Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди завданої ушкодженням здоровя у розмірі 170 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 11.08.1980 року по 12.04.2010 рік перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті «Леніна» Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» слюсарем з ремонту обладнання, підземним електрослюсарем, підземним бурильником та підземним прохідником, та лише з 17.10.1995 року був переведений підсобним робітником. У 2010 році був звільнений з підприємства з виходом на пенсію. За висновком МСЕК від 05.10.1995 року йому вперше було встановлено 30% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності у звязку з професійним захворюванням: хронічне обструктивне захворювання легень, 24.01.1996 року при наступному переогляді встановлено 40% втрати професійної працездатності з яких 30% хронічне обструктивне захворювання легень та 10% у звязку з нещасним випадком, відсоток втрати професійної працездатності по нещасному випадку встановлено на безстроковий термін, висновком МСЕК від 12.10.2007 року - 35% втрати професійної працездатності у звязку з нещасним випадком та професійним захворюванням, безстроково. У звязку із ушкодженням здоровя через професійне захворювання та нещасний випадок йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнає впродовж багатьох років, в звязку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя. Ухвалою суду від 20.08.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в позові відмовити, посилаючись на письмовий відзив в якому зазначила, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діянні заподіювача та вини відповідача в її заподіянні. Також зазначила, що відповідач не є правонаступником Першотравневого рудоуправління обєднання «Кривбасруда» на якому позивач працював з 11.08.1980 року по 31.08.1983 року та де з останнім стався нещасний випадок. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. Позивач [PERSON] 11.08.1980 року по 12.04.2010 року, часу звільнення із виходом на пенсію, перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював у Першотравневому рудоуправлінні Обєднання «Кривбасруда», на шахті «Леніна» Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» слюсарем з ремонту обладнання, підземним електрослюсарем, підземним бурильником та підземним прохідником відповідно, з 17.10.1995 року був переведений підсобним робітником, що підтверджується копією трудової книжки останнього. (а.с.8-12) Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 09 жовтня 1995 року на шахті імені Леніна, дільниця №1, проведено розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] Причиною захворювання вказано підвищена запиленість повітря робочої зони в процесі прибирання породи та буріння забою; мали випадки незастосування засобів захисту органів дихання від пилу. Особами, які не виконали норми та правила охорони праці, гігієнічні регламенти та нормативи зазначений начальник дільниці №1 [PERSON], не забезпечив умови праці у відповідності з вимогами нормативних актів. (ст. 17 Закону України «Про охорону праці») Згідно акту про нещасний випадок від 29 травня 1982 року, проведено розслідування нещасного випадку, який стався з [PERSON] 28 травня 1982 року. Причинами настання нещасного випадку зазначено: незадовільна організація робіт, яка виразилась у не попередженні про проведення вибуху в карєрі та відході робочих від вікон в момент проведення вибуху на безпечну відстань. (а.с.16-17) Відповідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 05.10.1995 року [PERSON] при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 30% за професійним захворюванням пиловий бронхіт та третя група інвалідності (а.с.18) Згідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 31.01.1996 року [PERSON] при повторному переогляді встановлено 30% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням до 01.09.1996 року та 10% втрати професійної працездатності вперше за травмою 1982 року безстроково. (а.с.18). При наступних переоглядах, згідно виписок з актів огляду у ЛТЄК (а.с. 20-24) [PERSON] зменшувався відсоток втрати професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням з30% до 25%, без встановлення групи інвалідності. Згідно виписки з акту огляду МСЕК серії ДНА-02 №020374 від 12.10.2007 року [PERSON] при повторному переогляді визначено ступінь втрати професійної працездатності 25% у звязку з професійним захворюванням без встановлення групи інвалідності з 01.11.2007 року та безстроково (а.с.25). Згідно довідок та виписок з історії хвороби позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у звязку з професійним захворюванням. (а.с.26-36). Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що з 11.08.1980 року по 12.04.2010 рік [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем, отримав професійне захворювання та травму. Висновком ЛТЕК від 31.01.1996 року йому вперше було встановлено втрату 30% професійної працездатності та третя група інвалідності. Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.\~Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоровя, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обовязків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоровя, відчуття болю. Суд вважає, що відповідачем доведено в суді, що Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником Першотравневого рудоуправління обєднання «Кривбасруда», на якому позивач [PERSON] працював з 11.08.1980 року по 31.08.1983 року та де з останнім 28.05.1982 року стався нещасний випадок та згідно довідки від 24.011996 року [PERSON] при огляді встановлено 10% втрати професійної працездатності за вперше за травмою 1982 року безстроково. (а.с.19). А тому, вони не є належними відповідачами. Стосовно обставин що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності позивача у зв'язку із професійним захворюванням, встановлення групи інвалідності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обовязковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14,\~яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при\~виборі і\~застосуванні\~норми права до спірних правовідносин. Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вказує, що заява не підлягає задоволенню, на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю позовна давність не поширюється. Так, згідно положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 4173,00 грн. Вирішуючи питання\~про розмір\~відшкодування позивачеві\~моральної шкоди,\~суд враховує\~наявність у\~позивача \~втрати працездатності,\~стажу його\~роботи на\~підприємстві відповідача\~в умовах\~впливу шкідливих\~факторів, розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2019 рік у 4173,00 грн., глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» у вигляді одноразового відшкодування в сумі 35\~000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі ст. 141 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн. На підставі\~ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial