Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 12421,26 гривень за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.10.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8574,81 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.00 % на рік на суму залишку заборгованості . ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошті в сумі 8574,81 гривень . В свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 17.05.2017 року має заборгованість у розмірі 12421,26 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 8574,82 гривень за кредитним договором, 671,92 гривень заборгованості за процентами , 1714,95 гривень заборгованості за пенею та комісією, 1459,57 штрафу. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву, якою просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав з мотивів викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча була належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у його відсутність не надав. На підставі вище вказаного, суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом беззаперечно встановлено, що 13.10.2016 року між позивачем [PERSON] акціонерним товариством «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8574,81 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.00 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privarbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 «Умов та Правил надання банківських послуг». Позивач ПАТ КБ «Приват Банк», у відповідності до встановлених вимог вищевказаного кредитного договору свої зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу, кредит у розмірі 8574,81 грн. на встановлених вищевказаних кредитним договором умовах повернення грошових коштів зі сплатою відсотків за користування ними. Відповідно до\~ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що в порушення умов вказаних кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту із його складовими частинами, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка станом на 17.05.2017 року має заборгованість у розмірі 12421,26 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 8574,82 гривень за кредитним договором, 671,92 гривень заборгованості за процентами , 1714,95 гривень заборгованості за пенею та комісією, 1459,57 штрафу. За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача суд зазначає наступне. Умовами договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов»язань щодо сплати винагорода та процентів , позичальник сплачує пеню у розмірі 1% від суми простроченого платежу, але не менше 30 гривень в місяць. При цьому, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно\~ст. 612 ЦК України\~ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. З огляду на вищевказане суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1459,57 гривень штрафу задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 10961,69 гривень, яка складається з: заборгованості в розмірі в розмірі 8574,82 гривень за кредитним договором, 671,92 гривень заборгованості за процентами, 1714,95 гривень заборгованості за пенею та комісією. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені. На підставі викладеного і

Outcome: partial