Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся\~до суду\~з позовом в якому просить стягнути з відповідачів на його користь грошові кошти в розмірі 5850 доларів США. Свої позовні\~вимоги мотивує\~тим,\~що в\~травні 2013\~року його\~дружина -\~ [PERSON] \~звернулася до\~нього з\~проханням,\~щоб він\~надав її\~брату [PERSON] \~в борг\~грошові кошти\~в розмірі\~7500\~доларів США.\~Дані кошти\~були необхідні\~ [PERSON] \~з метою\~покращення житлових\~умов для\~його сім`ї,\~придбання нерухомого\~майна по\~ [ADDRESS] .\~Надавши відповідачу\~вказані кошти,\~ [PERSON] \~написав власноручно\~розписку від\~18.05.2013\~року.\~В усній\~формі між\~ними було\~обумовлено,\~що відповідач\~ [PERSON] \~розпочне повернення\~коштів після\~завершення ремонтних\~робіт в\~придбаній квартирі\~та повернення\~інших боргових\~зобов`язань,\~таких як\~кредитів.\~За таких\~обставин в\~написаній розписці\~не обумовлювався\~строк повернення\~боргу.\~Залагодивши усі\~матеріальні питання\~ [PERSON] ,\~по можливості\~розпочав частинами,\~в розмірі\~100-200\~доларів США,\~повертати отримані\~в борг\~кошти.\~Часткові повернення\~коштів тривали\~до жовтня\~2018\~року,\~а відтак\~загальна сума\~їх повернення\~склала 1650\~доларів США. В листопаді\~2018\~року за\~заявою відповідача\~ [PERSON] \~було розірвано\~шлюб [PERSON] \~та [PERSON] .\~Згодом [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом про\~поділ майна\~подружжя,\~а саме\~нерухомого майна\~на яке\~ [PERSON] \~брав в\~позивача борг\~в розмірі\~7500\~доларів США.\~03.06.2019\~року рішенням\~Залізничного районного\~суду м.\~Львова у\~справі №462/640/18\~задоволено частково\~позов [PERSON] \~Визнано квартиру\~ [ADDRESS] спільною\~сумісною власністю\~подружжя.\~Визнано за\~відповідачами право\~власності по\~1\\2\~частині на\~зазначене нерухоме\~майно. Враховуючи, що отримані відповідачем [PERSON] в борг кошти були вкладені в придбання нерухомого майна для сім`ї, яке поділено між відповідачами, відтак вважає, що останні зобов`язані повернути йому в рівних частинах кошти в розмірі 5850 доларів США, що по курсу НБУ станом на день пред`явлення позову складає 161928 гривень. Просить позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.05.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 31.05.2021\~року відповідач\~ [PERSON] \~подала відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначила,\~що жодних\~коштів,\~наскільки їй\~відомо,\~ [PERSON] \~в 2013\~році у\~ [PERSON] \~не позичав\~і не\~міг би\~позичати,\~оскільки на\~той час\~ [PERSON] \~і [PERSON] \~були в\~неприязних стосунках\~через поділ\~квартири між\~ [PERSON] \~і його\~сестрою -\~дружиною [PERSON] . Зазначення у\~позовній заяві\~про те,\~що отримані\~ [PERSON] \~кошти були\~вкладені в\~придбання нерухомого\~майна для\~сім`ї не\~відповідають дійсності,\~оскільки кошти\~ [PERSON] \~не використовувались\~для купівлі\~нею і\~ [PERSON] \~квартири і\~твердження [PERSON] \~є неправдою. Жодних вимог\~до неї\~від [PERSON] \~про повернення\~будь-яких\~коштів ніколи\~не надходило,\~жодних коштів\~від [PERSON] \~вона не\~позичала і\~згоди на\~такі позики\~не давала,\~а відтак,\~не повинна\~відповідати за жодними зобов`язаннями [PERSON] , якщо б такі навіть насправді існували. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав. В судовому засіданні позивач дав пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві, а також зазначив, що відповідач [PERSON] не була присутня при наданні йому розписки відповідачем [PERSON] . В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, однак просить суд стягувати невиплачений борг порівну з нього та [PERSON] , колишньої дружини, з покликанням на те, що вказані кошти він отримав під час їхнього перебування з [PERSON] в шлюбі і такі були використані в інтересах сім`ї, а саме для купівлі вкартири. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні відповідач [PERSON] дала пояснення аналогічно наведеним у відзиві на позов, просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши появнення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1, 2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] отримав в борг у [PERSON] 7500 доларів США, які він зобов`язався повернути частинами за попередньою домовленістю з [PERSON] /а.с. 6/. Даний факт визнається відповідачем [PERSON] . Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] частково повернув отримані в борг кошти, а саме станом на 01.01.2016 р. 650 доларів США, на 01.01.2017 р. 550 доларів США, на 01.08.2018 р. 450 грн. Таким чином сума неповернутого боргу становить 5850 доларів США. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначила, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Зважаючи на те, що згідно розписки від 18.05.2013 року відповідач [PERSON] отримав від позивача в борг кошти в доларах США, він зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму коштів у доларах США, що в еквіваленті станом на день звернення до суду з позовом сума визначена позивачем становить 161928 грн. Вказана сума коштів визнається та не оспорюється відповідачем [PERSON] . Щодо доводів [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості з обох відповідачів суд зазначає наступне. Судом з`ясовано, що на час укладення розписки від 18.05.2013 року відповідач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно зі ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя лише в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 490/6024/16-ц зазначив, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Внаслідок укладення кредитного договору чи договору позики у подружжя виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). У матеріалах справи відсутні будь які докази, які б підтверджували, що вказаний договір позики від 18.05.2013 року був укладений [PERSON] в інтересах сім`ї, а кошти отримані в борг за цим договор фактично були використані на задоволення потреб сім`ї, що також заперечується відповідачем [PERSON] . Крім цього положення ст. 65 СК України передбачають отримання письмової згоди другого з подружжя у разі укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна. З матеріалів справи вбачається, що предметом договору є грошова сума в розмірі 7500 доларів США, що виходить за межі дрібного побутового правочину. Проте, позивачем не було надано доказів того, що [PERSON] надавала письмову згоду на укладення вказаного правочину. Отже, підстави для стягнення боргу за договором позики від 18.05.2013 року у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] відсутні. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про стягнення заборгованості за договором позики від 18.05.2013 року лише з одного відповідача [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір в розмірі 1634,30 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] .

Outcome: partial