Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь у розмірі 18093,41 грн, та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстрований він, його дружина [PERSON] , та двоє неповнолітніх дітей. За період з 01 квітня 2016 року по 01 січня 2019 року ним було сплачено за комунальні послуги за дану квартиру у розмірі 36 186,82грн., а саме: за теплопостачання, за послуги з управління багатоквартирним будинком, за водопостачання та водовідведення, за вивіз твердих побутових відходів, за технічне обслуговування домофонної системи, за спожитий газ, за електричну енергію. Відповідачка зареєстрована в даній квартирі та мешкає, але відмовляється сплачувати за отримані комунальні послуги вже протягом 3 років. Тому вважає, що з відповідачки повинно буди стягнуто Ѕ частину сплачених ним коштів за комунальні послуги. 16 травня 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. 13 червня 2019 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає. В обґрунтуванні відзиву зазначила, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Крім нього, в квартирі прописані: вона та їх двоє дітей. Вона з позивачем знаходиться у шлюбі, працює, кошти, які вона заробляє витрачає на потреби сім`ї. Всі платежі за квартиру робив її чоловік, оскільки на нього відкриті особисті рахунки на підставі права власності на квартиру. Вважає, що позивач, як власник житла, повинен утримувати майно, що йому належить відповідно до ст. 322 ЦК України. Крім того, з акту від 19 березня 2019 року, який позивач долучив до матеріалів справи, вбачається, що вона вже не проживає у квартирі, а тому просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. 02 липня 2019 року позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що з лютого 2016 року шлюбно-сімейні відносини між ним та відповідачкою припинено, вони разом з відповідачем однієї родиною не проживають, сумісного господарства не ведуть, не мають спільних видатків та доходів, спільного бюджету, кошти які заробляє відповідачка не витрачаються на потреби сім`ї. Вихованням дітей повністю займається він сам, вони знаходяться на його повному матеріальному забезпеченні, відповідачка ніякої матеріального допомоги дітям не надає. В листопаді 2018 року відповідачка сама літала на відпочинок до Єгипту, дітей залишила з ним. Зараз він готує позовну заяву про розірвання шлюбу з відповідачкою. 16 липня 2019 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання з`явився, підтримав заявлений позов, просив його задовольнити та пояснив, що спільного бюджету з відповідачкою в нього не було. Вона іноді купувала продукти харчування, пральний порошок, бувало і на дітей витрачала гроші. Діти знаходяться на його утриманні. Відповідач у судове засідання з`явилась, заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що у квартирі проживає з 2000 року. Разом з позивачем мають двох дітей 2001 та 2011 року народження. З декретної відпуски вийшла у 2013 році. За комунальні послуги сплачувала разом з позивачем, на якого відкритий особовий рахунок на квартиру. З березня 2018 року припинила вести з позивачем спільний бюджет та припинила давати кошти позивачу, так як оплачувала платежі за школу. Позивач кошти на утримання дітей не надає, тому у травні 2019 року вона подала позов до суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей. На теперішній час вона проживає у цій квартирі, дітям купує одяг та взуття. Раніше вона сама вела бюджет, власних розрахунків з приводу оплати комунальних послуг вона не вела. З`ясувавши позицію сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що наявні законні підстави ухвалення рішення про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 вересня 2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 14) та мають від шлюбу двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження (а.с. 12, 13). Позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с. 16), в якій зареєстровані чотири особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/5003 від 21 лютого 2019 року про реєстрацію та склад сім`ї (а.с. 15). Сторони проживають разом з дітьми у квартирі [ADDRESS] і спільно вели господарство з 2000 року по березень 2018 року, про що свідчать пояснення відповідача, а також акт про проживання відповідачки у зазначеній квартирі (а.с. 19). Позивач сплачував кошти по оплаті житлово-комунальних послуг за утримання квартири [ADDRESS] , що підтверджується наданими ним копіями квитанцій (а.с. 20-56). Сторони припинили вести спільний сімейний бюджет з березня 2018 року, відповідач з того часу не надає кошти на оплату житлово-комунальних послуг, однак продовжує проживати у квартирі позивача та утримує дітей. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком та комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. У відповідності до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Частиною 1 ст. 59 СК України, той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, вислухавши сторони, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з тим, що сторони з березня 2018 року не підтримують подружніх відносин, мають окремий бюджет, але продовжують проживати спільно на одній житловій площі, а саме у квартирі [ADDRESS] , належній на праві власності позивачу, тому відповідач, як член сім`ї останнього також зобов`язана утримувати квартиру та сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами. Таким чином з [PERSON] підлягає стягненню 1/2 частина від сплачених позивачем коштів по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року, які згідно проведених розрахунків судом, на підставі наданих позивачем квитанцій, становлять 7360 грн. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі, пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial