Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що вони з відповідачем є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Сторони у шлюбі не перебували та наразі разом не проживають, дитина проживає разом з позивачкою, а на час перебування останньої на заробітках за кордоном - з матір`ю позивачки. Оскільки відповідач працює в Туреччині та має можливість оздоровлювати там сина, позивач надав письмову заяву-згоду на тимчасові поїздки сина за кордон у супроводі мами чи бабусі в період з 03.07.2017 по 03.07.2022. Проте останні не узгоджували з ним поїздки дитини, зловживали своїми правами та нехтували його правами як батька, вивезли без попередження дитину до Туреччини на 8 місяців (з 30.09.2017 по 01.06.2018), а 05.12.2018 з Туреччини повернулася мати дитини та не дозволяє позивачеві бачитися із сином. Позивач 10.12.2018 нотаріально посвідченою заявою відізвав заяву-згоду на тимчасові поїздки сина за кордон у супроводі мами чи бабусі в період з 03.07.2017 по 03.07.2022 та надіслав її на електронну адресу Державної прикордонної служби України. Проте, як йому стало відомо від матері відповідача, [PERSON] , 18.12.2018 відповідач разом із сином на невизначений термін виїхали до Туреччини та зв`язку із сином у нього досі немає. При цьому відповідач не повідомила його про тимчасовий від`їзд дитини за кордон та перебувала там з дитиною строк, який перевищує встановлений законом 1 місяць з дня перетину державного кордону України. Вважає, що такі дії відповідача порушують його права як батька та шкодять інтересам неповнолітнього сина, який неодноразово заявляв про своє бажання жити в Україні, тому позивач просить суд винести рішення, яким скасувати заяву-згоду на тимчасові поїздки сина за кордон у супроводі мами чи бабусі в період з 03.07.2017 по 03.07.2022 та заборонити виїзд малолітнього [PERSON] , 31.03.2013 за кордон без письмового дозволу батька - [PERSON] на конкретну поїздку. 22 січня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні 05 березня 2019 року у справу залучено в якості третьої особи Органу опіки і піклування Житомирської міської ради. 26.03.2019 від представника відповідача [PERSON] , адвоката Корчевної І.М., на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона зазначила, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, проте мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якого [PERSON] записаний батьком. Оскільки останній не надавав постійної допомоги на утримання дитини, відповідач [PERSON] , з метою покращення матеріального становища, змушена була поїхати на заробітки до Туреччини. Малолітній син залишився в Житомирі із матір`ю відповідача - [PERSON] та протягом холодних пір року (осінь, зима, весна) часто хворів, що визнається у позові позивачем, який стверджував, що купував ліки дитині. Коли відповідач повернулася в Україну, спільно із [PERSON] було прийнято рішення про поїздку дитини до Туреччини на тривалий строк з метою оздоровлення та відпочинку, тому заяву-згоду позивач оформив на 5 років. 30.09.2017 бабуся [PERSON] , повідомивши позивача, виїхала з онуком до Туреччини з наміром повернутися. Під час перебування в Туреччині стало відомо, що в Житомирі почалася епідемія на гострі респіраторні вірусні інфекції, були зафіксовані навіть летальні випадки у маленьких дітей, тому з початку 2018 року був введений, а в лютому місяці продовжений карантин, в тому числі і в дитячих дошкільних закладах. У зв`язку з цим батьками було прийнято рішення про залишення [PERSON] на території Туреччини, де мати за власні кошти забезпечила його всім необхідним для життя та розвитку, а також там [PERSON] відвідував дитячий садок. Стан здоров`я дитини значно покращився. В червні 2018 року бабуся привезла [PERSON] в Житомир , батько записав сина до дошкільного закладу №55, проте дитина не змогла адаптуватися до нових умов, подружитися з дітьми, тому неодноразово плакав, відмовлявся від їжі у садочку. Батькові про це він боявся говорити, щоб не викликати його невдоволення. В грудні 2018 року [PERSON] повідомила [PERSON] про необхідність поїздки сина до Туреччини з метою подачі документів для отримання для дитини «вида на жительство». Спочатку позивач погодився та послався на наявний у відповідача заяву-дозвіл, а потім із меркантильних міркувань передумав. 14.12.2018 [PERSON] рекомендованим листом на дві відомі адреси позивача надіслала рекомендовані листи з повідомленням про тимчасовий виїзд з дитиною до Туреччини та 17.12.2008 покинула з сином Україну. В Туреччині вони перебували до березня 2019 року та за цей час змогли подати у відповідні установи необхідні документи та у зв`язку із епідситуацією захворюваності на грип та ГРВІ в Україні залишалися до вказаного часу в Туреччині. Таким чином представник відповідача вказує, що твердження позивача про те, що дитина перебувала тривалий час за кордоном не з метою відпочинку і оздоровлення, а через особисті інтереси відповідача, не відповідає дійсності та є бездоказовим. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 51). Представник третьої особи у судове засідання також не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи у їхню відсутність та при вирішенні питання поклалася на розсуд суду (а.с. 48). Суд дослідив матеріали справи та встановив, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі-батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. 3) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; 4) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців). Встановлено, що позивач [PERSON] надав нотаріально посвідчену заяву-згоду на тимчасові поїздки сина до Турецької Республіки у супроводі мами чи бабусі в період з 03.07.2017 по 03.07.2022. Заявою, посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. від 10.12.2018, позивач відкликав вказану вище заяву на згоду про тимчасові поїздки малолітнього сина за кордон. Тобто, попередньо видана заява-згода втратила свою чинність. А оскільки законодавством України визначено перелік обмежень щодо виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, цей перелік є вичерпним, тому дублювання таких обмежень судовим рішенням не потребується, а, отже, суд відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю.

Outcome: dismissed