Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] зазначивши, що відповідачі є її членами сім'ї, та були зареєстровані у належному їй будинку. З серпня 2016 року відповідачі в будинку не проживають, місцезнаходження відповідачів не відоме, тому вони можуть бути визнаними такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідачі не приймають участі у сплаті комунальних послуг та утриманні будинку, тим самими здійснюють перешкоди у здійсненні права позивача на користування та володіння майном. В судове засідання позивач не з'явилась, від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явились, не повідомили суд про причини неявки, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за їх відсутності, а також відзив на позов від них не надходило, тому суд визнає їх неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 березня 2015 року, виданого приватним нотаріусом Мелітопольського районного округу Запорізької області [PERSON], зареєстроване в реєстрі за [NUMBER], що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 23 березня 2015 року /а.с.7-8/. Відповідно до копії довідки, виданої головою Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 1443 від 12 червня 2018 року, за адресою: [ADDRESS] дійсно зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], однак не проживають за вказаною адресою з серпня 2016 року /а.с.9/. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], законний представник якого є [PERSON] більше одного року в житловому будинку [ADDRESS] не проживають, їх речей та іншого майна в будинку немає, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідачі не пред'являли. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved