Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить вилучити у [PERSON] транспортний засіб М1 ЗАЗ 110206, номер кузову [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], виготовлений 2003 року ЗАТ з іноземною інвестицією «Запорізький автомобілебудівний завод», вартістю 13270,00 грн. та передати його Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 р. N 999 (далі - Порядок), інвалід з дитинства І групи [PERSON] був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації за рахунок коштів державного бюджету вказаним транспортним засобом. Відповідно до п. 6 Порядку інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. 03 грудня 2003 року батько інваліда [PERSON] письмово звернувся до Головного управління про видачу транспортного засобу забезпеченого за рахунок коштів державного бюджету, якому роз'яснено вимоги Порядку, що підтверджується відповідним зобов'язанням. На підставі заяви [PERSON] рішенням колегії Головного управління від 24.11.2005 № 13-3 інваліду видано довідку про реєстрацію автомобіля від 01.12.2005 №196д/05. [INFO] інвалід [PERSON] помер. Пунктом 16 Порядку, передбачено, що члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. 23 лютого 2011 року батько інваліда [PERSON] звернувся до управління із заявою щодо видачі довідки-рахунку для сплати коштів за даний автомобіль. 17 травня 2011 року Головним управлінням видано довідку-рахунок про результати розрахунку ступеня зношення автомобіля для сплати коштів, але кошти відповідачем не було сплачено. 22 жовтня 2014 року позивачем направлено листа відповідачу з вимогою в добровільному порядку повернути автомобіль ЗАЗ, яким був забезпечений інвалід. Враховуючи те, що інвалід [PERSON] помер, а член сім'ї померлого інваліда [PERSON] звернувся із заявою щодо переоформлення автомобіля, але подальші дії по оплаті вартості автомобіля ним не виконані, то автомобіль відповідно до вимог пункту 16 Порядку повинен бути повернутий державі. В судовому засіданні представник позивача Олійник О.М. позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідачу надсилалась довідка-рахунок, однак він не оплатив розрахункової вартості автомобіля в шестимісячний строк. На даний час навіть за бажання відповідача здійснити оплату строк не може бути продовжено та автомобіль підлягає поверненню. В судових дебатах висловила думку про можливість продовжити строк оплати за рішенням суду. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач пояснив, що він вчасно звернувся до управління соцзахисту із заявою про видачу довідки-рахунку для сплати коштів за даний автомобіль, однак довідки так і не отримав. Якщо позивач не бажає вирішити спір мирно і прийняти оплату на даний час, то просив застосувати позовну давність та відмовити в позові з цих підстав. Представник третьої особи УДАІ УМВС України у Черкаській області в судове засідання не з'явився. Звернулись до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 р. N 999 (далі - Порядок), інвалід з дитинства І групи [PERSON] був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (далі - Головне управління) за рахунок коштів державного бюджету транспортним засобом ЗАЗ 110206. 03 грудня 2003 року батько інваліда [PERSON] письмово звернувся до Головного управління із заявою про видачу транспортного засобу забезпеченого за рахунок коштів державного бюджету та йому було роз'яснено вимоги Порядку, що підтверджується відповідним зобов'язанням (а.с.7, 8). Згідно довідки Обласного управління соціального захисту населення Черкаської ОДА від 03.12.2003 року № 35/05 [PERSON], як батькові інваліда з дитинства 1 групи [PERSON], був виданий автомобіль «Таврія» на пільгових умовах (30%) із звичайним керуванням моделі 11020632, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] без права продажу чи передачі іншій особі ( а.с.9). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] ( а.с. 13). 23 лютого 2011 року [PERSON] звернувся до управління праці та соціального захисту Звенигородської РДА з письмовою заявою про видачу йому довідки-розрахунку для викупу автомобіля ЗАЗ 110206 та його заява разом з іншими документами була надіслана для розгляду до Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської ОДА 01.03.2011 року ( а.с. 14, 15). Позивач надав суду копію довідки-рахунку про результати розрахунку ступеня зношення автомобіля від 17.05.2011 року № 267-05 та стверджує, що така довідка надсилалась відповідачу, однак не надав жодних доказів того, що така довідка дійсно надсилалась та була отримана відповідачем. Натомість відповідач категорично заперечує отримання ним такої довідки до часу розгляду справи судом. При цьому визнає, що до цього часу не оплатив вартості автомобіля саме через відсутність такої довідки. 22 жовтня 2014 року позивач направив відповідачу лист-повідомлення про необхідність добровільного повернення автомобіля (а.с. 19). 12 листопада 2014 року [PERSON] звернувся із заявою до відповідача, в якій вказав, що не отримав довідки-рахунку та просив допомогти вирішити питання викупу автомобіля (а.с. 20). 11 грудня 2014 року позивач направив [PERSON] лист-повідомлення, в якому роз'яснив, що довідку-рахунок йому було надіслано 17.05.2011 року та станом на 09.12.2014 року квитанцію про сплату залишкової вартості автомобіля відповідач не надав. Якщо [PERSON] не поверне автомобіль добровільно, то позивач звернеться до суду (а.с. 22). Відповідно до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 р. N 999 іншому члену сімї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) управлінню соціального захисту. Інвалід дитинства [PERSON] був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської ОДА за рахунок коштів державного бюджету транспортним засобом ЗАЗ 110206 і користувався ним менше 10 років, а тому автомобіль міг бути переданий у власність одному із членів сім'ї інваліда, за умови сплати ним вартості автомобіля протягом шести місяців з дня смерті інваліда, або підлягає поверненню. Відповідач [PERSON] не оплатив вартість автомобіля протягом шести місяців та не повернув його, а тому право позивача є порушеним. Разом з тим, відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити в позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частина 4 ст. 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що інвалід [PERSON], який був забезпечений автомобілем на пільгових умовах, помер [INFO] та 23 лютого 2011 року його батько [PERSON] звернувся із заявою до позивача про викуп автомобіля. Отже, позивачу було відомого про смерть інваліда [PERSON] та шестимісячний строк для оплати вартості автомобіля членами сім'ї померлого інваліда закінчився 20 серпня 2011 року. З цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про повернення автомобіля відповідачем в зв'язку з несплатою вартості автомобіля. Строк позовної давності, який в даному випадку є загальним, закінчився 20 серпня 2014 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 02 лютого 2015 року, тобто з пропуском строку. Лист від 22.10.2014 року був надісланий Департаментом соціального захисту населення облдержадміністрації члену сім'ї померлого інваліда [PERSON] з вимогою в добровільному порядку повернути автомобіль ЗАЗ вже після закінчення строку позовної давності. Позивач просив у позовній заяві поновити строк звернення до суду, однак не навів жодних причин пропуску строку, а тому суд вважає, що строк позовної давності пропущено без поважних причин та в задоволенні позову слід відмовити з цих підстав. Продовжити строк на оплату відповідачем вартості автомобіля, як пропонувала представник позивача в дебатах, суд не може, оскільки з такими позовними вимогами ніхто із сторін не звертався, а суд проводить розгляд лише в межах заявленого позову. Враховуючи те, що в позові відмовлено повністю, судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed