Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], з його батьком [PERSON] В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 14.02.1998р. перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30.04.2010р. - розірвано. Від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] - донька [PERSON], які після розірвання даного шлюбу залишились проживати з відповідачкою. Однак приблизно з травня 2014р. син [PERSON] проживає разом з батьком та бажає залишатись з ним і в подальшому. Вважає, що проживання сина разом з батьком відповідає його інтересам, а він відповідно, як батько, має можливість забезпечити дитині належні умови проживання та повною мірою займатись його вихованням. Оскільки, дійти з відповідачем згоди щодо того, з ким проживатиме син, не вдалось, просить суд прийняти відповідне рішення з даного питання. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, дала пояснення аналогічні його змісту та просить такий задоволити. Відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечила, додатково зазначивши, що у випадку особистого бажання сина залишитись проживати спільно з батьком, не чинитиме перешкоди у такому бажанні, а тому погоджується на задоволення позову. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечив, з огляду на те, що відповідач позов визнала та погоджується на самостійне утримання батьком їхнього сина. Заслухавши пояснення сторін, думку самої дитини, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 лютого 1998р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАГС Львівського міськвиконкому, записаний в книзі реєстрації шлюбів за актовим записом № 225. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30.04.2010р. шлюб між сторонами був розірваний (виписка по справі № 1451/10). Як вбачається з матеріалів справи, сторони - [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 28.05.2002р., актовий запис 2532) та доньки - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 01.12.2005р., актовий запис 6637). Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом положень ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно положень ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 17.02.2016р., складеного спеціалістом відділу у справах дітей Франківської РА, за місцем постійного приживання позивача [PERSON], а саме за адресою: [ADDRESS], створені усі необхідні умови для належного виховання та розвитку дитини; син має окрему кімнату в квартирі, повністю забезпечений одягом та взуттям. Судом також встановлено, що позивач, як батько дитини, характеризується позитивно, володіє прихильністю сина, офіційно працевлаштований та отримує стабільний заробіток, за місцем його проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дитини. У відповідності до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. В судовому засіданні, неповнолітній син сторін - [PERSON], [INFO], категорично ствердив, що бажає проживати з його батьком - позивачем [PERSON] Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню. Таким чином, оцінивши докази по справі, визнання позову відповідачем, а також беручи до уваги інтереси та бажання дитини, суд вважає за доцільне визначити місце проживання сина сторін - [PERSON], [INFO], спільно з його батьком - позивачем по справі. На підставі ст.29 ЦК України, ст.ст.7, 10, 19, 141, 150, 153, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини (1989р.), Декларації прав дитини (1959р.) та

Outcome: approved