Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди в здійсненні його права власності на будинок, який знаходиться за адресою: вул.Залізнична, 47 у м.Василівка Запорізької області та визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вказаною адресою [PERSON] та її сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка є знайомою позивача, та за її проханням він зареєстрував відповідачку та її сина у своєму будинку. До 01 липня 2014 року відповідачка з дитиною тимчасове мешкали у позивача, а потім виїхали в інше місце. Реєстрація відповідачки з дитиною у будинку позивача перешкоджають йому здійснити продаж будинку. На звернення позивача до відповідачки про зняття з реєстрації та лише обіцяла, але до теперішнього часу не виконала обіцяного та не знялася з реєстрації. Позивач у судове засідання не зявився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка [PERSON], яка належним чином та своєчасно повідомлялася про розгляд справи, у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила. Представники служби у справах дітей Василівської РДА та УДМС України в Запорізькій області у судове засідання не зявилися, суду надали заяви про розгляд справи без участі представників. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що відповідачка [PERSON] та її син не проживають за місцем реєстрації 1,5 2 роки, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Аналогічні положення закріплені ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 386, 391 ЦК України. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом вирішуються відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України. Права власника житлового будинку, які визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку №47 по вул.Залізничній у м.Василівка Запорізької області, що підтверджено договором купівлі-продажу від 30 січня 1990 року, копія якого є у справі (а.с.7-8), , державна реєстрація права власності здійснена 01 березня 1990 року, що підтверджено відміткою БТІ. Частиною 2 ст.64 ЖК України встановлений перелік членів сім`ї власника житла, яким, зокрема є дружина власника, його діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до довідки голови квартального комітету №37 м.Василівка Запорізької області сіра Є.В. та її син [PERSON], [INFO], не є родичами та членами сім`ї позивача. З 01 липня 2014 року [PERSON] з сином за місцем реєстрації не проживають (а.с.20). В силу ч. 2 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України вона та її син не є членами сім'ї власника будинку позивача у цій справі, а тому не мають передбаченого ст. 405 ЦК України права користування даним будинком. Відповідно до акту від 22 липня 2015 року відповідачка за місцем реєстрації відсутня та не проживає (а.с.36). Доказів поважних причин відсутності відповідачки та її малолітнього сина за зареєстрованим місцем постійного проживання протягом більше ніж півтора року суду не надано. Також суду не надано доказів укладення. З огляду на те, що відповідач [PERSON] та її син не мають права власності на житло, вони не набули самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда ), тривалий час не проживають у будинку, тому вони втратили право користування житловим будинком, а їх реєстрація обмежує права власника позивача у цій справі, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved