overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 21.08.1995 року вони перебувають в шлюбі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Новобілокоровицької селищної ради Олевського районно Житомирської області за актовим записом № 13. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачкою неповнолітніх дітей не мають. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча була повідомлена належним чином про час, день і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки та не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони 21.08.1995 року уклали шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Новобілокоровицької селищної ради Олевського районно Житомирської області за актовим записом № 13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачем та відповідачкою виникли неприязні відносини через які вони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, з 2009 року проживають окремо. Припинити шлюб внаслідок його розірвання через державний орган реєстрації актів цивільного стану відповідачка не бажає. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у поданій до суду позовній заяві стверджує, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України слідує, що\~ стороні\~ на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 23.10.2007 року вони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 117. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачкою мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO]. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідачка також надала до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги позивача визнає повністю. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 23.10.2007 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 117, що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO], яка проживає по місцю проживання відповідачки, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачем та відповідачкою виникли неприязні відносини, які створили обстановку при якій збереження сім'ї є неможливим, і у зв'язку з чим сторони не підтримують шлюбні відносини і проживають окремо більше 8 років. Відповідачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ від 25.09.2017 року за №183, а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у поданій до суду позовній заяві запевнив суд про те, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати. Неповнолітню дитину слід залишити з відповідачкою для подальшого виховання, відповідно до вимог ст.160, 161 СК України, оскільки це не суперечить її інтересам та інтересам дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 25.04.2015 року вони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 103. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачкою неповнолітніх дітей не мають. Позивач в поданій до суду позовній заяві просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка також надав до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги визнає. Після розірвання шлюбу просить залишити їй шлюбне прізвище «Молоствова». Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 25.04.2015 року перебувають у шлюбі, який був відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 103, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачкою та відповідачем виникли неприязні відносини, які створили обстановку при якій збереження сімї є неможливим, і у звязку з чим сторони не підтримують шлюбні відносини майже рік, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у поданій до суду позовній заяві запевнив суд про те, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 27.01.2015 року вони перебувають в шлюбі з відповідачкою, який був зареєстрований Олевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 08. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачкою неповнолітніх дітей не мають. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони 27.01.2015 року уклали шлюб, який було зареєстровано Олевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 08, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачем та відповідачкою виникли неприязні відносини через які вони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, з січня 2016 року проживають окремо. Припинити шлюб внаслідок його розірвання через державний орган реєстрації актів цивільного стану відповідачка не бажає. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у поданій до суду позовній заяві стверджує, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 27.04.1993 року вони перебувають в шлюбі, який був зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 859. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачкою неповнолітніх дітей не мають. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча була повідомлена належним чином про час, день і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки та не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони 27.04.1993 року уклали шлюб, який було зареєстровано Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за актовим записом № 859, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачем та відповідачкою виникли неприязні відносини через які вони з 1994 року не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Припинити шлюб внаслідок його розірвання через державний орган реєстрації актів цивільного стану відповідачка не бажає. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Позивач у поданій до суду позовній заяві стверджує, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 28.10.2000 року вони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Майданської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом № 6. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачкою мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], які проживають по місцю проживання відповідачки. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, але надала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 28.10.2000 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований виконавчим комітетом Майданської сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом № 6, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], які проживають по місцю проживання відповідачки, що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачем та відповідачкою виникли неприязні відносини, які створили обстановку при якій збереження сім'ї є неможливим, і у зв'язку з чим сторони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у поданій до суду позовній заяві запевнив суд про те, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати. Неповнолітніх дітей слід залишити з відповідачкою для подальшого виховання, відповідно до вимог ст.160, 161 СК України, оскільки це не суперечить її інтересам та інтересам дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 30.11.1994 року вони перебувають в шлюбі з відповідачкою, який був зареєстрований Олевським райвідділом реєстрації актів громадського стану Житомирської області за актовим записом № 81. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачкою неповнолітніх дітей не мають. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги позивача визнає частково в частині розірвання шлюбу, а в частині вирішення питання розподілу судових витрат не визнає, оскільки позивачем не зазначено способу за яким він бажає розподілити судові витрати. Як встановлено, у судовому засіданні, сторони 30.11.1994 року уклали шлюб, який було зареєстровано Олевським райвідділом реєстрації актів громадського стану Житомирської області за актовим записом № 81, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачем та відповідачкою виникли неприязні відносини через які вони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, близько року проживають окремо. Припинити шлюб внаслідок його розірвання через державний орган реєстрації актів цивільного стану відповідачка не бажає. Відповідачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ від 10.11.2015 року №277, а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у поданій до суду позовній заяві стверджує, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою. При цьому позивач посилається на те, що 25 листопада 2011 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Спільне життя сторін не склалося, у звязку з відсутністю взаєморозуміння та довіри один до одного. Фактичні шлюбні відносини сторони припинили та проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Позивач зазначає, що відповідачка відмовляється звертатися до органів реєстрації актів громадянського стану для реєстрації розлучення, у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. Позивач зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно надісланої до суду заяви, просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис №1948 (що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ФП №111920, видане повторно 28 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області). Від шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Суд вважає, що оскільки сім'я фактично розпалась та існує формально, надання строку для примирення є безпідставним. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим.

Outcome: approved