Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з фізичної особи [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика» суму боргу та штрафних санкції у розмірі 66483 грн. 23 коп., з яких: суму основного боргу у розмірі 38345 грн.46 коп. за Договором №5 ПП від 23.01.2015 р., пеню у розмірі 13474 грн. 66 коп., інфляційні нарахування у розмірі 3600 грн. 71коп., та 30 % річних у розмірі 11062 грн. 40коп. На обґрунтування позову посилається на порушення з боку відповідачки умов договору від 23.01.2015 року на поставку кондитерських виробів. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вх.№ від 08.09.2017 року. Відповідачка в судові засідання, які неодноразово призначались у справі, не зявилась, хоча її явка визнавалась судом обовязковою на підставі ухвали суду, постановленої 18.07.2017 року під час проведення судового розгляду справи, без видалення до нарадчої кімнати. [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за адресою реєстрації місця проживання, конверти із судовими повістками повертаються із позначками відділення поштового звязку «за закінченням строку зберігання», що підтверджено матеріалами справи. Письмових заперечень проти позову, заяв та клопотань до матеріалів справи вона не надала, про причини своєї неявки суд не повідомила. В зв'язку із чим, причина неявки відповідачки визнана судом неповажною. Представник відповідачки під час судового розгляду справи проти задоволення позову заперечував та пояснив, що позивач не довів своїх позовних вимог. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що у січні 2015 року між приватним акціонерним товариством «Запорізька кондитерська фабрика» та Фізичною особою підприємцем [PERSON] (в подальшому Відповідач) було укладено договір №5 ПП від 23.01.2015 р. на поставку кондитерських виробів. При цьому, станом на дату укладення договору, відповідач був зареєстрований у ЄДРПОУ як фізична особа підприємець - [PERSON]. Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 15.11.2016р. фізична особа - підприємець [PERSON] має стан суб'єкта: припинено, дата запису: 26.10.2016р.; номер запису: 21030060002081837. З врахуванням висновку Верховного Суду України по спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 4 грудня 2013 року яким визначено, що положення ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобовязань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Згідно з пунктами 1.1. п. 2.10 Договору Позивач зобовязався поставляти, а відповідач приймати і своєчасно сплачувати кондитерські вироби (далі по тексту Товар), на умовах відстрочки платежу до 14 календарних днів. На виконання умов Договору у період з 01.12.2015 року по 25.03.2016 року Позивачем було відвантажено Відповідачу продукцію у вигляді кондитерських виробів власного виробництва на загальну суму 38 345 грн.46коп., згідно видаткових накладних: 1. № 128030 від 01.12.2015 року - на суму 3 311,79 грн., зі строком оплати по 15.12.2015року; 2. № 128107 від 02.12.2015 року на суму 673 грн., зі строком оплати по 16.12.2015року; 3. № 128408 від 08.12.2015 року - на суму 990 грн., зі строком оплати по 22. 12. 2015 року; 4. № 128968 від 17.12.2015 року - на суму 1 485 грн., зі строком оплати по 31.01.2016 року; Всього за 2015р. - 6 459,79 грн. 1. № 130817 від 09.02.2016 року - на суму 5 045 грн. 14 коп., зі строком оплати по 23.02.2016 року; 2. № 131155 від 17.02.2016 року - на суму 4 157 грн. 20 коп., зі строком оплати по 02.03.2016 року; 3. № 131459 від 23.02.2016 року - на суму 5456 грн. 73 коп., зі строком оплати по 08.03.2016 року; 4. № 131623 від 26.02.2016 року на суму 2 990 грн. 11 коп., зі строком оплати по 11.03.2016 року; 5. № 131865 від 03.03.2016 року - на суму 2 754 грн. 45 коп., зі строком оплати по 17.03.2016 року; 6. № 131966 від 06.03.2016 року - на суму 1 951 грн. 52 коп., зі строком оплати по 20.03.2016 року; 7. № 132560 від 18.03.2016 року - на суму 4 060 грн. 05 коп., зі строком оплати по 01.04.2016 року; 8. № 132916 від 25.03.2016 року - на суму 5 470 грн. 47 коп., зі строком оплати по 08.04.2016 року. Всього за 2016р. - 31 885,67грн. Однак, Відповідачем не виконані належним чином умови договору поставки у частині повної оплати вартості поставленого товару згідно з вказаними видатковими накладними, у порядку та на умовах передбачених п. 2.10 Договору, та не сплачено у повному обсязі грошові зобовязання за поставлений товар у розмірі 38 345 грн. 46 коп. Станом на 30.11.2016р. сума заборгованості за поставленні кондитерські вироби у розмірі 38345грн. 46 коп., згідно вказаних видаткових накладних, не погашена. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобовязання є таке право відношення, у якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України та положень ст. 193 ГК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону та умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом. Згідно із ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Як, зазначено у ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідач у встановлені Договором строки свого обовязку з оплати поставленої продукції не виконав, і допустив прострочення виконання грошового зобовязання, тому його дії є порушення договірних зобовязань, і він вважається таким, що прострочив їх виконання. Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 р. № 543 встановлює, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею неустойка,що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Частина 6 ст. 232 ГК України визначає, штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Пунктом 4.10. Договору передбачено, що нарахування та стягнення штрафних санкцій за кожен випадок порушення зобов'язання здійснюється протягом 3-х років з моменту, коли відповідне зобов'язання повинно було виконано зобов'язаною стороною. Пунктом 4.2 Договору визначено, у випадку несвоєчасної оплати згідно Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення оплати. Виходячи з вищезазначених положень закону, пеня у відповідності до п. 4.2 Договору, відповідно до розрахунку становить 13 474 грн. 66 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКУ, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями п. 4.3 Договору поставки передбачено, що у разі невиконання Покупцем грошових зобов'язань, крім відповідальності передбаченої у п. 4.2 цього Договору, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику суму невиконаного зобов'язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь строк прострочення зобов'язання, а також 30% річних від простроченої суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобовязання. Таким чином, відповідач, який прострочив виконання грошового зобовязання щодо сплати вартості поставленого товару, згідно видаткової накладної, зобовязаний сплатити на користь Позивача 30% річних від простроченої суми за весь період прострочення починаючи з 16.12.2015 року по 30.11.2016 року, що складає відповідно до розрахунку 11 062 грн. 40 коп., та, суму інфляційних нарахувань відповідно до розрахунку у розмірі 3 600 грн. 71коп. Представник відповідачки, заперечуючи проти заявлених вимог, зазначив про те, що підставою для відмови у задоволенні позову має бути недоведеність позивачем своїх позовних вимог. При цьому, зауважував на тому, що накладні не мають даних про дату складання. Крім того, належних доказів виконання умов договору позивачем суду не надано. Проте, з цим погодитися не можна, оскільки накладні є документом звітності, які мають обовязкові реквізити, зокрема, і щодо відповідної дати. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини справи,

Outcome: approved