Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання правочинів недійсними та визнання права власності. Аргументує свої вимоги тим, що наприкінці 2014 року він придбав автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2001 року виробництва, номер кузова [NUMBER]. При постановленні автомобіля на облік в органах ДАІ, було отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та д.н.з. [NUMBER]. У подальшому ним здійснювалось переобладнання автомобіля, у зв»язку з чим було змінено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на [NUMBER]. У серпні 2015 року він надав своєму товаришеві [PERSON] у тимчасове користування на місяць належний йому автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, разом із ключами та техпаспортом (свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу). Коли обумовлений час сплив він звернувся до [PERSON] з приводу повернення автомобіля, але останній під різними приводами (ремонт автомобіля, відрядження) у цьому відмовляв. Наприкінці листопада 2015 року він дізнався, що його автомобіль вже зареєстровано на іншу особу, у зв»язку з цим він звернувся до прокуратури Чернігівської області із заявою про незаконне заволодіння його транспортним засобом. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення за даним фактом було внесено до ЄРДР за №42015270010000293 від 02.02.2015 за ч.1 ст.289 КК України. В зв»язку з тим, що жодних довіреностей на право розпорядження автомобілем він не надавав, а довіреність на підставі якої було здійснення відчуження належного йому автомобіля підроблена він і просить суд визнати недійсною з моменту укладення (посвідчення) довіреність серії НАК №000422 від 21 серпня 2015 року на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2001 р.в., номер кузова [NUMBER], р.н. [NUMBER], видану [PERSON] на ім'я [PERSON]; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу автомобіля марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2001 р.в., номер кузова [NUMBER], укладений 11 вересня 2015 року між [PERSON], діючим за довіреністю від 21.08.2015 від імені [PERSON], та [PERSON], оформлений довідкою- рахунком серії ААЕ №952030 від 11 вересня 2015 року, виданою товариством з обмеженою відповідальністю «БЕТА-АВТО»; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу автомобіля марки «VOLKSWAGEN ТRANSPORTER», 2001 р.в. номер кузова [NUMBER], укладений 24 вересня 2015 року між [PERSON], діючим за довіреністю від 22 вересня 2015 року від імені [PERSON], та [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії ААЕ №368749 від 24 вересня 2015 року, виданою товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Альянс»; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2001 р.в.. номер кузова [NUMBER]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник позивача підтримав позовні вимоги аргументуючи тим, що [PERSON] в 2014 році придбав на праві власності автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2001 р.в., який зареєстрував на своє ім»я та отримав свідоцтво на право власності. Після чого здійснив переобладнання даного автомобіля. В червні місяці 2015 року він надав в тимчасове користування даний автомобіль своєму знайомому [PERSON] надавши йому ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію, жодних довіреностей не надавав. Через деякий час він вирішив забрати автомобіль в [PERSON], але останній спочатку говорив, що відремонтує і віддасть, але з часом взагалі зник. Дізнавшись, що автомобіль зареєстровано на іншу особу він звернувся до поліції з заявою. В ході слідства було встановлено, що на підставі підробленої довіреності, яку нібито він видав на ім»я [PERSON] було продано його автомобіль громадянину [PERSON], а він в свою чергу продав його шляхом видачі довіреності [PERSON], який на підставі даної довіреності продав автомобіль [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засдання не з»явився, але був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур»єр». Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали аргументуючи свої заперечення тим, що [PERSON] є добросовісним набувачем автомобіля. При придбанні автомобіля він неодноразово перевірявся працівниками МРЕВ під час зняття з обліку та постановки на облік і жодних застережень, щодо даного автомобіля не було. Свідок [PERSON] показав, що він в 2015 році на центральному авто ринку м.Київ придбав автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2001 р.в., який відповідно до документів належав громадянину [PERSON]. В МРЕВ на вулиці Туполєва власник автомобіля в його присутності зняв даний автомобіль з обліку. При перевірці по базам даних МРЕВ було встановлено, що автомобіль попередньо був зареєстрований в м.Чернігів. Жодних сумнівів у його законності не було. Отримавши довіреність у нотаріуса [PERSON] на право розпорядження автомобілем він придбав даний автомобіль розрахувавшись із [PERSON] Відразу ж поїхав в м.Прилуки і продав даний автомобіль [PERSON] уклавши біржову угоду в МРЕВ м.Прилук. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що відповідач [PERSON] являється його дружиною і вони разом купували автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», 2001 р.в. у громадянина [PERSON]. Довідка-рахунок оформлялася в МРЕВ м.Прилуки, автомобіль оглядався працівниками МРЕВ і жодних застережень не було. В грудні місяці 2015 року його зупинили працівники міліції і забравши технічний паспорт на автомобіль поставили його на штраф майданчик повідомивши йому, що автомобіль в розшуку. Після чого даний автомобіль було передано йому слідчим на зберігання. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження № 42015270010000293 суд, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до витягу із системи НАІС ДДАІ наданого центром надання послуг пов»язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування в м.Чернігів, Чернігівського, Городнянського, Ріпкинського, Куликівського при УДАІ УМВС України в Чернігівській області : свідоцтво [NUMBER] видане 30.12.2014 д.н.з.[NUMBER] (на обліку) автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2461», 2001 р.в, сірий №двиг [NUMBER] № кузова [NUMBER], 70 - реєстрація т.з. привезеного з-за кордону по ВМД, власник [PERSON]; свідоцтво [NUMBER] видане 13.01.2015 року, д.н.з. [NUMBER] (на обліку), автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2461», 2001 р.в, сірий №двиг [NUMBER] № кузова [NUMBER], 400-перереєстрація при переобладнанні без заміни номерних агрег., власник [PERSON]; свідоцтво [NUMBER] видане 2015 р. д.н.з [NUMBER] (на обліку) автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2461», №двиг [NUMBER] № кузова [NUMBER], 309 - перереєстрація т.з. на нового власника за довідкою рахунком, власник [PERSON]; свідоцтво № [NUMBER] видане 22.09.2015 р. д.н.з.[NUMBER] (знятий з обліку), автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2461», №двиг [NUMBER] № кузова [NUMBER], 530- зняття з обліку для реєстрації (8001) ВРЕР-1 УДА в м.Києві, власник [PERSON]; свідоцтво [NUMBER] видане 24.09.2015 р., д.н.з. [NUMBER] (на обліку), автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER 2461», №двиг [NUMBER] № кузова [NUMBER], 40 - вторинна реєстрація т.з. придбаного в торгівельній організації, власник [PERSON](а.с.8,9). Згідно з витягу з кримінального провадження №42015270010000293, 02 грудня 2015 року до Чернігівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Чернігівській області надійшла заява від громадянина [PERSON] про те, що [PERSON] в 2015 році незаконно заволодів його автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER д.н.з.[NUMBER].(а.с.7) 21 серпня 2015 року видано довіреність НАК 000422 посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, в якій зазначено, що [PERSON] на підставі усного безоплатного договору уповноважив [PERSON], що зареєстрований за адресою [ADDRESS], бути його уповноваженим представником в усіх організаціях, підприємствах, установах, незалежно від порядкування та форм власності, в тому числі в органах Державтоінспекції, органах нотаріату, біржах, страхових компаніях, судових та правоохоронних органах з усіх питань щодо володіння, користування, зняття з обліку та розпорядження належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], виданого Центр ДАІ 7404 на автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2001 року випуску кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] .(а.с.10) Відповідно до довідки - рахунка серія ААЕ №952030 від 11 вересня 2015 р. [PERSON] продано і видано легковий автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, кузов № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) № [NUMBER], вартість автомобіля шістдесят чотири тисячі гривень(а.с.12). 22 вересня 2015 року видано довіреність серія НАР 745373 посвідчена [PERSON]., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідно до якої [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON], кожен діє самостійно, розпоряджатися(в тому числі продати) належний власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію т.з. [NUMBER], виданого та зареєстрованого Центром ДАІ 7401 15.09.2015 року, автомобілем марки VOLKSWAGEN, моделі TRANSPORTER, 2001 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до довідки - рахунка серія ААЕ №368749 від 24 вересня 2015 р. [PERSON] продано і видано легковий автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, кузов № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) № [NUMBER], вартість автомобіля сорок дев»ять тисяч гривень(а.с.14). 27 квітня 2016 року судовий експерт Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру в рамках кримінального провадження внесеного до ЄДРС від 02.12.2015 р. за №42015270010000293 провів комплексне судово-технічне дослідження документів, за результатами якого склав висновок № 979, що довіреність серії НАК №000422 від 21.08.2015 р., посвідчена приватним нотаріусом [PERSON]. не відповідає опису спеціального бланка нотаріального документа, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №812 від 05.08.2009; підпис від імені [PERSON] у довіреності в графі «підпис» ймовірно виконаний не [PERSON]; рукописний текст, а саме: слова «[PERSON].» у графі «підпис» ймовірно виконаний не [PERSON]; підпис від імені [PERSON] в графі «підпис» та рукописний текст, а саме: слова «[PERSON].» у графі «підпис» виконані однією особою(а.с.15-23) 20 травня 2016 року судовий експерт Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру в рамках кримінального провадження внесеного до ЄДРС від 02.12.2015 р. за №42015270010000293 провів комплексне судово-почеркознавче дослідження документів, за результатами якого склав висновок №1581, що відбиток печатки «Приватний нотаріус [PERSON]» в довіреності серії НАК №000422 від 21.08.2015 р., посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] нанесений за допомогою рельєфного кліше, яке виготовлено з відносно еластичного матеріалу з виступаючими печатними елементами. Відбиток печатки «Приватний нотаріус [PERSON]» в довіреності не відповідає за своїми характеристиками експериментальним відбиткам печатки, які надані для порівняльного дослідження(а.с.24-30). Згідно з вимогами ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 203 ЦК України передбачає, що: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків; 6) правочин, що вчиняється батьками(усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. З позовної заяви вбачається, що [PERSON] заявив позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] Оскільки позовні вимоги, щодо недійсності довіреності серії НАК №000422 від 21 серпня 2015 року, яка видавалася на ім»я [PERSON] позивачем заявлені до неналежних відповідачів то дана вимога не підлягає задоволенню. Щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2001 року випуску кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], укладеного 11 вересня 2015 року та оформленого довідкою - рахунком серії ААЕ № 952030 то дана вимоги підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні [PERSON] наполягав на тому, що не мав наміру продавати автомобіль та непродавав його і дані твердження не спростовані в судовому засіданні. Оскільки позовні вимоги, щодо недійсності довіреності серії НАК №000422 від 21 серпня 2015 року, яка видавалася на ім»я [PERSON] позивачем заявлені до неналежного відповідача то дана вимога не підлягає задоволенню. Вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2001 року випуску кузов № [NUMBER], укладеного 24 вересня 2015 року та оформленого довідкою - рахунком серії ААЕ № 368749 та визнання права власності за [PERSON] на автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2001 року випуску кузов № [NUMBER] не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно із Цивільним кодексом особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст.215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.330, 388). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов»язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння, а права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захистові шляхом пред»явлення віндикаційного позову. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 28 січня 2015р. №:-218 цс14; від 11 лютого 2015р. №6-1 цс15; від 16 вересня 2015 року №6-1203цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні у подібних правовідносинах. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що [PERSON] є добросовісним набувачем та власником автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, 2001 року випуску кузов № [NUMBER], а позивач [PERSON] не є стороною спірного договору купівлі-продажу від 24 вересня 2015 року то визнання цього договору недійсним та визнання права власності на автомобіль не можна вважати належним способом захисту його прав, він має право на підставі частини першої статті 388 ЦК України на витребування належного їй майна. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково то на його користь підлягають стягненню з [PERSON] судові витрати в розмірі 551,20 гривень в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору понесені позивачем під час подачі позовної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: partial