Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму боргу за розпискою в розмірі 493957,8 грн та 3% річних у розмірі 20624,43 грн, що в сукупному розмірі становить 514582,23 грн. Також просить судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5145,83 грн покласти на відповідача. Свою позовну заяву мотивує тим, що 08.01.2015 на звернення [PERSON] він надав йому у займи суму коштів у розмірі 4500 доларів США, які він зобов`язувався повернути в повному обсязі єдиною сумою в строк до 06.03.2015. Крім того, 02.02.2015 [PERSON] звернувся до нього, щоб взяти у борг ще гроші, а саме: спочатку 5000 доларів США та ще 4000 доларів США, які були ним надані, а відповідачем отримані за умови повернення цих коштів єдиною сумою у строк до 01.09.2015. Крім того, 06.03.2015 відповідач знов взяв у нього в займи суму коштів у розмірі 4500 доларів США із зобов`язанням повернути ці кошти єдиною сумою в строк до 01.09.2015. Кожного разу при отриманні від нього грошей [PERSON] власноруч писав розписки на одному листі аркуша, які підписував, чим взяв на себе зобов`язання по виконанню умов, викладених в них. При настанні певної дати повернення грошових коштів, визначеної в розписці, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути займані кошти, однак отримував у відповідь лише обіцянки про повернення цих коштів пізніше. До теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Від позивача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність. та відсутність його представника - адвоката Фоміної І.П. В заяві зазначила, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами, умисно затягуючи розгляд справи та систематично не з`являючись в судові засідання. Позивач в попередніх судових засіданнях надав пояснення з приводу позову, зазначивши, що тривалий час товаришував з [PERSON] , який неодноразово звертався до нього з проханням надати йому у займи певну суму коштів, яка виражалася в іноземній валюті, обґрунтовуючи свою потребу тим, що ці кошти йому необхідні для організації свого бізнесу. Позивач пояснив суду, що 01.02.2015 [PERSON] приніс йому додому 9000 доларів США. З них 5000 доларів США за розпискою від 01.12.2014 та достроково віддав борг у розмірі 4000 доларів США, який він повинен був повернути 06.04.2015 за розпискою від 06.11.2014. Всього 9000 доларів США. Таким чином, 01.02.2015 [PERSON] виконав свої останні боргові зобов`язання за 2014 рік. На другий день, 02.02.2015, приблизно о 9 годині ранку, [PERSON] знову прийшов до нього додому і попросив зайняти 5000 доларів США. Оскільки між ними були нормальні відношення та [PERSON] сумлінно віддавав борги (та на цей раз достроково), то він зайняв йому ці гроші, передавши [PERSON] суму в розмірі 5000 доларів США, яку той зобов`язався повернути 01.09.2015, після збору урожаю. На підтвердження договору займу, після отримання грошей, [PERSON] власноруч написав розписку. При цьому він дав йому аркуш, на якому були написані боргові розписки [PERSON] за 2014 рік та 1 розписка від 08.01.2015. [PERSON] хотів написати розписку на сторінці після розписки від 08.01.2015, та вони зрозуміли, що на цьому аркуші не вистачить місця. Тоді [PERSON] написав розписку від 02.02.2015 на новому аркуші. В той же день, 02.02.2015, приблизно о 18 годині, [PERSON] знову прийшов додому до нього з проханням зайняти гроші у розмірі 4000 доларів США, тому що йому щось терміново було викуповувати. В той час вдома була його дружина. Вона, переглянувши аркуші з розписками, сказала, що, оскільки борги за 2014 рік погашені, навіщо зберігати ці документи. Запропонувала переписати розписку від 08.01.2015 на новий аркуш, де вже була ранкова розписка, щоб боргові зобов`язання за 2015 рік були на одному аркуші, а розписки за 2014 рік запропонували віддати [PERSON] . Позивач перекреслив всі розписки за 2014 рік та розписку від 08.01.2015, тому що вона була переписана на аркуш де була вже ранкова розписка від 02.02.2015 року. Потім зробив ксерокопію з аркуша, де містилися розписки за 2014 рік і віддав оригінали цих розписок [PERSON] в підтвердження, що боргові зобов`язання виконані. Крім цього, після отримання від нього 4000 доларів США, відповідач власноруч на тому самому аркуші написав ще одну розписку від 02.02.2015, що він отримав ці гроші та зобов`язується повернути їх до 01.09.2015. На той час позивач не припускав, що відповідач поведеться недобросовісно і не звернув уваги на те, що розписка від 08.01.2015 була переписана після ранкової розписки від 02.02.2015 і порушувала хронологію. На його думку, гроші передавались [PERSON] саме 08.01.2015, тому він вирішив не міняти дату розписки. Таким чином, позивач намагався пояснити суду, чому було порушено хронологію розписок за 2015 рік. Крім цього, позивач пояснив, що за умовами розписки від 08.01.2015 [PERSON] був зобов`язаний повернути борг 06.03.2015. Відповідач прийшов 06.03.2015 до нього додому, але грошей не приніс та борг не повернув. Сказав, що в нього склалася дуже трагічна сімейна обстановка, дружина захворіла на онкологію та просив відстрочити борг і зайняти йому ще 4500 доларів США, які потрібні на лікування. За таких обставин він погодився відстрочити борг за розпискою від 08.01.2015 до червня 2015 року і додатково надав [PERSON] 06.03.2015 4500 доларів США у борг із зобов`язанням повернути 1 вересня 2015 року. У червні позивач зажадав виконання боргових зобов`язань за розпискою від 08.01.2015 зі сторони [PERSON] та з цієї метою приїхав до нього додому. Вони посварилися. Відповідач сказав, що грошей у нього немає та запропонував позивачу взяти в якості застави до повернення ним боргу восени 2015 року його автомобіль, який був оформлений на його дружину. Автомобіль боржник віддав йому сам, однак дружина [PERSON] звернулася до правоохоронних органів із заявою, що у неї відібрали автомобіль. При таких обставинах, розуміючи, що [PERSON] поступає непорядно і фактично відмовляється добровільно виконувати боргові обов`язки, позивач віддав йому автомобіль і був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав з відповідною позовною заявою. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить особистий підпис відповідача в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Від його представника - адвоката Цокало О.І. надійшла заява, в якій він зазначив, що в судове засідання з`явитися не має можливості, тому просив вирішити питання щодо розгляду справи без його участі на розсуд суду. В попередніх судових засіданнях відповідач з приводу пред`явлених позовних вимог пояснив, що [PERSON] звернувся до нього з проханням написати розписки про отримання грошових коштів для того, щоб звітувати перед дружиною. Як пояснив йому [PERSON] , він зайняв ці гроші кримінальним особам. Тоді він погодився та написав ці розписки, проте грошей він від позивача не отримував. Пізніше люди від позивача приїхали до нього та забрали автомобіль, який належить його дружині. На його прохання повернути написані ним розписки, позивач показав, що перекреслив ці розписки. Також пояснив, що він дійсно брав у [PERSON] гроші у вересні 2014 року, які у жовтні 2014 року, зібравши врожай, повернув йому у повному обсязі. Більше грошей від позивача він не отримував. Позов не визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідач надав позивачу 4 розписки на одному аркуші, згідно яких: 02.02.2015 він взяв у позивача грошові кошти у розмірі 5000 доларів США та зобов`язався повернути їх до 01 вересня 2015 року; 08.01.2015 - 4500 доларів США із зобов`язанням повернути кошти до 06.03.2015; 02.02.2015 - 4000 доларів США із зобов`язанням повернути кошти до 01.09.2015; 06.03.2015 - 4500 доларів США із зобов`язанням повернути кошти до 01.09.2015 /т. 1 а.с.5, 229/. Відповідач заперечує факт отримання ним грошових коштів, а тому не повернув позичених коштів станом і на теперішній час. З наданої суду в якості доказу ксерокопії розписок за 2014 -2015 роки вбачається, що розписка від 08.01.2015 є останньою та, що [PERSON] дійсно намагався писати ще одну розписку, але на аркуші не вистачило місця. Саме це у повному обсязі підтверджує пояснювання позивача суду та ті обставини, на які він посилався. Також, цей доказ підтверджує, що [PERSON] дійсно отримував від [PERSON] певні суми у борг, і розмір цих позик був майже таким же, як і в 2015 році. Тобто займи були також у валюті в доларах США і великими сумами. Крім цього, дружина позивача [PERSON] , яка була опитана в якості свідка в судовому засіданні, підтвердила, що саме вона запропонувала перенести запис боргової розписки, датованої 08.01.2015 на новий аркуш та віддати лист з розписками за 2014 рік [PERSON] . З огляду на вищезазначене можна зробити висновок, що свідчення позивача [PERSON] по справі є правдивими, обґрунтованими і підтверджуються письмовими та іншими доказами. В судовому засіданні відповідач заявив, що ніяких грошових коштів за написаними розписками під впливом омани з боку та на прохання [PERSON] він не отримував, а відтак ніяких договорів позики між ними не укладалось. Однак, в судовому засіданні від 08.06.2017 (звукозапис 11:08:37) представник відповідача [PERSON] заявив суду, що [PERSON] гроші за розпискою від 06.03.15 віддавав, а [PERSON] під час їх зустрічі нібито в його присутності перекреслив цю розписку. Тим самим фактично визнав факт позики грошей відповідачем у 2015 році. Таким чином, сторона відповідача сама собі суперечить та її покази неможна вважати достовірними. За ухвалою суду від 24.05.2018 була проведена судово-технічна експертиза документів від 19.12.2018 № 12314/18-34/29619-29629/18-34, на розгляд якої були поставлені такі питання: - Яка черговість внесення дат та тексту в розписці від імені [PERSON] .? - Чи є ознаки пізнішого внесення дат та тексту в розписку від імені [PERSON] .? - Чи могла розписка від імені [PERSON] бути створена пізніше 08.01.2015? В порядку експертної ініціативи було додатково вирішене ще 2 питання та визначений іншій порядок питань. Так додатково вирішувались питання: - Писальним прикладом якого типу виконані записи у досліджуваних документах; - Чи спостерігаються у досліджуваних документах ознаки штучного зістарювання документів. Але, висновки експертів не є однозначними, тому що згідно пп.3-5 висновку, розписки, датовані 02.02.2015, 08.01.2015, 02.02.2015 та 06.03.2015, виконані ймовірно, пізніше березня 2015 року. Більш точно встановити період виконання досліджуваних записів у документі, а отже і черговість внесення тексту та дат у документі не представляється можливім із причин малої кількості наданих зразків порівняння зі штрихами паст такої ж рецептури, як і у досліджуваних записах. Тобто, однозначної відповіді на питання, коли були виконані вказані розписки, немає. Не прояснив ситуацію і допит експертів у судовому засіданні. Вони підтвердили висновки, які надані суду в експертному заключенні. Але відповісти на питання, чи в один і той же час зроблені всі 4 розписки, експерти відповісти не змогли, хоча встановили, що записи, виконані двома видами паст. Так, розписки від 02.02.2015; 08.01.2015; 02.02.2015 зроблені однією групою паст , а від 06.03.2015 - другою. Однак, це опосередковано підтверджує свідчення [PERSON] в тій частині, що 3 розписки писалися одним разом, а саме 02.02.2015, а розписка від 06.03.2015 - іншим разом. Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. За таких умов, у зв`язку з ймовірністю висновку відносно часу виконання розписок, на думку суду, не можна посилатися на висновки вказаної експертизи як на достовірні докази, які підтверджують свідчення відповідача та спростовують покази позивача по справі. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В наданих суду боргових розписках містяться всі істотні данні, які обумовлюють виникнення правочину з договору позики, а саме (ім`я, прізвище та по батькові позикодавця і позичальника, паспорті данні позичальника, свідчення передачі грошей готівкою, в якій сумі та валюті, дата передачі грошей і дата, коли боргові зобов`язання повинні бути виконані.) Тому суд вважає, що боргові розписки від [PERSON] на ім`я [PERSON] від 02.02.2015, 08.01.2015, 02.02.2015 та 06.03.2015 є достовірними та належними доказами по справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надані до матеріалів справи 4 розписки на одному аркуші від 02.02.2015, 08.01.2015, 02.02.2015, 06.03.2015 є саме такими документами, які підтверджують укладання договору позики між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимогами Цивільного Кодексу. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що відповідач отримав від позивача 18000 доларів США в борг та до теперішнього часу суму боргу не повернув. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, сума боргу складає 18 000 доларів США, що у перерахунку по курсу НБУ станом на 20.01.2017, тобто на день звернення до суду становить 493 957 грн 80 коп. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з тим, що відповідач і досі не повернув позивачу кошти, він має сплатити суму боргу, а також три відсотки річних з урахуванням кількості днів прострочення платежу (з 01.09.2015 по 20.01.2017 включно): 493957,8:365*3*508 (кількість днів прострочення платежу):100=20624 грн 43 коп. Позивач не просить стягувати з відповідача три відсотки річних з урахуванням кількості днів на час слухання справи та відмовляється від цієї вимоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми позики у розмірі 493957,8 грн та трьох відсотків річних за користування позикою у розмірі 20624,43 грн підлягають задоволенню. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В ході судового розгляду документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 5145,83 грн. Оскільки, позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved