Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що між Публічним акціонерним товариством « Комерційний банк « Український фінансовий світ» та [PERSON] 10 січня 2014 року укладено кредитний договір № 008/2318-О, на підставі якого позивач надав відповідачу кредитні кошти з лімітом у сумі 5\~100,00 гривень з процентною ставкою 24% річних на строк до 09 січня 2015 року. З дати отримання кредитних коштів відповідачем здійснено лише часткову оплату кредиту та нарахованих відсотків , згідно з умовами договору, а починаючи з 10 січня 2015 року відповідач не виконує зобовязань, взятих на себе за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів. У звязку із цим у відповідача виникла заборгованість , яка станом на 13 листопада 2016 року становить 8\~913 гривень 39 коп., та складається з наступного: -3\~423гривень 07 коп. - заборгованість за кредитом; -1\~900 гривень 53 коп. - заборгованість за процентами; -3\~589 гривень 79 коп. пеня. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 8\~913 гривень 39 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1\~379 гривень 00 коп. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справу у його відсутність, а також про згоду на ухвалення судом заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився. Згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. Відповідно дост. 10 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно дост. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно дост. 57 ЦПК Українидоказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно дост. 58 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в пункті 6постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», при ухваленні рішення суд відповідно дост. 212 ЦПК Україниоцінює докази з урахуванням вимог ст. ст.58та59 ЦПК Українипро їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно дост. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно частини 1ст. 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(в редакціїЗакону України від 1 грудня 2005 року № 3161-IV) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Частиною 4ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»також встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6)умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Відповідно дост. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно дост. 627 ЦК Українивідповідно достатті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1ст. 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Виходячи з наведених правових норм, єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору та досягнутих сторонами умов такого договору є укладений ними в письмовій формі кредитний договір, зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, зокрема, суму кредиту, строк та порядок її повернення; річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати; відповідальність за порушення умов кредитного договору, в тому числі розмір та порядок нарахування пені за прострочення виконання кредитних зобовязань. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що Публічним акціонерним товариством « Комерційний банк « Український фінансовий світ» та [PERSON] 10 січня 2014 року укладено кредитний договір № 008/2318-О, на підставі якого позивач надав відповідачу кредитні кошти з лімітом у сумі 5 100,00 гривень з процентною ставкою 24% річних на строк до 09 січня 2015 року. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог ні оригінал, ні належним чином посвідчену копію договору про надання відповідачу кредиту, заборгованість за яким вимагає стягнути, не надав. Надані на підтвердження факту заволодіння майном банку звернення до Міністерства внутрішніх справ України від 15 серпня 2014 року № б/н, відповідь Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 25 грудня 2015 року за №4/1335, не є доказами укладення між сторонами кредитного договору. На підтвердження позовних вимог ПАТ «КБ «УФС» надало виписки з особових рахунків, відкритих на імя [PERSON] за період з 10 січня 2014 року по 18 листопада 2016 року , зокрема, за рахунками: 26253004200319.980, 22076003200319.980, 26276003200319, 22096005200319.9810. Однак суд вважає, що зазначені виписки з особових рахунків не є належним та допустимими доказами укладення між сторонами кредитного договору, змісту його умов та отримання позивачем коштів за кредитним договором. З виписок цих особових рахунків не вбачається зміст зобов`язань банку та позичальника щодо умов надання кредитних коштів, їх повернення та сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до частини 2ст. 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 1056-1ЦК Українипроцентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Будь-яких доказів щодо типу та розміру процентної ставки, порядку сплати процентів за користування кредитними коштами позивачем суду не надано. Заявляючи позовні вимоги про стягнення пені, позивач в позовній заяві не зазначив чи була вона передбачена договором, за порушення яких зобов`язань, в якому розмірі. Будь яких доказів щодо наявності між сторонами домовленості щодо права позивача на неустойку (пеню) за порушення зобов`язань за договором та її розміру позивач суду не надав. Відповідно до частини 4ст. 60 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наявність об`єктивних перешкод у наданні банком кредитного договору, на що посилається позивач, не є підставою для звільнення позивача від доказування факту укладення ним кредитного договору з відповідачем. Відповідно до частини 1ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справах позовного провадження суд не має права витребувати необхідні докази за власною ініціативою. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Надані позивачем докази не підтверджують факт укладення з відповідачем кредитного договору, умови надання кредитних коштів. Позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження факту виконання ним своїх зобов`язань за кредитним договором, зокрема, не доведено, що відповідач має перед банком кредитні зобов'язання. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до [PERSON] про стягнення заборгованості не обґрунтовані і не підлягають задоволенню. На підставівикладеного,

Outcome: dismissed