Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить (з урахуванням збільшених позовних вимог /а.с.109/) стягнути з відповідачів по 792608 грн. боргу з кожного. Свої вимоги мотивує тим, що 05.12.2007 року він позичив подружжю [PERSON] 1500000,00 грн. на придбання офісних приміщень по [ADDRESS], які вони повинні були повернути до 05.12.2009 року, що підтверджується розпискою [PERSON] Зазначені об'єкти були придбані відповідачами, проте йому було повернуто лише 210000,00 грн. Крім того, сума боргу відповідачів з урахуванням встановленого індексу інфляції з січня 2010 року по вересень 2012 року становить 1478766,30 грн., а три процента річних становить 106451,49 грн. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеним, просять позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши, що він дійсно позичив у позивача, який є його кумом, 1500000,00 грн. на придбання офісних приміщень по [ADDRESS]. Його колишня дружина [PERSON] про це знала, оскільки розмова про позику та купівлю об'єктів нерухомості відбувалася при неї, крім того, в нього була довіреність від дружини, згідно з якою він мав право брати кредити. На позичені гроші він придбав зазначені нежитлові приміщення, проте гроші він повернув лише частково у розмірі 210000,00 грн. Вважає, що сума боргу має бути поділена між ним та його колишньою дружиною пополам, оскільки шлюб між ними розірваний, а все майно, яке було у їх спільній сумісній власності поділено між ними згідно з рішенням суду. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник проти позову заперечили, пояснивши, що [PERSON] ніколи не чула, щоб її колишній чоловік позичав гроші у позивача. Крім того, в них завжди були гроші на банківських рахунках, а відтак позичати гроші на придбання офісних приміщень по [ADDRESS] не було ніякої потреби. Вважає, що розписка від 05.12.2007 року складена значно пізніше для того, щоб помститися їй за те, що вона подала позов про поділ майна подружжя, а також для того, щоб в такий спосіб відібрати в неї частини її майна, яку присудив їй суд. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 2-401/11, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.ч. 2,3 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що 05.12.2007 року відповідач [PERSON] склав розписку про те, що за погодження з дружиною [PERSON] позичив у позивача [PERSON] кошти в розмірі 1500000 грн. для придбання двох офісних приміщень в новобудові за адресою [ADDRESS]. Вказані кошти відповідач зобов'язувався повернути до 05.12.2009 року /а.с.44/. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 18.02.1984 року, який був розірваний 18.02.2010 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова /Т-1 а.с.132 справи № 2-401/11). Під час перебування відповідачів у шлюбі [PERSON] видала [PERSON] довіреність від 01.04.2006 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі № 1047, якою уповноважувала [PERSON] укладати всі дозволені законом правочини, в тому числі укладати всі дозволені законом правочини цивільно правового характеру (в тому числі кредитні), а також про внесення змін та доповнень до раніше укладених договорів, а також їх скасовувати /а.с.27/. За таких обставин, суд, беручи до уваги зміст вищевказаної довіреності, не бере до уваги твердження представника відповідача [PERSON], про те, що остання ніколи не уповноважували [PERSON] позичати від її імені грошові кошти. Таким чином, суд розцінює обізнаність [PERSON] про те, що [PERSON] може позичати кошти, в тому числі і на придбання об'єктів нерухомості, як схвалення таких дій її колишнього чоловіка, а відтак укладання договорів [PERSON] і використання отриманого в інтересах сім'ї, відповідно є підставою для виникнення спільного майнового обов'язку. 07.12.2007 року між ЗАТ «Компанія з управління активами «Карпати-інвест» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № Б/322-12-07/1, згідно з умовами якого за [PERSON] бронювалося право на одержання нежитлового приміщення [ADDRESS] /а.с.30-32/. Також, 07.12.2007 року між ЗАТ «Компанія з управління активами «Карпати-інвест» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу цінних паперів № Б/321-12-07/1, згідно з умовами якого за [PERSON] бронювалося право на одержання нежитлового приміщення [ADDRESS] /а.с.33,34/. Відповідачі в повному об'ємі виконали свої зобов'язання за вищевказаними договорами купівлі-продажу цінних паперів, та 07.08.2009 року [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення [NUMBER] в будинку [ADDRESS], загальною площею 195,3 кв.м. /а.с.34 зворот/, а [PERSON] отримала аналогічне свідоцтво на нежитлове приміщення [NUMBER], загальною площею 99,7 кв.м. у вказаному будинку /а.с.35/. Суд не бере до уваги твердження [PERSON], що розписка [PERSON] від 05.12.2007 року є такою, що складена значно пізніше від дати зазначеної у ній, оскільки відповідач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження такого її твердження. Так, відповідно до висновку комплексної судово-технічної експертизи документів та судово-хімічної експертизи № 3835/3889 від 27.06.23014 року встановити чи підлягала розписка від 05.12.2007 року від імені [PERSON] «штучному старінню, чи іншому впливу з метою унеможливлення визначення дати їх виготовлення», не представляється можливим /а.с.234-236/. Також, суд критично ставиться до твердження [PERSON], що її колишній чоловік не міг позичати гроші у позивача на придбання нерухомого майна через те, що в них самих було достатньо грошей, оскільки сам по собі факт того, що у відповідачів знаходилися гроші на рахунках у банківських установах ніяким чином не може свідчити про те, що [PERSON] не міг позичати гроші у позивача. Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України, договір укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором використовується в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина і чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, а таким чином, саме розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за договором позики. Враховуючи наведене, суд, беручи до уваги зміст розписки [PERSON] від 05.12.2007 року та довіреності [PERSON] від 01.04.2006 року, вважає, що укладення [PERSON] договору позики з позивачем було здійснено за мовчазною згодою дружини, а кошти витрачено в інтересах сім'ї на придбання об'єктів нерухомості. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29.03.2012 року в цивільній справі № 2-3349/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя нежитлові приміщення [NUMBER] та [NUMBER] в будинку [ADDRESS] були визнані об'єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON], а все їх майно було поділено між відповідачами, з урахуванням того, що кожному з них належить по 1/2 частині у зазначеному майні. Беручи до уваги, що майно, яке були придбане за позичені у позивача гроші, поділене між відповідачами порівну, а також те, що шлюб між ними розірваний, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати від відповідачів повернути йому позичені гроші, шляхом стягнення по половині коштів з кожного з відповідачів. Як убачається з розписок позивача, які містяться на звороті копії розписки, яка знаходиться у [PERSON], останній повернув йому 210000 грн. /а.с.29 зворот/. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем складає 129000 грн. (150000 грн. - 210000 грн. = 129000 грн.). Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 624 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як убачається з розрахунку позивача, який міститься у заяві про збільшення позовних вимог /а.с.109/, сума боргу відповідачів з урахуванням встановленого індексу інфляції з січня 2010 року по вересень 2012 року становить 1478766,30 грн., а три процента річних становить 106451,49 грн. (1290000,00 грн. : 365 днів : 100 % х 3 % річних х 1004 дня прострочення = 106451,49 грн.). За таких обставин з відповідачів слід стягнути 1585217,70 грн. боргу (1478766,30 грн. + 106451,49 грн.), тобто по 792608,85 грн. з кожного (1585217,70 грн. : 2). Окрім того, з відповідачів слід стягнути в рівних частках сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1677,00 грн. (51 грн./а.с.2/ + 107,00 грн. /а.с.106/ + 1519,00 грн. /а.с.108/), тобто по 838,50 грн. (1677,00 грн. : 2) з кожного, а також 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, тобто по 60,00 грн. (120,00 грн. : 2) з кожного з відповідачів.

Outcome: approved