Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 24424,27 гривень невиплаченої заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що працював з 11.05.2005 року у відповідача слюсарем з механоскладальних робіт ремонтно-механічного виробництва. З 07.11.2016 року його звільнено у звязку з ліквідацією підприємства. Починаючи з 01.08.2015 року і до дня звільнення йому не виплачувалась заробітна плата. З таких підстав, для захисту своїх конституційних прав на справедливу винагороду за працю, змушена звертатись до суду. Окрім цього, просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює у 500 грн. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та без повного фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, уточнені позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та без повного фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, позов визнає. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного: Статтею ст.43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Встановлено, що позивач працював у відповідача, 07.11.2016 року звільнений у звязку з ліквідацією підприємства. Згідно довідки ПАТ «Дрогобицького заводу автомобільних кранів» від 14.12.2016 року №709 заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати становить 24424,27 грн. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Згідно ст.12 Конвенції МОП №95 «Про захист заробітної плати» 1994р. та ст.47 КЗпП України у день звільнення роботодавець зобовязаний провести повний розрахунок із працівником, який звільняється. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. ст.47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до розяснень у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер неправомірних дій відповідача, його поведінку після невиплати заробітної плати, тривалість порушення прав позивача, як наслідок порушення нормального ритму життя, нормальних життєвих звязків, тяжкість вимушених змін, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. А тому, враховуючи вимоги п.п.3,5,6,9,13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, з відповідача слід стягнути в користь позивача 500 грн. моральної шкоди. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved