Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір утримуваних аліментів за рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.04.2002 року по справі №2-504/02 на доньку [PERSON] з 1/4 до 1/6 частини до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , повноліття; за рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2006 року по справі №2-823/06 на сина [PERSON] з 1/2 до 1/6 частини до досягнення ним повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 08.04.2002 року по справі 20504/02 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на трьох дітей були задоволені позовні вимоги в повному обсязі. На даний час триває процедура виконання зазначеного рішення та продовжується нарахування (стягнення) заборгованості в розмірі 1/4 частини всіх різновидів заробітку до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] , повноліття - до [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2006 року по справі №2-823/06 за цивільним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину було задоволено позовні вимоги в повному обсязі. Триває процедура виконання зазначеного рішення та продовжується нарахування (стягнення) 1/2 всіх різновидів заробітку, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , повноліття - до [INFO] року. Враховуючи вищезазначені рішення судів, сукупний розмір стягнень склав 75% всіх різновидів доходу [PERSON] ,. що не відповідає чинному законодавству України. Позивач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, причини неявки до суду не надала, відзив не подала. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - начальника Покровського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на ці обставини, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, про що 17.05.2019 року Орджонікідзевським міським судом постановлена відповідна ухвала. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст.ст.77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася донька - [PERSON] , [INFO] (актовий запис №240) - а.с.10. Згідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (актовий запис №80) - а.с.11. Відповідно до виконавчого листа у справі №2-504/02 від 08.04.2002 року Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області, розглянувши справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , вирішив: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , і доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини встановленого законом неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісяця, починаючи з 12.03.2002 року і до виповнення синові [PERSON] повноліття, після чого, по 1/3 частині з усіх видів заробітку і до повноліття [PERSON] , після чого, по 1/4 частині з усіх видів заробітку до повноліття доньки [PERSON] . (а.с.12). Відповідно до виконавчого листа у справі №2-823/06, 12.10.2006 року Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області, розглянувши справу за позовом [PERSON] до [PERSON] вирішив: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму громадян до його повноліття, щомісячно, починаючи з 07.09.2006 року (а.с.13). Відповідно до довідки Покровської міської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості №82 від 11.02.2019 року [PERSON] на даний час на обліку як безробітний не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує (а.с.4). Згідно довідки начальника УП та СЗН від 08.02.2019 року №980/15 [PERSON] на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення, як одержувач державної соціальної допомоги, станом на 08.02.2019 року не перебуває, ніяких видів державної допомоги не отримує (а.с.8). Дослідивши подані учасниками провадження письмові заяви по суті справи та додані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, за загальним правилом, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічне роз`яснення надане і Пленумом Верховного Суду України в п. 23 Постанови «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3. Таким чином, конструкція ч.1 ст. 192 СК передбачає альтернативні підстави для зміни розмірів аліментів: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, в інших випадках. Крім того, згідно до ч.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено наступне: «Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених рішень про їх стягнення. При цьому, з аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Суд вважає, що батьки дитини повинні виконувати свої батьківські обов`язки сумлінно, дбати про здоров`я та матеріальний добробут дитини виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень. В статті 3 Конвенції ООН про права дитини говориться: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей». Крім того, згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином,

Outcome: partial