Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір оренди землі б/н від 20.08.2012 року, укладений між [PERSON] та ПАСТ «Надія» на земельну ділянку, площею 6,50га, кадастровий номер 3522581200:02:000:0592, скасувати рішення про державну реєстрацію договору оренди землі б/н від 20.08.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАСТ «Надія» на земельну ділянку, площею 6,50га, кадастровий номер 3522581200:02:000:0592, та стягнути з ПАСТ «Надія» на користь [PERSON] судові витрати. Позовну заяву обґрунтовано тим, що в серпні 2016 року позивачу стало відомо про державну реєстрацію нового договору оренди землі б\\н від 20.08.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАСТ «Надія» на його земельну ділянку, площею 6,50га, кадастровий номер 3522581200:02:000:0592. Проте, договір оренди землі б/н від 20 серпня 2012 року на зазначену земельну ділянку з ПАСТ «Надія» [PERSON] не укладав. В результаті огляду наданого співробітниками ПАСТ ксерокопії даного договору позивач стверджує, що підпис в розділі № 17 «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець» договору виконані не [PERSON], а іншою особою, а тому звернувся до суд з позовною заявою. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві. Представник відповідачав судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працював на посаді директора ПАСТ «Надія» до жовтня 2013 року. Вказав, що не памятає коли укладався договір оренди землі з [PERSON], та не памятає чи [PERSON] його підписував. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] володіє земельною ділянкою, призначеною для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташовані на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №592, площею 6,50 га, кадастровий № 3522581200:02:000:0592, на підставі державного акту серія І-КР №035075. 17 вересня 2007 року між [PERSON] та Закритим акціонерним сільськогосподарським товариством «Надія» укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис № 040837200037 від 25.09.2008 р. Згідно пунктів 1.1., 2.1. даного договору оренди землі, відповідач передав позивачеві в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку площею 6.50 га, що розташована на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. У відповідності з пунктом 3.1. вказаного договору оренди землі, договір укладено на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України» (державної реєстрації). Таким чином, строк дії договору оренди землі закінчився 25.09.2018 року. Відповідно до договору оренди земельної ділянки, укладеного 20 серпня 2012 року між [PERSON] та ПАСТ «Надія», встановлено, що між [PERSON] та ПАСТ «Надія» укладено договір оренди земельної ділянки площею 6.50 гектарів, яка розташована на території Великосеверинівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, строком на 10 років. Згідно з висновком експерта Кіровоградського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 226 від 16.12.2016 року встановлено, що підпис, розташований у графі «Орендодавець ([PERSON]В.) розділу «№ 17 Реквізити сторони» договору оренди землі від 20.08.2012 року, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та Публічним акціонерним сільськогосподарським товариством «Надія», в особі директора [PERSON] (орендар), на земельну ділянку загальною площею 6.50 га, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст. 60 ЦПК, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. При цьому, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, умовами дійсності правочину є наступні вимоги: зміст правочину не може суперечити \~\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у встановленій законом формі та повинні бути дотримані спеціальні вимоги до укладення певних видів правочину. \~Недотримання даних умов тягне за собою недійсність правочину. Зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що волевиявлення позивача на укладання договору оренди землі від 20 серпня 2012 року не було, оскільки договір позивачем не підписувався, а відповідно при його укладенні було відсутнє волевиявлення сторони договору, що підтверджено матеріалами справи, а тому договір є недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved