Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 225750 грн. Зазначає, що він є власником нежитлової будівлі контори літ. «3-2», розташованої за адресою: [ADDRESS] ., що підтверджується договором купівлі-продажу майна від 23.10.2012 року та свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 14.12.2012 року. Відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2020 року, він передав нежитлове приміщення площею 13 кв.м. в користування ФОП [PERSON] на строк до 31.12.2020 року. Після закінчення вищезазначеного договору відповідач зобов`язаний був передати позивачу в триденний термін по акту прийому-передачі орендоване ним приміщення. Однак на даний час цього зроблено не було. Відповідно до вимог договору встановлено орендну плату в розмірі 500 грн. щомісяця, яка повинна була вноситись відповідачем (п.4.1 договору). Крім того, згідно п.5.2. договору відповідач був зобов`язаний за несвоєчасне внесення оплати сплачувати відсотки за кожний день прострочки від суми прострочки, а також 12,5 відсотків річних. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням компенсування матеріальної шкоди, але до цього часу заборгованість відповідачем не сплачена. Також позивачем надіслано претензію про сплату боргу по оплаті орендної плати, однак відповідач відмовився від отримання вимоги. Позивач у судове засідання не з`явився, надав телефонограму про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надавав, у зв`язку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником нерухомого майна, що складається з нежитлових будівель, а саме: нежитлової будівлі підстанції літ. «Ж», загальною площею 27,8 м2; нежитлової будівлі контори літ. «З-2», загальною площею 669,0 м2; нежитлової будівлі прохідної літ «К», загальною площею 148,2 м2. Згідно Договору оренди № 4 від 01.01.2020 року [PERSON] передав в оренду ФОП [PERSON] в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 13 м2, розташоване за адресою: [ADDRESS] , згідно акту приймання-передачі. Строк оренди встановлено з моменту підписання договору по 31.12.2020 р. Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до акту приймання-передачі, [PERSON] передав, а ФОП [PERSON] прийняв з 01.01.2020 року нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке перебуває у задовільному стані та може використовуватись за призначенням. Згідно п. 1.5 договору оренди, орендовані приміщення вважаються повернутими орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі про повернення приміщення. У випадку якщо орендарем допущено погіршення стану орендованих приміщень, він повинен відшкодувати орендодавцю всі збитки. Відповідно до п. 2.4 договору орендодавець по закінченню терміну дії договору в 3-х денний строк приймає від орендаря за приймально-здавальним актом орендоване приміщення з урахуванням нормального фізичного зносу. Пунктом 3.2 договору встановлено, що орендар повинен своєчасно вносити орендну плату у відповідності до договору. Орендна плата вноситься щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця в сумі 500 грн. 00 коп. (розділ 4 договору). Згідно п. 5.2, п. 5.3, п. 5.5 договору у випадку несвоєчасного внесення орендної плати (п.4.1 договору) орендар сплачує орендодавцю договірну санкцію в розмірі 10% за кожен день прострочення від суми недоїмки, а також 12,5% річних від простроченої суми, у відповідності до ст. 625 ЦПК України. У випадку прострочення внесення орендної плати більше ніж на один місяць орендодавець має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків, спричинених цим простроченням. За невиконання обов`язків, передбачених договором, орендар сплачує штраф у розмірі 10% суми річної орендної плати. Пунктом 5.7 договору встановлено, що сплив терміну дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час його дії. Відповідно до п. 6.2 договору у випадку закінчення строку, на який було укладено договір оренди, при відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну договору за 30 днів до закінчення терміну його дії, він вважається пролонгованим на той самий строк та на тих же умовах, передбачених договором. Згідно п. 6.3 договору, дострокове розірвання договору орендодавцем може мати місце в тому числі у випадку порушення строків внесення орендної плати більш ніж одного місяця з моменту виникнення зобов`язання. 13.08.2020р. позивачем направлено відповідачу лист-претензію про відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок невиконання умов договору оренди та вирішення питання передачі орендованого приміщення. Зазначений лист відповідачем залишено без відповіді. Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 759, частини першої статті 761, частини першої статті 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Частиною першою статті 793 ЦК України встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму, а згідно статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Частиною третьою статті 653 ЦК України встановлено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені) (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (штрафу, пені) регулюється статтями 549-552 ЦК України та умовами договору. Згідно з частиною другою статті 551 ЦК України у випадку, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст. 12,13 ЦПК України, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано.\~ За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позов та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 225750 грн., яка складається з: заборгованості з орендної плати у розмірі 6000 грн. (500 грн. х 12 місяців), 10% за кожен день прострочення від суми прострочення у розмірі 219000 грн. (6000 грн. х 10% х 365 днів), а також 12,5 % річних в розмірі 750 грн. (6000 грн. х 12,5%). На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави.

Outcome: approved