Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 24. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 26.05.2001 зареєстрував з відповідачем шлюб, від якого мають спільних дітей: сина [PERSON] , 2001 року народження, сина [PERSON] , 2004 року народження, та доньку [PERSON] , 2010 року народження. Причиною звернення до суду стало те, що протягом тривалого часу стосунки у подружжя розладились, зникло взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки та різні непорозуміння. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування та шлюб носить тільки формальний характер. Ухвалою від 20.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 16-17). Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Строк для примирення просив не надавати (а.с. 26). Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та проти їх задоволення не заперечувала. Строк для примирення просила не надавати (а.с. 25). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Справа розглядається за правилами спрощеного провадження, на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи клопотання відповідача про те, що не заперечує проти задоволення вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу без участі сторін, за наслідками чого винести рішення про задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтовані та не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.05.2001, згідно свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 24 (а.с. 6). Згідно свідоцтв про народження, сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8). На теперішній час шлюб носить лише формальний характер - протягом тривалого часу стосунки у сім?ї розладилися, сторони мають різні погляди на сімейне життя, зникло взаємопорозуміння і взаємоповага. Фактично сім`я припинила своє існування та шлюб носить тільки формальний характер. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу (далі СК) України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не припускається. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їх дітей, що мають істотне значення. За змістом статті 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. За викладених обставин, суд враховує фактичні взаємовідносини між подружжям, дійсні причини пред`явлення позову до суду, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків. У свою чергу відповідач, в адресованій на адресу суду заяві, не заперечувала щодо розірвання шлюбу з позивачем, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаєморозуміння, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя та їх дітей, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved