Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого пояснив, що він за договором позики передав [PERSON] гроші в сумі 5000 гривень, на підтвердження чого відповідачем було надано розписку від 11 червня 2013 року на суму 5000 гривень. У розписці відповідач зобов»язалась повернути кошти до 20 червня 2015 року. Однак до теперішнього часу відповідач свого зобов»язання не виконав та при неодноразових зустрічах та в телефонних розмовах відмовляє повертати одержані в борг гроші. Крім основної суми боргу позивач просить стягнути на його користь 3 % річних з простроченої суми за 173 дні в розмірі 71 грн., а також судовий збір. В судове засіданні позивач не з»явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з»явилася. Про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Причину неявки суду не повідомила, в звязку з чим суд ухвалив розглянути справу за її відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів, та на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] за договором позики передав [PERSON] гроші в сумі 5000 гривень, на підтвердження чого відповідачем було надано розписку від 11 червня 2013 року на суму 5000 гривень. У розписці відповідач зобов»язалась повернути кошти до 20 червня 2015 року (а.с.5). У встановлений термін відповідач гроші не повернув. Ст. 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини першої ст.1049 ЦК України у разі укладення договору позики на позичальника покладається обовязок повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобовязання, як зазначено у ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦПК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов»язання. У цьому разі відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України три відсотки річних від простроченої суми. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved