Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зняти арешт з 1/4 частки квартири [ADDRESS] та всього майна, що належить йому, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №886-В-6 від 05 жовтня 2006 року.На обґрунтування позову послався на те, що у січні 2020 року йому стало відомо, що 05 жовтня 2006 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3817 від 06.12.2004 року державним виконавцем винесено постанову № 886-В-6 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Виконавче провадження, яке було відкрите для примусового стягнення боргу згідно виконавчого листа №2-3817 від 06.12.2004 року, ним виконано. При зверненні з заявою про зняття арешту з майна до відповідача йому було відмовлено, запропоновано звернутися до суду. 04.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №202335885 від 28.02.2020 року, позивачу на праві власності належить 1/4 частка квартири [ADDRESS] . Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №886-В-6 від 02.10.2006 року, виданою державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3817 від 06.12.2004 року, виданогоЧервоноградським міським судом про стягнення із позивача 896, 47 грн. заборгованості, накладено арешт на 1/4 частку квартири [ADDRESS] . Зазначене також підтверджується Інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно №202335885 від 28.02.2020 року. Відповідно до відповіді відповідача від 31.03.2020 року №6431/1813-22/5507, адресованої позивачу, відсутні дані щодо перебування на примусовому виконанні виконавчих проваджень щодо [PERSON] , а питання про зняття арешту з майна може бути вирішено за рішенням суду. Позивачу надано довідку ПрАТ «ВФ Україна» від 30.01.2020 року про те, що [PERSON] сплатив заборгованість згідно виконавчого листа №2-3817 від 06.12.2004 року. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Згідно із ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи наведене, беручи до уваги недоведеність відповідачем перебування на виконанні відповідного виконавчого провадження (його не закінчення), відсутність у позивача заборгованості перед стягувачем, наявність вказаного арешту належного позивачу майна обмежує право власності останнього, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 840, 80 грн. судового збору.

Outcome: approved