Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування однокімнатною квартирою, загальною площею 38,6 кв.м, житловою площею 19,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та зняти їх з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, стягнути солідарно з відповідачів на їх користь витрати по сплаті судового збору. Позивач мотивує свої вимоги тим, що згідно рішення\~№5/2019\~АТ «Укрсоцбанк»\~від 15\~жовтня 2019\~року,\~було прийнято\~рішення щодо\~припинення Акціонерного\~Товариства «Укрсоцбанк»\~шляхом приєднання\~до Акціонерного\~Товариства «Альфа-Банк»\~де в\~п.п.1.2.\~визначено,\~що правонаступником\~щодо всього\~майна,\~прав та\~обов`язків АТ\~«Укрсоцбанк»,\~виникає у\~Акціонерного Товариства\~«Альфа-Банк»\~з 15\~жовтня 2019\~року.\~Згідно ст.37\~ЗУ «Про\~іпотеку» АТ\~«Альфа Банк»\~було оформлено\~право власності\~на:\~однокімнатну квартиру,\~загальною площею\~38,6\~кв.м,\~житловою площею\~19,3\~кв.м,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що належала\~на праві\~власності [PERSON] .\~Правовою підставою\~для реєстрації\~права власності\~АТ «Альфа\~Банк» на\~нерухоме майно,\~є відповідне\~застереження в\~п.п.\~4.5.3.\~Договору іпотеки\~від 21.08.2008\~року,\~яке передбачає\~передачу іпотекодержателю\~права власності\~на предмет\~іпотеки в\~рахунок виконання\~основного зобов`язання.\~Відповідно до\~Витягу з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майне про\~реєстрацію права\~власності від\~27.04.2020\~р.\~№ 207639481,\~було зареєстровано\~право власності\~за АТ\~«Укрсоцбанк» правонаступником\~якого є\~АТ «Альфа-Банк»,\~а саме\~на однокімнатну\~квартиру,\~загальною площею\~38,6\~кв.м.,\~житловою площею\~19,3\~кв.м,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Таким чином,\~законним власником\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~є АТ\~«Укрсоцбанк» з\~ 15\~жовтня 2019\~року АТ\~«Альфа Банк».\~Втративши право\~власності на\~квартиру,\~відповідач втратив\~відповідно до\~ст.\~317\~ЦК України\~право користування.\~Згідно Довідки\~відділу реєстрації\~виконавчого комітету\~Мелітопольської міської\~ради Запорізької\~області від\~21.02.2020\~про реєстрацію\~місця проживання,\~в квартирі\~яка знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщення, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про добровільне виселення. Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у квартирі, колишній власник, продовжує користуватися нею та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії Відповідачів створюють перешкоди у здійснені законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном. Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області\~\~від 03 червня 2020 року\~прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника банку, на позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомлення про вручення поштового відправлення з особистим підписом, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку. Згідно ст.37 ЗУ «Про іпотеку» АТ «Альфа Банк» було оформлено право власності на: однокімнатну квартиру, загальною площею 38,6 кв.м, житловою площею 19,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майне про реєстрацію права власності від 27.04.2020 р. № 207639481, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», а саме на однокімнатну квартиру, загальною площею 38,6 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 21.02.2020 про реєстрацію місця проживання, в квартирі яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, натомість, як правильно зазначив суд першої інстанції, у спосіб, прямо визначений законом. Права власника житлового будинку або квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.\~ Тому у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. В той же час\~такі вимоги мають відповідати та можуть бути реалізовані виключно за передбаченою законом процедурою. Набуття позивачем у власність спірної квартири відбулось відповідно до ст.ст. 37,38 Закону України „Про іпотеку то позивач повинен був бути обізнаним про обтяження квартири у вигляді реєстрації та проживання попереднього власника та членів його сім`ї. Такі обтяження можуть бути подолані лише шляхом, встановленим законом з дотриманням загальних засад цивільного законодавства, зокрема, добросовісності, розумності та справедливості. За ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Статтею\~8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення\~цього права,\~за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу. Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) у постанові від 21 серпня 2019 року дійшла висновку, що не є підставою для виселення членів сім`ї власника квартири, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на повагу до житла у розумінні положень статті 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2\~статті 8, не здійснюється\~«згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Отже, право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання. Суд ураховує, що позивач міг передбачити характер та вагу обтяження його майбутньої нерухомості та не здійснив достатньої належної обачності при реєстрації права власності. Також суд бере до уваги, що визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом поставить під загрозу соціальний статус останніх, які можуть стати безхатченками, втративши право користування житлом. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України стаття 5 ЦПК України. Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Ураховуючи наведене та зважаючи на те, що єдиною підставою визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку зазначено зміну власника, суд приходить до висновку про\~необґрунтованість заявленого позову. В своєму позові позивач посилався на ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. В той же час дана норма не встановлює такої дії, як визнання особи такою, що втратила права користування житлом. Більш того, вказана норма регламентує лише порядок реєстрації/зняття з реєстрації осіб, які набули або втратили право на житло, в той час як набуття або втрата права на користування житлом регламентується спеціальними нормами, які мають відповідні підстави, процедуру та наслідки. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог. В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його позову, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом.

Outcome: dismissed