Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 28222 гривень 09 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01.03.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» і відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №2218_0688, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 30000 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 01.03.2023 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 568 змінено тип публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з публічного на приватне та перейминовано його в акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту, станом на 01.07.2019 року у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача. Представник позивача надав заяву, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі та поясни, що не мав можливості сплачувати кредит через хворобу. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 01 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №2218_0688 (далі - кредитний договір), відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в загальному розмірі 30000 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 01.03.2023 року. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе цим договором зобов`язання (а.с. 8-16). Відповідно до п.п. 2.4.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 процентів річних. Згідно з п.п. 3.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 500 гривень та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з квітня 2018 року. За умовами п. 4.3. кредитного договору позичальник крім іншого зобов`язаний належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе цим договором зобов`язання. Відповідно до п. 8.3. кредитного договору за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми боргу та/або сплаті процентівза користування кредитом, комісійної винагороди, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пенюв розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше 15 % суми простроченого платежу. Пунктом 4.2.2 кредитного договору визначено, що банк має право при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргуза кредитом та/або процентами, більше, ніж на один місяц, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконує свої зобов`язання перед позивачем за укладеним між ними кредитним договором від 01.03.2018 року. З наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.07.2019 року відповідач має заборгованість по договору на загальну суму 28222 гривні 09 копійок, з яких: заборгованість за кредитом - 23800 грн. 00 коп., заборгованість за процентами - 3577 грн. 26 коп., пеня за несвоєчасність кредиту та процентів - 776 грн. 66 коп. та загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості кредиту та процентам - 68 грн. 17 коп. (а.с. 5-7). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Таким чином, відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені договором №2218_0688 від 01.03.2018 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. При цьому, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved