Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання рішення незаконним, скасування рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що 14.02.2007 між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 028/25-52. Відповідно до п. 1.1., 1.2. даного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 111879,00 доларів США з метою фінансування будівництва (інвестування) житла - трикімнатної квартири [ADDRESS] з кінцевим терміном повернення 13.02.2022. У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами 20.03.2008 був укладений іпотечний договір № 028/15-142, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко В.С. та зареєстрований в реєстрі за № 745, за умовами якого [PERSON] передав АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Державним реєстратором ДП «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» м. Києва Хохичем Р.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» (індексний номер: 37420602 від 05.10.2017). Позивач зазначив, що рішення державного реєстратора є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки у іпотечному договорі не вбачається такого способу задоволення вимог іпотекодержателя як набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема між позивачем і банком не було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Також позивач зазначив, що банком не надано доказів направлення відповідачу вимоги про усунення порушень, а також її отримання останнім, що не давало права державному реєстратора приймати рішення щодо реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк». У судовому засіданні представник відповідача АТ «Альфа-банк», який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала та суду пояснила, що відповідач обрав порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі п. 4.5.3 іпотечного договору, а саме шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору в порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Також представник відповідача зазначила, що банком було надіслано позивачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. При проведенні реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» державним реєстратором [PERSON] не порушено жодних норм чинного законодавства. Відповідач державний реєстратор ДП «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» м. Києва [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON] , представника відповідача ПАТ «Альфа-Банк» Тищенко К.О., дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 14.02.2007 між [PERSON] та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 028/25-52. Відповідно до п. 1.1., 1.2. даного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 111879,00 доларів США з метою фінансування будівництва (інвестування) житла - трикімнатної квартири [ADDRESS] з кінцевим терміном повернення 13.02.2022 (а.с. 6-12). У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами 20.03.2008 був укладений іпотечний договір № 028/15-142, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко В.С. та зареєстрований в реєстрі за № 745, за умовами якого [PERSON] передав АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 13-16). Відповідно до п. 4.5.3. іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, серед іншого, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Державним реєстратором ДП «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» м. Києва Хохичем Р.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» (індексний номер: 37420602 від 05.10.2017) (а.с. 85). 28.03.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» надіслало [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням №Б17.03/22, що підтверджується цінним листом, направленим засобами поштового зв`язку ПАТ «Укрпошти» (а.с. 60, 62). Дане повідомлення було особисто вручено [PERSON] 11.04.2014 (а.с. 63). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки, передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Згідно з пунктом 9.3.4 статті 9 договору іпотеки, який кореспондується зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку» письмові повідомлення іпотекодержателя іпотекодавцю друкуються та підписуються уповноваженими особами іпотекодержателя і надсилаються іпотекодавцю телефаксом, кур`єром або поштою. З наведеного слідує, що згідно з умовами договору про іпотечний кредит підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що п. 4.5.3. іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, а ПАТ «Укрсоцбанк» 28.03.2017 надіслав [PERSON] письмову вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором (а.с. 60-62), яка 11.04.2017 була особисто отримана останнім (а.с. 63) та не виконана, суд приходить до висновку, що державний реєстратор мав підстави для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» та діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги про визнання рішення державного реєстратора незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed