Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання недійсним договору договору дарування 60/100 частки квартири в інтересах малолітньої дитини-інваліда [PERSON]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачі незаконно оформили правовстановлюючі документи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, відсутність порушень законодавства при укладенні договору. Представник третьої особи позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] також заперечив, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, відсутність порушень законодавства при укладенні договору Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18.11.2008 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визначення порядку користування квартирою було закрито провадження в зв'язку з визнанням сторонами мирової угоди, відповідно до якої 60/100 частини квартири [ADDRESS] визнано за [PERSON], а 40/100 частки вищевказаної квартири визнано за [PERSON]. 19 липня 2013 року [PERSON] подарувала свою частку в вищевказаній квартирі своєму сину [PERSON], що підтверджується договором дарування посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу [PERSON] Позивач просить визнати укладений сторонами і посвідчений нотаріально 19 липня 2013 року договір дарування 60/100 частини квартири [ADDRESS] недійсним в інтересах малолітньої дитини-інваліда [PERSON]. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, суд вважає позовні вимоги недоведеними і не вбачає передбачених законодавством підстав визнання недійсним оспорюваного правочину. За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed