Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення боргу, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Львівського університету внутрішніх справ суму фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] в період з 01 вересня 2006 року по 29 червня 2010 року в ПЮІ ЛьвДУВС в розмірі 10 517 гривень 40 копійок, а також просить стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що, відповідно до наказу Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ від 28 липня 2006 року № 222, [PERSON] було зараховано на навчання на 1-й курс факультету громадської безпеки та кримінальної міліції ПЮІ ЛьвДУВС. 10 серпня 2009 року між ПЮІ ЛьвДУВС (виконавцем) ГУМВС України у Вінницькій області (замовником) та [PERSON] було укладено письмовий договір № 10/253 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до п. 3 цього договору [PERSON] зобов'язаний був після закінчення навчання відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років. Натомість відповідача відповідно до Наказу УМВС України у Вінницькій області від 26 жовтня 2012 року № 223 було звільнено з ОВС за власними бажанням за п. 64 «ж» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Згідно проведеного розрахунку, на підтвердження якого додається довідка, сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] в період з 01 вересня 2006 року по 29 червня 2010 року в ПЮІ ЛьвДУВС в розмірі 10 517 гривень 40 копійок. За таких обставин, на підставі п.п. 2.3.6., 3.2., 6.1., 7.3, Договору, п. 1 ст. 1 постанови КМУ від 01 березня 2007 року № 313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утримання у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», наказу МВС України від 14 травня 2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України», Наказу Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту і зв'язку України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утримання курсантів у вищих навчальних закладах» та відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію», в яких передбачено, що витрати на утримання курсантів підлягають відшкодуванню у судовому порядку, тому просить суд задовольнити позовні вимоги. Відповідачем на адресу суду було подано заперечення на позов Львівського університету внутрішніх справ, в яких він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, які вважає незаконним та необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідач вказав, що його було зараховано на навчання 1-го курсу факультету громадської безпеки та кримінальної міліції Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ з 16 серпня 2006 року, що підтверджується відповідним наказом. По закінченню навчання у 2010 році, його було призначено на посаду оперуповноваженого відділу карного розшуку Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області, де він пропрацював 1 рік. В подальшому у зв'язку із скороченням штатів та реорганізацією відділу карного розшуку, він вимушений був у 2011 році перевестися на посаду оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей до Піщанського РВ УМВС України у Вінницькій області, де він пропрацював 1 рік 4 місяці. В зв'язку з переведенням до іншого РВ УМВС у смт. Піщанка Вінницької області, він вимушений був залишити місце свого постійного проживання в [ADDRESS], та разом з дружиною, яка на той час не була працевлаштована, був змушений винаймати житло за власні кошти. У смт. Піщанка Вінницької області кімната у гуртожитку йому не надавалася, оскільки вільного житла на балансі районного відділу не було. Орендування житла, ставило його та дружину у скрутне матеріальне становище. Будь-якої допомоги по вирішенню житлового питання зі сторони керівництва районного відділу він не отримував, хоча постійно звертався із вказаним проханням, мотивуючи звернення відсутністю коштів на оплату оренди житла та утримання своєї сім'ї. Крім того, він постійно намагався знайти інші місця роботи в системі МВС в сусідніх районах, та безпосередньо в м. Вінниця та м. Одеса (з обов'язковою умовою надання хоча б тимчасового місця проживання його сім'ї). У порушення вимог ч. 4 ст. 43 Конституції України, йому не було створено належних умов праці. Крім того, він за власні кошти повинен був виїжджати у різні населені пункти для виконання своїх професійних обов'язків, службового автомобіля в нього не було, він змушений був постійно добиратися за власні кошти. Перевестися на посаду оперуповноваженого ВКР до Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області чи до інших відділ міліції він не мав можливості, у зв'язку з відсутню вакантних місць. Виходячи саме з цих причин, будучи змушеним утримувати свою сім'ю самостійно, однак не маючи на це реальної можливості, працюючи на посаді оперуповноваженого, він вимушений був звільнитися з органів внутрішніх справ 25 жовтня 2012 року. Свою роботу завжди виконував сумлінно та добросовісно, однак виключно через відсутність матеріальної можливості утримувати себе та свою сім'ю, вимушений був прийняти відповідне рішення. Крім того, при звільненні з органів внутрішніх справ, вказує відповідач, він з'ясовував у працівників відділу кадрів, чи є у нього невиконані зобов'язання перед державою. На що отримав відповідь, що жодних зобов'язань не має, оскільки він працював на посаді оперуповноваженого та на той момент один рік роботи рахувався за півтора року стажу, тому свої зобов'язання він виконав в повному обсязі. На підтвердження вказаного, йому був підписаний обхідний лист всіма відповідними посадовими особами та керівником підрозділу та він був звільнений. Тому він вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки він не повинен нести відповідальність через те, що йому не було створено належних умов праці, що в свою чергу не давало йому можливості працювати далі у органах внутрішніх справ. Крім того, відповідач зазначив, що договір № 10/253 про підготовку у вищому навчальному закладі МВС України, на який посилається позивач у своїй позовній заяві, являється недійсним, оскільки у п. 7.4. даного договору не вказано строк дії даного договору. Також відповідач вважає, що сума витрат на його утримання, яка вказана у довідці-розрахунку № 5 від 08 лютого 2013 року про витрати з утримання лейтенанта міліції [PERSON] у Прикарпатському юридичному інституті Львівського державного університету внутрішніх справ за період з 01 вересня 2006 року по 29 червня 2010 року є невірною. Так, будучи у 2006 та 2007 роках курсантом першого та другого курсу, він одержував щомісячне грошове забезпечення у розмірі 18 гривень на місяць, що за один рік складало 216 грн. на рік. Крім того, оскільки він був зарахований на навчання з 16 серпня 2006 року, то у даному році він міг одержати грошове забезпечення лише за 5 місяців у розмірі 90 гривень. А тому за 5 місяців 2006 року та весь 2007 рік, він міг одержати лише 306 гривень, що явно не відповідає тим розрахункам, які вказані у наданій позивачем довідці-розрахунку, де вказані зовсім інші суми, які являються занадто завищеними у декілька разів. На третьому курсі він отримував грошове забезпечення у розмірі 64 гривні в місяць, а тому за 12 місяців міг одержати лише 768 гривень. На четвертому курсі він отримував грошове забезпечення у розмірі 108 гривень в місяць, а тому за 12 місяців міг одержати лише 1296 гривень. До того ж, починаючи з 2007-2008 навчального року, він взагалі не перебував на державному утриманні, оскільки з цього часу аж до закінчення навчання він за свій власний рахунок винаймав житло та харчувався за межами навчального закладу, що підтверджуються його рапортом та відповідним наказом, на підставі якого з 2007 року він був знятий з речового та продовольчого забезпечення, та почав проживати за межами навчального закладу. А тому, виходячи з цих міркувань, відповідач вважає., що надана позивачем довідка-розрахунок викликає сумніви, оскільки в ній відсутнє детальне обґрунтування витрат на грошове забезпечення, що прямо суперечить п. 2.1.1. Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, який затверджений наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України N19/831/240/605/537/219/534 від 16.07.2007 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 р. за N 863/1413. Згідно з п. 2.1.1., витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Що ж стосується утримання вартості речового майна, то згідно п. 2.1.3.2. даного порядку, воно провадиться на підставі довідки - розрахунку, складеної начальником речової служби. Відповідач звернув увагу суду на ту обставину, що з 2007 року по 2010 рік, навчальний заклад не забезпечував його речовим майном. Весь формений одяг та взуття він шив на замовлення та купував за кошти, які йому давала його мати, тому вказана в довідці-розрахунку сума грошового забезпечення та речового забезпечення суперечить реально понесеним витратам. Виходячи з вищевикладеного, він вважає, що позовні вимоги позивача Львівського державного університету внутрішніх справ про стягнення з нього боргу в сумі 10 517,4 (десять тисяч п'ятсот сімнадцять) грн. 40 коп., не підлягають задоволенню. В судове засідання представник позивача не з'явився, проте подав на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає, просить суд відмовити в їх задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ від 28 липня 2006 року № 222 відповідача [PERSON] було зараховано на навчання на 1-й курс факультету громадської безпеки та кримінальної міліції ПЮІ ЛьвДУВС. 10 серпня 2009 року між ПЮІ ЛьвДУВС (виконавцем) ГУМВС України у Вінницькій області (замовником) та [PERSON] було укладено письмовий договір № 10/253 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до п. 2.3.5 цього договору відповідач зобов'язаний був після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений в направленні на роботу та приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку він був призначений замовником, і відпрацювати не менше трьох років. даний пункт договору відповідачем був виконаний, оскільки о закінченню навчання у 2010 році, він прибув до Крижопільського РВ УМВС України у Вінницькій області, де його було призначено на посаду оперуповноваженого відділу карного розшуку, де він пропрацював 1 рік. В подальшому, з незалежних від нього підстав, у зв'язку із скороченням штатів та реорганізацією відділу карного розшуку, відповідач вимушений був, у 2011 році, перевестися на посаду оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей до Піщанського РВ УМВС України у Вінницькій області, де він пропрацював 1 рік 4 місяці. Відповідно до Витягу із наказу начальника УМВС України у Вінницькій області від 26 жовтня 2012 року № 223 о/с згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил за п. 64 «ж» (за власним бажанням) лейтенанта міліції [PERSON], оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей Піщанського РВ УМВС України у Вінницькій області (за рахунок коштів ДБ) з 25 жовтня 2012 року, вислуга років на день звільнення якого становить: календарна 06 років 01 місяць 24 дні, підстава звільнення рапорт [PERSON] Відповідно до п. 3.2. Договору № 10/253 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Даний договір передбачає добровільне відшкодування вказаних витрат. В п. 4.4. вказаного договору вказано, що стягнення суми витрат в судовому порядку здійснюється лише у разі коли особа відмовилася відшкодувати дані витрати добровільно. Згідно п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 1.03.2007 р. № 313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утримання у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Укладений між сторонами договір укладений 10 серпня 2009 року і згідно п.7.4, набирає свою силу з моменту його підписання, що відповідає вимогам ст.631 ЦК України. При цьому договір не містить підстав, визначених ч.3 ст.631 ЦК України, згідно якої сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення договору. Відповідно, усі можливі претензії та спірні питання за цим договором, пов'язані у тому числі і з можливим стягненням засобів, витрачених на утримання відповідача, можуть бути заявлені тільки за період з 10 серпня 2009 року.Проте довідка-розрахунок № 5 від 08.02.2013 року про витрати з утримання лейтенанта міліції [PERSON] у Прикарпатському юридичному інституті Львівського державного університету внутрішніх справ містить розрахунок за період з 01.09.2006 року по 29.06.2010 року, тобто переважно за період, що передував укладенню цього договору. Згідно п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 1.03.2007 р. № 313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», п.7 Постанови Кабінету Міністрів України № 964 від 12.07.06 року «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» і п.4.4 Договору, визначена підстава стягнення витрат в судовому порядку, а саме: у разі відмови осіб добровільно відшкодувати витрати. Позивач не надав суду документального підтвердження свого звернення до відповідача з вимогою добровільного відшкодування витрат та не надав документ, який би доводив відмову відповідача від цієї вимоги. В даному випадку, позивач взагалі не мав підстав для звернення з позовом до суду, оскільки між сторонами була відсутній спір, а право позивача фактично не було порушене. Згідно п. 2.2. спільного наказу Наказу Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту і зв'язку України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утримання курсантів у вищих навчальних закладах» вказано, що після закінчення навчального року, в наказі начальника ВНЗ про переведення курсанта на наступний курс навчання, навпроти прізвища кожного курсанта, проставляється загальна сума його утримання за рік. Щорічні виписки з цих наказів, залучаються до особистої справи курсанта. Пункт 5.2 договору, укладеного між сторонами, вказує на підстави розірвання договору без відшкодування фактичних витрат на підготовку, а саме невиконання Виконавцем (ВНЗ) зобов'язань за цим договором. Заявляючи про суму грошового змісту, що підлягає стягненню з відповідача, представник позивача в обґрунтування свого позову не надав суду даних про щорічне інформування відповідача про розміри фактичних витрат, витрачених на його утримання, що витікає з обов'язків виконавця, яким є сторона договору відносно п.2.1.6, договору та розрахунку фактичних витрат на підготовку відповідача за увесь період навчання, затверджений після закінчення відповідачем навчання, що витікає з обов'язків виконавця за п.2.1.8. договору і в силу п.2.2 вказаного вище «Порядку...»такий розрахунок повинен мати місце. Вказані обставини говорять про не виконання ВНЗ істотних умов договору, пов'язаних з визначенням реальної вартості можливого відшкодування, при яких відповідач був позбавлений можливості на період навчання і закінчення ВНЗ обґрунтовано коригувати заявлену вартість свого утримання, в т.ч. і в судовому порядку, а позивач отримав можливість, згодом, вимагати відшкодування нічим необґрунтованої суми. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 2007-2008 навчального року відповідач взагалі не перебував на державному утриманні, оскільки з цього часу аж до закінчення навчання він за свій власний рахунок винаймав житло та харчувався за межами навчального закладу, що підтверджуються розрахунками позивача на а.с.187,188 про те, що з 2007 року він був знятий з речового та продовольчого забезпечення. Згідно п.5 п.п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 313; п.6 Постанови Кабінету міністрів України № 964, витрати на навчання відшкодовуються, з урахуванням різниці суми витрат на утримання осіб в навчальному закладі і утримання військовослужбовців термінової служби по відповідній військово-обліковій спеціальності (ВОС). Згідно спільного Наказу Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту і зв'язку України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утримання курсантів у вищих навчальних закладах», визначено, що відшкодуванню підлягає: грошове, продовольче, речове утримання, оплата комунальних послуг, Дані про грошове забезпечення, беруться з розрахункових відомостей і інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного забезпечення курсанта, що передбачено в п. 2.1.1. «Порядку...». При цьому позивач не надав суду документів, що підтверджують щомісячну виплату і отримання грошового утримання. Відповідно до п.2.1.3 «Порядку…», витратами на речове забезпечення, є витрати пов'язані із забезпеченням курсанта речовим майном відповідно до норм і банно-пральними послугами. Розрахунок робиться на підставі довідки-розрахунку про вартість фактично отриманого речового майна і банно-прального забезпечення. Для курсантів відповідної ВОС, для розрахунку береться вартість отриманого речового майна, але пропорційно фактичному часу його використання. Залишкова вартість майна, розраховується на підставі методики встановлення залишкової вартості у Збройних силах України. Позивач не надав документів, фактичного отримання речового майна, не розрахував його залишкову вартість з посиланням на відповідну методику, що говорить про необґрунтованість заявлених вимог, по відшкодуванню вартості речового майна. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень, окрім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивач заявляючи про необхідність стягнення з відповідача конкретних грошових сум, нічим не обґрунтував їх розмір, не взяв до уваги період, протягом якого діє вказаний договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, та те, що його положення не поширюється на правовідносини, які виникли між його сторонами у минулому, не надав зазначення строку, з якого відповідач був знятий з речового та продовольчого забезпечення, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню через їх безпідставність та необгрунтованість. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed