Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 13 листопада 2006 року ВАТ «Родовід Банк» уклав з [PERSON] кредитний договір №40/АА-008.06.2, відповідно до якого Банк надав їй кредит у розмірі 38 250, 00 дол. США, зі сплатою 13, 0 % річних за користування кредитними коштами на придбання автомобіля марки Subaru, модель Outback, 2006 року випуску, з датою остаточного повернення кредиту 13 листопада 2011 року. В забезпечення належного виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 13 листопада 2006 року ВАТ «Родовід Банк» уклав з [PERSON] договір поруки, згідно з яким поручитель та позичальник відповідають перед Банком за кредитним договором як солідарні боржники. Станом на 01 жовтня 2014 року [PERSON] не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого в неї виникла прострочена заборгованість, яка складається з: суми заборгованості по кредиту та процентам за період з 12 грудня 2006 року по 01 жовтня 2014 року в розмірі 26 508, 33 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01 жовтня 2014 року складає 710 859, 86 грн.; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам за період з 13 листопада 2011 року по 01 жовтня 2014 року в розмірі 49 153, 44 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01 жовтня 2014 року складає 636 496, 99 грн.; 3% річних від суми пристроченої заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 5 742, 67 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01 жовтня 2014 року складає 74 362, 87 грн. Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за місцем їх реєстрації згідно вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляли. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. До суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 адресоване [PERSON] за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що вона до операторів поштового зв'язку не зверталась. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків відповідачами, тому суд вважає, що останні про розгляд справи були сповіщені належним чином. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 листопада 2006 року ВАТ «Родовід Банк» уклав з [PERSON] кредитний договір №40/АА-008.06.2, відповідно до якого Банк надав їй кредит у розмірі 38 250, 00 дол. США, зі сплатою 13, 0 % річних за користування кредитними коштами на придбання автомобіля марки Subaru, модель Outback, 2006 року випуску, з датою остаточного повернення кредиту 13 листопада 2011 року. В забезпечення належного виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 13 листопада 2006 року ВАТ «Родовід Банк» уклав з [PERSON] договір поруки, згідно з яким поручитель та позичальник відповідають перед Банком за кредитним договором як солідарні боржники. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно п. 3.9 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, сплати процентів, боржник сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, встановленої п. 1.5 цього договору за кожний день прострочки від суми простроченої заборгованості. Відповідно до п. 1.3 договору поруки поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі, на тих же умовах та в тій ж строки, що і позичальник. За ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Також судом встановлено, що станом на 01 жовтня 2014 року [PERSON] не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого в неї виникла прострочена заборгованість, яка складається з: суми заборгованості по кредиту та процентам за період з 12 грудня 2006 року по 01 жовтня 2014 року в розмірі 26 508, 33 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01 жовтня 2014 року складає 710 859, 86 грн.; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам за період з 13 листопада 2011 року по 01 жовтня 2014 року в розмірі 49 153, 44 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01 жовтня 2014 року складає 636 496, 99 грн.; 3% річних від суми пристроченої заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 5 742, 67 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01 жовтня 2014 року складає 74 362, 87 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За таких обставин суд вважає вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В той же час, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів пені за період з 13 листопада 2011 року по 01 жовтня 2014 року, та вважає за можливе стягнути таку пеню за період з 01 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2014 року в розмірі 6 202, 05 дол. США, що по курсу НБУ станом на 01 жовтня 2014 року складає 80 316, 55 грн. Крім того, безпідставною є також вимога позивача щодо стягнення з [PERSON], [PERSON] 3% річних від суми пристроченої заборгованості по кредиту та процентам в розмірі 5 742, 67 дол. США, виходячи з наступного. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У судовому засіданні доведено, що сторонами під час укладення кредитного договору13 листопада 2006 року був встановлений інший розмір відсотків, а саме 13, 0 % річних за користування кредитними коштами. Тому дану частину позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» суд також вважає необґрунтованою. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачами договірних зобов'язань, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial