Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ПАТ «Херсонський завод карданних валів» на його користь заборгованість по заробітній платі за грудень 2013 року в сумі 25 136,00 грн. та середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 30.12.2013 року по 14 квітня 2014 року в сумі 14 205,07 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що з 13.07.2009 року він був прийнятий на роботу до ПАТ «Херсонський завод карданних валів» на посаду юрисконсульта 1-ї категорії. 27.12.2013 року він звільнився з ПАТ «ХЗКВ», про що видано наказ № 67 від 27.12.2013 року. На момент звільнення відповідач, посилаючись на відсутність грошових коштів, заробітну плату йому не виплатив. Вважав дії боржника незаконними, оскільки виплата всіх сум, що належать працівникові від підприємства, проводиться в день звільнення, а у разі такої не виплати підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Також позивач збільшив позовні вимоги, а саме просив суд стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні по день винесення рішення, а саме 07.05.2014 року у сумі 16 860,30 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини не явки суду не пояснив, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 224 та ч. 2 ст. 225 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Судом встановлено, що з 13.07.2009 року по 27.12.2013 року позивач працював у ПАТ «Херсонський завод карданних валів», що підтверджується наданою ним копією трудової книжки. Згідно довідки № 030/508 від 07.05.2014 року, що надана ПАТ «Херсонський завод карданних валів», заборгованість підприємства перед позивачем із заробітної плати складає 34 610,00 грн., а саме: за жовтень 2013 року - 4864 грн., за листопад 2013 року - 4610,00 грн., за грудень 2013 року - 25 136,00 грн. Оскільки вказана заборгованість і досі не виплачена відповідачем, суд вважає за необхідне стягнути її на користь [PERSON], проте з урахуванням заявлених ним позовних вимог, за межі яких суд не має права виходити, а саме за грудень 2013 року в сумі 25 136,00 грн. Крім того, відповідно довідки № 030/507 від 07.05.2014 року, що надана ПАТ «Херсонський завод карданних валів», середньоденна заробітна плата [PERSON] на час звільнення складала 196,05 грн. Кількість днів затримки розрахунку при звільненні з 27.12.2013 року (день звільнення) по 07.05.2014 року (день винесення рішення) становить 86 днів. У зв»язку із зазначеним суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню його середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 16 860,30 грн. виходячи з розрахунку: 196,05 грн. х 86 днів = 16 860,30 грн. При цьому суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку й інших обов»язкових платежів, оскільки справляння і сплата цього податку є відповідно обов»язком роботодавця та працівника і не входить до компетенції суду. Судові витрати в розмірі 419,96 грн. підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved