Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що за рішенням суду яке набрало законної сили з відповідачів стягнуто грошові кошти за кредитним договором. Посилаючись на те, що він є правонаступником кредитора і зобов`язання позичальника забезпечене порукою та іпотекою, позивач просить в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки у вигляді житлового будинку і земельної ділянки та виселити відповідачів із вказаного нерухомого майна. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги заяви та просив задовольнити позов з викладених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не заперечив фактичних обставин, що викладені у позовній заяві, однак просив відмовити в задоволенні позову з причин пропуску позовної давності. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не прибули, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши вступне слово представників сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 25.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 11335189000, відповідно до якого останньому було надано кредитні кошти в сумі 197 000 доларів США (а.с. 11 - 20). Того ж дня, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] укладено договір іпотеки № 83265/6622, відповідно до якого предметом іпотеки є належне останній на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок і земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21 - 24). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2011 року на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто кредитну заборгованість за договором кредиту № 11335189000 від 25.04.2008 року. Вказану обставину представники сторін визнали і не оспорили в судовому засіданні під час розгляду справи по суті. При цьому, суд не має права користуватись як доказом та відповідно оцінювати додану до позову роздруківку з Єдиного реєстру судових рішень, Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2011 року, оскільки воно містить зазначення «особа_1» і «особа_2», що унеможливлює ідентифікацію вказаних осіб та не завірене належним чином відповідно до Інструкції з діловодства і не містить відмітки про набрання ним законної сили (а.с. 25 - 30). За умовами договору факторингу № 1, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект», останнє набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11335189000 від 25.04.2008 року укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] (а.с. 31 - 34). Також, відповідно до укладеному між ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Колект» Договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 року, позивач набув право вимоги за укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] договором іпотеки № 83265/6622 від 25.04.2008 року (а.с. 35 - 37). Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.2020 року, відповідач [PERSON] є власником житлового будинку і земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 40 - 41). При цьому, вирішуючи справу, суд виходить з наступного. Норми статей 256 і 257 ЦК України передбачають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зокрема, ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2013 року було залишено без розгляду цивільну справу за позовом ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 137). Отже, враховуючи положення наведених норм цивільного законодавства, слід зробити висновок, що позивач довідався про порушення свого права ще в листопаді 2013 року. Відбиток штампу вхідної кореспонденції Васильківського міськрайонного суду Київської області, що міститься на першому аркуші позовної заяви, свідчить про факт отримання судом даного позову, що розглядається 12 березня 2020 року за Вх. № 5831. Дана обставина вказує на те, що позивач пропустив встановлений законом строк позовної давності для захисту своїх цивільних прав, на строк понад чотири роки. Одночасно, суд враховує норми частин другої і третьої статті 264 ЦК України, відповідно до якої позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Також, суд застосував норму частини першої статті 265 ЦК України, за приписами якої, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Тобто, строк позовної давності за вимогами позивача перервався у 2013 році, коли він подав цивільний позов до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та почався спочатку з 2013 року. Стороною позивач не наведено жодних причин з яких ним пропущено строк звернення до суду, а тому суд приходить до висновку, що строк позовної давності пропущено через неповажні причини, оскільки судом не встановлено будь-яких обставин, які б обмежували позивача у реалізації наданого йому права на звернення до суду за захистом своїх інтересів у строки встановлені законом. Отже, суд приходить до висновку, що позивач мав реальну можливість своєчасно у межах строку позовної давності звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права. Норми частин 3 і 4 статті 267 ЦК України передбачають, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, будь-яких обставин поважності причин пропущення позовної давності, стороною позивача не наведено та відповідних доказів цього суду не надано. Таким чином, враховуючи заяву представника відповідача про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити саме з підстав спливу позовної давності. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed