Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору відступлення права вимоги (цесії) недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]І, за реєстровим номером 967. Відповідно до п.1 [PERSON] позики Відповідач 1 надав Позивачу строком на 6 місяців до 05.02.2014 року грошові кошти у сумі 200 000грн. Згідно п.З [PERSON] позики виконання Позивачем свого зобов'язання за цим договором має бути здійснене у м. Дніпропетровську готівкою. 13.10.2016 року Відповідач 1 та [PERSON] уклали договір про відступлення права вимоги (цесії), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1324. Відповідно до п. 3 [PERSON] цесії Відповідач 2 набуває права вимагати від Позивача належного виконання всіх обов'язків, які вимагає Договір позики, а саме сплати Позивачем суми боргу у розмірі 200 000 грн., нарахованого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штрафу та пені. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.10 [PERSON] цесії Відповідач 1 зобов'язаний письмово повідомити Позивача про відступлення права вимоги протягом 5 календарних днів з дня набрання чинності цим [PERSON]. Станом на час подачі позову Відповідач 1 так і не виконав вимоги п.10 [PERSON] цесії та не повідомив Позивача про відступлення права вимоги. Про укладення між відповідачами [PERSON] цесії Позивачу стало відомо після призначення до розгляду справи № 643/15760/16-ц про стягнення Відповідачем 2 грошових коштів з Позивача за [PERSON] цесії. Отже, враховуючи, що даний Договір цесії укладений без повідомлення боржника, всупереч вимогам встановлених законом для його укладення, є таким, що порушує права Позивача та його охоронювані законом інтереси. Просить суд визнати укладений між [PERSON] та [PERSON] договір відступлення права вимоги (цесії), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1324, недійсним. Стягнути з відповідачів судовий збір. Відповідач [PERSON] не погодившись з позовом надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що законодавством передбачені порядок та підстави заміни кредитора у зобов'язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Стаття 513 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, На підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Якщо основний правочин укладений у письмовій нотаріальній формі, то й цесія підлягатиме нотаріальному посвідченню. В даному випадку, договір відступлення права вимоги від 13.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено в нотаріальній формі та зареєстровано в реєстрі за № 1324, як і основний договір позики від 05.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано в реєстрі за № 967. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Разом з тим статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням, (ст. 516 ЦК України). Чинне законодавство не вимагає від первісного чи нового кредитора в обов'язковому порядку повідомляти боржника про передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Однак, [PERSON] був письмово повідомлений про існування договору відступлення права вимоги від 13.10.2016 року, про що свідчить копії чеків від 01.11.2016 року за номером 4904500223590 та номером 4904500223600. 13.02.2018 року [PERSON] звернувся із заявою до поштового відділення №45 ПАТ «Укрпошта» у м. Дніпрі до Дніпропетровської дирекції ПАТ «Укрпошта» м. Дніпрі до Головного офісу ПАТ «Укрпошта» у м. Києві з проханням надати інформацію по вищевикладеним номерам чеків, а саме: хто є відправником та одержувачем, адресу, за якою направлялись листи та коли. Листом від 20.02.2018 року №39-З-02-7206/488 Дніпропетровська дирекція ПАТ «Укрпошта» у м. Дніпрі повідомила, що надати копії чеків та інформацію про відправника та одержувача не має можливості, оскільки зберігання виробничих документів становить один рік. Відповідач вважає, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Позивач в свою чергу надав відповідь на відзив у якому не погоджується з доводами відповідача та вважає, що договір цесії укладений без повідомлення боржника, всупереч вимогам встановлених законом для його укладення і є таким, що порушує права позивача та охоронювані законом інтереси. Надані суду відповідачем 2 докази направлення [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги викликають сумніви у їх достовірності і можуть бути підробленими, оскільки на офіційному сайті Укрпошти, де здійснюється пошук поштових відправлені номера чеків 4904500223590 та 4904500223600 зазначені як незареєстровані в системі. Позивач [PERSON] в удовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнавала, в даному судовому засіданні не була примутня, у звязку з неможливістю встановити звязок з Комінтернівським районним судом м. Харкова для здійснення судового провадження в режимі відеоконфернції. Заслухавши позивача, оголосивши відзив на позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.12,81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В матеріалах справи є договір позики від 05.08.2013 року укладений між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником), згідно умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] строком на 6 (шість) місяців до 05 лютого 2014 року грошові кошти у сумі 200\~000,00 грн., а [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти позикодавцеві [PERSON] 05 лютого 2014 року в порядку та умовах, передбачених договором, договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 05.08.2013 року та зареєстровано в реєстрі за №967. (а.м.7-8). 13 жовтня 2016 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір відступлення права вимоги, за яким [PERSON] відступив своє право вимоги за договором позики, посвідченого 05 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 967, [PERSON]. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог посилається на те що, в порушення п. 10 [PERSON] цесії Відповідач [PERSON] не повідомив позивача про відступлення права вимоги за договором позики, чим порушив вимоги ст..ст. 628, 629 ЦК України, а тому вважає, що договір відступлення права вимоги на підставі ст..ст. 203,215 ЦК України вважає недійсним. П.10 договору відступлення права вимоги (цесії) від 13.10.2016 року передбачено, що цемент зобовязаний письмово повідомити Боржника про відступлення права вимоги протягом 5 (пяти) календарних днів з дня набрання чинності цим [PERSON]. Відповідач [PERSON] надав суду копії квитанцій (а.с.36,37) зазначаючи, що вони є підтвердженням письмового повідомлення [PERSON] про існування договору відступлення права вимоги від 13.10.2016 року, але дані копії є не читаємі та з них неможливо отримати інформацію на підтвердження предмету доказування. Крім того в матеріалах справи на а.с. 72 є роздруківка з офіційного сайту Укрпошти, на якій зазначено, що відправлення 4904500223590 та 4904500223600, які вказував відповідач, є відсутні, тому що не зареєстровані в системі. А також на а.с. 77 міститься відповідь Дніпропетровської Дирекції ПАТ «Укрпошта» про неможливість надати інформацію про поштові відправлення №4904500223590 №4904500223600. А тому суд вважає, що докази у вигляді копій квитанцій на а.с.36,37 є неналежними у відповідності ст.. 77 ЦПК України. Отже, суду не було надано доказів щодо повідомлення боржника про зміну кредитора у зобов'язанні у відповідності до вимог п.10 договору про відступлення права вимоги (цесії) від 13.10.2016 року. Частиною 1 ст.\~11\~ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 цієї ж статті ЦК\~України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Статтею 12\~ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч.1 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом Стаття 512\~ЦК України передбачає підстави заміни кредитора в зобов»язанні, зокрема: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. 5) в інших випадках, встановлених законом. У частині 1 ст.513\~ЦК України вказано, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Таким чином, законодавством України передбачено, що передача кредитором своїх прав іншій особі є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину (договору). Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Тому суд приходить до висновку, що заперечення відповідача [PERSON] є необґрунтовані, представником не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування позову, тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України. У\~ст.\~216\~ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно з ст.236\~ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. Відповідно до ч. 2 ст.16ЦК\~України способом захисту цивільного права та інтересів є визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.. За таких обставин суд вважає, що договір відступлення прав вимоги від 13.10.2016 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON] не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки боржника письмово не повідомлено про відступлення права вимоги, що передбачено вимогами договору, а тому є порушенням чинного законодавства та дійшов висновку про його недійсність на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України. Тому оспорюваний правочин слід визнати недійсним. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 142 ЦПК України суд присуджує стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] документально підтверджені квитанцією судові витрати в сумі 640,00 грн., тобто по 320,00 грн. з кожного.

Outcome: approved