Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 10000 грн., яку спричинив неповнолітній син відповідача [PERSON] його неповнолітньому сину [PERSON] внаслідок заподіяння 08.12.2015 року легкого тілесного ушкодження, що підтверджується судовим рішенням, яке набрало законної сили. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], а відповідач [PERSON], [INFO] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. 08.12.2015 року близько 14 години 30 хвилин під час сьомого академічного уроку на той час малолітній [PERSON] разом з неповнолітньою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, прийшли до навчального приміщення 8-Б класу ЗОШ №28 м. Житомира, розташованого в м. Житомирі по вул. Тараса Бульби-Боровця, 17, де проходив урок зарубіжної літератури для учнів 8-Б класу. Перебуваючи у вказаний час, місці та за вказаних обставин малолітній [PERSON] разом з неповнолітньою особою, яка була учасником конфлікту та матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, ігноруючи загально прийняті норми поведінки в громадських місцях, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, підійшов до малолітнього [PERSON] та безпричинно в присутності сторонніх осіб своєю правою рукою наніс останньому один удар в ділянку лівого плеча, спричинивши [PERSON] тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого плеча, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження. Своїми умисними діями, які виразились в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, [PERSON] вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.296 КК України. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20.09.2017 року, зміненою ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12.12.2017 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст. 296 ч.1 КК України та застосовано до нього примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього з забороною відвідування парків, кафе без супроводу дорослих (близьких родичів), справно відвідувати навчальні заклади (школи) строком на один рік. В судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження неповнолітній [PERSON] зазначив, що він разом з своїми однокласниками Ясінським, Янушевичем, Свірським йшли на урок, проходячи поруч з приміщенням класу, де перебували учні 8-Б класу, Ясінський та Янушевич зайшли в клас та почали наносити удари по учням, що були в класі, потерпілий [PERSON] заступився, він з ним зустрівся на порозі класу і вони вдвох впали на підлогу в коридорі. Він наніс йому два удари в ліве плече кулаком та груди, все це відбувалося в коридорі, їх обступили інші учні, все це припинилося так як вчитель їх насварив, проте Ясінський наніс ще удар потерпілому ногою у бік тулуба. Потерпілий [PERSON] підтвердив надані показання [PERSON], зазначивши, що внаслідок удару в плече йому був спричинений крововилив, а також внаслідок удару по тулубу була пошкоджена селезінка та він перебував на лікуванні. Також суд прийшов до висновку, що винуватість [PERSON] у вчиненні інкримінованих дій підтверджена також і іншими дослідженими доказами, зокрема, висновком судово-медичної експертизи №1151 від 16.06.2016 року, згідно з яким тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого плеча нанесені [PERSON] відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я. Цивільний позов у вказаному вище кримінальному провадженні позивачем не подавався. Позивачем в обгрунтування позову також надано суду копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого, з якої вбачається, що малолітній [PERSON] внаслідок завданих йому тілесних ушкоджень знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні №1 дитячої обласної лікарні з 08.12.2015 року по 21.12.2015 року з діагнозом: закрита травма живота, забій селезінки, забій лівого плеча, м'яких тканин попліччя. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.1 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Оскільки суб'єктом відповідальності за ч.1 ст.1178 ЦК України є відповідач (законний представник особи, стосовно якої застосовано примусові заходи виховного характеру) - [PERSON], остання зобов'язана відшкодувати позивачу, як законному представнику потерпілого моральну шкоду. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. З огляду на ту обставину, що внаслідок протиправних дій малолітнього [PERSON] малолітній син позивача [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, переніс нервовий стрес на очах та в присутності його однокласників, проходив певний період стаціонарне лікування під час якого не мав змоги відвідувати школу, внаслідок чого був порушений навчальний процес, враховуючи характер та обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнав малолітній [PERSON], та виходячи із засад розумності, справедливості і виваженості, а також з огляду на встановлені судом факти, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. Також відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial