Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в розмірі 87304,22 грн. за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору. Свій позов мотивує тим, що відповідач не виконує зобовязання, передбачені кредитним договором, а саме не сплачує заборгованість по кредиту та процентам. Представник позивача в судове засідання не зявився, в наданих суду запереченнях на позов позовні вимоги не визнав, вказуючи, що позивач 28.01.2011 за тілом кредиту сплатив 28807,07 грн., жодних доказів на підтвердження зарахування коштів від реалізації автомобіля відповідачем надано не було. Відповідач не заперечує про розмір заборгованості перед банком на момент реалізації автомобіля у розмірі 91621,73 грн. Заставний автомобіль було продано за 73011,75 грн. Термін дії кредитного договору визначений п. 7.3 кредитного договору і встановлений до настання першої з таких подій: до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Станом на час подання позову [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконав, а отже договір кредиту є чинним. Відповідно до п.п. 1.1 кредитного договору кінцевий термін повернення основної заборгованості до 25.03.2015, вважає що саме з цього строку у банку виникло право предявляти вимогу про виконання зобовязання. Умовами кредитного договору передбачається обовязок позичальника протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення кредитора повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти з можливою неустойкою, проте відповідачем не було це виконано, тобто остаточного виконання обовязку щодо погашення боргу не відбулося. В кредитному договорі не визначено, що у такому разі строк для внесення останнього платежу по договору, визначений точною датою «25.03.2015» та кінцевий термін повернення заборгованості по кредиту «25.03.2015» спростовуються та втрачають свою дію. У 2010 році було вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом, на підставі якого в межах виконавчого провадження в рахунок погашення кредиту за кредитним договором було стягнуто частину суми за рахунок продажу предмета застави. Але вилученої від реалізації предмета застави суми не було достатнього для погашення всієї заборгованості. Положення діючого законодавства не містять чіткої заборони щодо звернення до суду для стягнення залишку боргу, тому банк має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася. Вважає, що строк позовної давності не пропущено та взагалі не може бути застосований до заборгованості по тілу кредиту сумі, яка була отримана від банку (без нарахованих відсотків). Згідно п. 7.3 договору кредиту цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач пропустив строк позовної давності. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості він зробив останній платіж 28.01.2011, однак це не так, оскільки останній платіж в розмірі 48398,15 грн. був зарахований в наслідок реалізації на прилюдних торгах заставного автомобіля [NUMBER], переданого в заставу на підставі договору застави від 26.03.2008, укладеного між позивачем та ним. Вказана реалізація була здійснена відділом виконавчої служби при примусовому виконанні виконавчого напису № 360 виданого 04.02.2010 приватним нотаріусом, згідно якого звернуто стягнення на вказаний автомобіль, за рахунок реалізації якого запропоноване задовольнити вимоги позивача в розмірі 90421,73 грн., а саме заборгованість по кредиту, по відсотках, по нарахованій пені та витрати повязані із здійсненням виконавчого напису. Зазначена обставина підтверджується копією акту про зниження вартості арештованого майна від 30.11.2010 складеного головним державним виконавцем Кузнецовою Г.Г., після чого в січні 2011 року заставний автомобіль був реалізований, тобто фактично останній платіж ним був зроблений 10.09.2010. Отже, звернувшись 04.02.2010 до нотаріуса за виконавчим написом, банк використав право дострокового стягнення з позичальника заборгованості за кредитом, сплати відсотків та пені, змінив строк виконання основного зобовязання, а тому повинен був предявити позов до нього протягом трьох років, починаючи з наступного після отримання виконавчого напису як кінцевого строку виконання умов кредитного договору, тобто до 04.02.2013. З даним позовом банк звернувся до суду в квітні 2016 року, отже поза межами трирічного строку позовної давності. Тому просить суд відмовити в позові, застосувавши строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 26.03.2008 між АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі в.о. начальника Кіровського відділення Запорізької обласної філії АКБ СР «Укрсоцбанк» [PERSON], що діяла на підставі статуту, положення про Запорізьку обласну філію АКБ СР «Укрсоцбанк», довіреності та [PERSON] був укладений кредитний договір № 323/39-К/а.с.9-11/. ПАТ «Укрсоцбанк» з 28.04.2010 є правонаступником всіх прав та обов'язків АКБ СР «Укрсоцбанк» згідно з п. 1.2 статті 1 нової редакції статуту ІІАТ «Укрсоцбанк», погодженого Національним банком України. Згідно п.п. 1.1 вказаного кредитного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 100400 грн. зі сплатою 8,88% річних до 25 березня 2015 року. Повернення кредитних коштів здійснюється позичальником згідно графіку визначеного п.п. 1.1.1 вказаного договору. Кредит надавався відповідачу для оплати придбаного автомобіля марки Kia Ceed 1,4, 2008 року випуску, згідно з договором купівлі - продажу автомобіля № 24/03/-К від 24.03.2008, укладеним з ТОВ «Восток Моторс», відповідно до п. 1.2/а.с.9/. Крім того, 26.03.2008 між АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі в.о. начальника Кіровського відділення Запорізької обласної філії АКБ СР «Укрсоцбанк» [PERSON], що діяла на підставі статуту, положення про Запорізьку обласну філію АКБ СР «Укрсоцбанк», довіреності та [PERSON] був укладений договір застави № 323/39-З, згідно якого [PERSON] передав АКБ СР «Укрсоцбанк» в якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 323/39-К від 26.03.2008 та договором відновлювальної кредитної лінії № 323/39-ВКЛ від 26.03.2008 вказаний транспортний засіб, вартість предмету застави за згодою сторін становила 100400 грн./а.с.47-49/. У порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідачем порушені умови кредитного договору в частині: позичальник не виконав у строк свої зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору. 15.12.2009 приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] на адресу [PERSON] направлений лист з пропозицією сплатити борг за вказаним кредитним договором/а.с.142/. З вказаного листа вбачається, що приватному нотаріусу Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] предявлено Акціонерним комерційним банком СР «Укрсоцбанк» заяву про вчинення виконавчого напису в звязку невиконанням [PERSON] основного зобовязання за кредитним договором № 323/39-К від 26.03.2008. Загальна сума заборгованості станом на 09.11.2009 становила 90421,73 грн., з яких: 86548,54 грн. заборгованість по кредиту; 3749,61 грн. заборгованість по відсоткам; 123 грн. заборгованість по нарахованій пені. У випадку несплати [PERSON] в десятиденний термін з моменту отримання вищевказаного листа буде вчинений виконавчий напис та звернення стягнення на предмет застави, згідно вказаного договору, із стягненням витрат по оформленню виконавчого напису в сумі 1200 грн. Вказаний лист відповідач отримав 19.12.2009/а.с.143/. Як вбачається з копії акту про зниження вартості арештованого майна від 30.11.2010, на примусовому виконанні головного державного виконавця Кузнецової Г.Г. ВДВС Мелітопольського МУЮ перебував виконавчий напис № 360 виданий приватним нотаріусом 04.02.2010 щодо звернення стягнення на вказаний автомобіль; за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля запропоновано задовольнити вимоги АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі Мелітопольського відділення ДОФ АКБ «Укрсоцбанк» в розмірі 90421,73 грн., а також витрати повязані із здійсненням виконавчого напису в розмірі 1200 грн./а.с.50/. Згідно копії вказаного акту головним державним виконавцем Кузнецовою Г.Г. ВДВС Мелітопольського МУЮ постановлено знизити вартість арештованого майна шляхом уцінки на 30% та встановити ціну для реалізації автомобіля марки KIA модель Ceed 1,4, 2008 року випуску, шасі № Y6LFF24128L004266, U5YFF24128L101976, д/н [NUMBER], що належить [PERSON] до 73011,75 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань по кредитному договору станом на 09.11.2015 відповідач має заборгованість у розмірі 87304,22 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом 33568,92 грн.; сума заборгованості за відсотками -15031,21 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 16096,57 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків 4616,04 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом 13938,60 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками 4052,87 грн./а.с.7-8/. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Судом встановлено, що банк у звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за вказаним кредитним договором, надав приватному нотаріусу Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] заяву про вчинення виконавчого напису, загальна сума заборгованості станом на 09.11.2009 становила 90421,73 грн. Отже позивач використав право дострокового стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, сплати відсотків та пені, змінив строк виконання основного зобовязання. Зазначений виконавчий напис був виданий приватним нотаріусом 04.02.2010. Таким чином, оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на\~04.02.2010, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із даним позовом лише 11 квітня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст.256 ЦК України\~\~позовна давність - це строк,\~\~ у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст.257 ЦК України\~\~встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тобто, свої вимоги банк мав предявити протягом зміненого терміну кредитування, починаючи з 4 лютого 2010 року. Отже, строк позовної давності сплинув 4 лютого 2013 року. Аналогічні висновки містяться зокрема у постанові Верховного Суду України, від 23 вересня 2015 у справі №6-325цс15, а саме: «У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 9\~липня 2009 року повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобовязання», що відповідає вимогам частини другої статті 1050 ЦК України. Звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання. У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки з моменту вчинення виконавчого напису минуло більше 3 років, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed