Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить, посилаючись на ст. 218,509, 526, 901 ЦК України, стягнути з відповідача на його користь заборгованість за виконані роботи по ремонту автомобіля в розмірі 16 505 грн. Позов мотивує тим, що 02 січня 2016 року між ним та [PERSON] було укладено усну угоду про надання послуг по виконанню робіт, зокрема, ремонту автомобіля Сітроен Берлінго, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] в строк до 01 березня 2016 року, а відповідач у свою чергу мав оплатити послуги у розмірі 200 доларів США, що складає 5460 грн. Крім того позивач взяв на себе зобов'язання за власні кошти придбати необхідні для ремонту автомобіля матеріали, а відповідач сплатити витрачені ним кошти. На придбання зазначених матеріалів позивач витратив 11045 грн. Позивач свої зобов'язання виконав належним чином , а відповідач зобов'язався до 02 березня 2016 року розрахуватись з ним, про що склав власноручно письмову розписку. Проте на даний час відповідач заборгованість у сумі 16 505 грн. не сплатив та відмовився від її сплати. Також просить стягнути вирати на правову допомогу в сумі 5000 грн, а всього 21 505 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав та подав зустрічний позов до [PERSON] про стягнення збитків на усунення недоліків роботи , який ухвалою суду був об'єднаний в одне провадження із первісним позовом. 02 грудня 2016 року представник відповідача [PERSON] подав заяву про залишення зустрічного позову без розгляду. Ухвалою суду від 02 грудня 2016 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] залишений без розгляду. В подальшому представник відповідача [PERSON] позов визнав частково в сумі 5460 гривень боргу за виконану роботу по ремонту автомобіля, вартість витрачених матеріалів на ремонт автомобіля не визнав. Заперечив також проти відшкодування витрат позивача на правову допомогу з мотивів недоведеності понесення таких витрат. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Згідно до статті 204 ЦК України, яка передбачає презумпцію правомірності правочину, правочин є дійсним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Згідно з положеннями ст.ст. 626, 638, 639 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Зі змісту наведеної норми слідує, що предмет договору підряду становить виготовлення речі, її обробка, переробка, ремонт або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Таким чином, наслідком діяльності підрядника є створення уречевленого (матеріального) результату, тобто реального, фізично існуючого предмету, який є самостійним об'єктом цивільних прав, являє собою цінність для замовника і підлягає оплаті останнім. На відміну від договору підряду, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Отже, під послугами слід розуміти дії виконавця, спрямовані на досягнення певного корисного ефекту не у вигляді створення уречевленого результату, а у вигляді діяльності самої по собі. Крім того, однією з характерних особливостей послуг є їх споживання в процесі надання, тобто безпосередньо під час здійснення певної діяльності, хоча вони і передбачають досягнення певних результатів, невід'ємних від самої роботи. З аналізу норм ст. 901 ЦК України та ст. 837 ЦК України вбачається, що предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника, який набуває тієї чи іншої матеріалізованої форми шляхом, зокрема, відновлення, переробки, ремонту речей, втім в договорі надання послуг результат роботи не має подібного речового відтворення. Тому за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду, оскільки його предметом є кінцевий результат - предмет матеріального світу, а не послуга, що споживається в процесі її надання. Цивільним кодексом України не передбачено обмежень щодо форми вчинення договору підряду. Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або у письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. За своєю правовою природою договір підряду є двостороннім, відплатним та консенсуальним. За вказаним договором на замовнику лежить кореспондуючий обов'язок прийняти та оплатити виконану роботу. Як було встановлено судом в судовому засіданні, правовідношення між [PERSON] та [PERSON] виникли 02 січня 2016р. на підставі усного договору підряду, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язався виконати роботи по ремонту автомобіля Сітроен Берлінго, 2004 року випуску, р.н. [NUMBER] та придбати необхідні для ремонту матеріали, а [PERSON] зобов'язався оплатити такі роботи та матеріали. В судовому засіданні жодною із сторін не заперечувалося, що всі домовленості носили усний характер, письмові документи між сторонами щодо визначення ціни договору попередньо укладені не були, платіжні квитанції не вимагались, акти приймання-передачі сторонами не складались. Відповідач [PERSON] транспортний засіб у позивача [PERSON] після проведених ремонтних робіт забрав, але не оплатив роботу та вартість використаних матеріалів. В поданій до суду позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що сторонами узгоджено, що вартість ремонтних робіт складатиме 200 доларів США , що еквівалентно на день подачі позову 5460 грн., а вартість матеріалів, згідно накладної від 19 січня 2016 року становить 11045 грн. Відповідач [PERSON] вказав, що згідно домовленості [PERSON] мав його інформувати, які роботи мали проводитись, які для цього необідні матеріали та їх вартість, а він мав погоджуватись на проведення робіт та закупляти матеріали самостійно. Суд відноситься критично до даних показань [PERSON], оскільки при прийнятті автомобіля 02 березня 2016 року ним була написана розписка, згідно якої останній забрав належний йому автомобіль у [PERSON] та зобов'язався повернути кошти за його ремонт в сумі 200 доларів США та кошти за матеріали. Суд вважає, що вказана розписка свідчить про прийняття [PERSON] роботи, виконаної підрядником. Згідно ч. 1 ст. 839 ЦК України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу. Згідно ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Відповідно до вимог ст. 853 ЦК України , замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). В судовому засіданні відповідач визнав, що надав позивачу лише такі запчастини для ремонту автомобіля : два бокових дзеркала, два бокових передніх скла, передне скло та кришу. Крім того сторони визнали, що технічний стан автомобіля під час його передачі для ремонту та після ремонту, відповідав представленим суду фотознімкам. Згідно накладної від 19 січня 2016 року виданої ПП «[PERSON].» на ім'я [PERSON], вартість придбаних матеріалів склала 11045 грн. Оскільки позивачем [PERSON] подано суду належні та допустимі докази на підтвердження вартості проведення ним робіт по ремонту автомобіля та витрат на придбання матеріалів для ремонту, а відповідачем [PERSON] дані докази не спростовані, суд вважає , що позов про стягнення заборгованості за виконані роботи по ремонту автомобіля та придбання матеріалів підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно доводів [PERSON], після виконаних робіт [PERSON] та передачею автомобіля в його користування, ним були виявлені суттєві недоліки ремонтних робіт, про що, на його думку, свідчать фотокартки. Разом з тим, відповідні претензії позивачу щодо якості ремонту автомобіля та кількості витрачених матеріалів [PERSON] не направляв, тоді як недоліки з його доводів, було виявлено ще 01 березня 2016 року. Проте, суд вважає, що дані фотокартки не можуть безпосередньо свідчити про неналежну якість роботи [PERSON], оскільки автомобіль за свідченнями [PERSON] використовувався ним за його цільовим призначенням до пред'явлення позову більше чотирьох місяців та за участю даного автомобіля , після його ремонту [PERSON], сталась ДТП. Відповідач, не заперечуючи факту використання позивачем матеріалів для ремонту автомобіля та придбання їх за власні кошти, заперечує їх кількість та вартість, зазначені в накладній від 19 січня 2016 року, вказує , що за змістом та формою накладна не відповідає вимогам закону та свідчить лише про рух товарів ПП [PERSON]. Достовірних доказів щодо недоліків у виконаній роботі з вини [PERSON], кількості та вартості витрачених на ремонт автомобіля матеріалів [PERSON] не надано, а тому його заперечення суд не приймає до уваги. Позивач при поданні позову помилково визначив, що між ним та відповідачем виник спір при виконанні договору про надання послуг, проте така помилковість не впливає на правильність підстав прийняття рішення судом та не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог, оскільки відповідає визначеним ними способам захисту суб'єктивних цивільних прав , за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушення. У зв'язку з цим суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Під час прийняття рішення суд розподіляє між сторонами судові витрати.Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, до яких , зокрема, відносяться витрати на правову допомогу. При розподілі судових витрат суд керується ст. 88 ЦПК України, зі змісту якої вбачається, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідачем [PERSON] надано копію посвідчення серії [NUMBER], відповідно до якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій та зазначено, що відповідно до п.13 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, учасники бойових дій - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав. Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за угодою по виконанню робіт. Отже, даний спір не пов'язаний із порушенням прав [PERSON], як учасника бойових дій, тому він не звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп, слід стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] Щодо вимог [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також докази, що підтверджують факт надання такої допомоги. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не доведено понесення таких витрат, а надані лише договір про надання правової допомоги, в п. 4.2 якого прописано, що гонорар адвоката погоджується за взаємною згодою сторін та складає 5000 гривень, що не підтверджує понесення позивачем таких витрат, оскільки не є офіційним фінансовим документом. Таким чином, суд вважає, що в частині стягнення на користь [PERSON] витрат на правову допомогу слід відмовити.

Outcome: approved