № 5/3р-135 про те, що відповідачка проживає за адресою [ADDRESS] не є допустимим доказом, не містить інформації, про те чи постійно відповідачка проживає, чи проживають інші особи за вказаної адресою(а.с.26) . Ця довідка спростовується поясненнями самої відповідачки, яка зазначає, що за вищезазначеною адресою проживає її донька, а вона змушена періодично знаходитись там, після 28.05.2014 року, оскільки позбавлена можливості користуватись житлом, в якому зареєстрована. Таким чином,

Outcome: dismissed