Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в якій вказує, що вона є донькою [PERSON]. Реалізуючи своє право на приватизацію державного житлового фонду її матірю [PERSON] разом із [PERSON], [PERSON], [PERSON] було здійснено приватизацію квартири [ADDRESS]. Зазначена житлова квартира складається з 2-х кімнат житловою площею 25, 50 кв.м., у тому числі перша кімната 8,50 кв.м., 2-га кімната 17,00 кв.м., кухні площею 7,00 кв.м., коридору площею 6,30 кв.м., комори площею 2,60 кв.м., а всього загальна площа квартири складає 41,40 кв.м. 28.11.2014 року мати позивача померла, після чого відкрилась спадщина на майно померлої, а саме на 1/4 частку вищезазначеної квартири. У липні 2015року позивач звернулась до Першої Чернівецької нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із наступним. Вказує, що за життя її мати та інші співвласники, право власності на вищевказану квартиру належним чином не оформили і після смерті зареєструвати квартиру за всіма співвласниками неможливо у зв'язку з припиненням цивільної правоздатності одного з них, а тому врегулювати питання про прийняття спадщини на частину житла в позасудовому порядку не виявляється можливим. На підставі викладеного, просить суд ухвалити рішення, яким встановити, що на момент смерті [PERSON] спадкове майно у вигляді квартири належало співвласникам на праві спільної сумісної власності, визначити, що розмір частки померлої становив 1/4 частини та визнати за нею право власності на 1/4 частини квартири в порядку спадкування за законом після смерті її матері. В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник Чернівецької міської ради в судове засідання зявився, щодо задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 21.01.2009 року виданого на підставі розпорядження департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, квартира [ADDRESS] була приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, прехід і припинення підлягають державній реєстрації Згідно з підпунктом 2 пункту 1.5. наказу Міністерства Юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», який діяв на момент видачі вищевказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно, державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права нерухоме майно у вигляді квартири. Пункт 1.7., 1.8. Наказу вказує, що державна реєстрація прав проводиться реєстратором БТІ за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, реєстратор якого проводить державну реєстрацію прав на цей об'єкт. Реєстр прав власності на нерухоме майно (далі - Реєстр прав) є єдиною державною інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані права, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна та незавершеного будівництва (далі - об'єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації), правовстановлювальні документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва. Порядок здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно проводився у відповідності до розділів ІІ-ІІІ вказаного наказу із внесенням відомостей до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що співвласники не звернулись до органів БТІ із заявою про здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS], та як наслідок не набули права власності на вказане житло, оскільки процедура оформлення таких прав не доведена співвласниками до кінця у відповідності до чинного законодавства. За таких умов, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості про право власності співвласників на квартиру. 28.11.2014 року [PERSON], мати позивача та один із співвласників вказаної квартири померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-МИ № 140251. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріусом першої Чернівецької нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] у звязку із тим, що заявником не надано правовстановлюючого документу на вказану квартиру. Відповідно до технічного паспорту , вищевказана квартира складається з 2-х кімнат житловою площею 25, 50 кв.м., у тому числі перша кімната 8,50 кв.м., 2-га кімната 17,00 кв.м., кухні площею 7,00 кв.м., коридору площею 6,30 кв.м., комори площею 2,60 кв.м., а всього загальна площа квартири складає 41,40 кв.м. У вказаній квартирі зареєстровані та постійно проживають [PERSON] з 17.04.1978 року, [PERSON] з 18.02.2002 року, [PERSON] із 2007 року, а також померла [PERSON] із 30.06.1989 року по 28.11.2014 року. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Таким чином встановлено, що співвласниками було приватизовано квартиру [ADDRESS] відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», проте право власності на неї набуто не було, оскільки володільці не звернулись належним чином до органів БТІ для реєстрації нерухомого майна, таким чином процедура набуття права власності є незавершеною. В подальшому, після смерті [PERSON] (одного із співвласників квартири), не виявляється можливим належним чином провести реєстрацію прав власності на житло, позасудові методи врегулювання спору вичерпані, а тому суд вважає за можливе встановити той факт, що на момент смерті [PERSON] їй та [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. В абзаці 5 п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», розяснено, що, - «У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності». Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Таким чином з метою подальшого вирішення питання про належність спадщини, на підставі належних та достатніх доказів, суд вважає за необхідне визначити, що розмір частки [PERSON] у спільному сумісному майні у вигляді квартири на момент її смерті становив 1/4 частки. Згідно ч. 1 ст. 1216 спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із матеріалів спадкової справи, спадкоємцями прав та обовязків після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON]П, донька [PERSON] та донька [PERSON] Проте, у відповідності до заяв [PERSON]П та [PERSON] вони відмовились від прийняття спадщини, належної їм частки у спадковому майні після смерті [PERSON] Осіб які б мали право на обов'язкову частку у спадщині судом не встановлено. Таким чином, єдиним спадкоємцем за законом прав та обовязків а також майна після смерті [PERSON] є її донька [PERSON]. За таких умов суд вважає за можливе визнати за нею право власності на належну їй частину спадкового майна після смерті її матері.

Outcome: approved