Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача демонтувати металеву браму самочинно встановлену на земельній ділянці комунальної власності міста, між житловим будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] зі сторони вул. Ясної та відновити сітчасту огорожу. Свої вимоги мотивує тим, що розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 884 від 29.12.2014 року «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. [PERSON].» відповідача було зобов'язано в термін до 20.01.2015 року демонтувати самочинно встановлену вищезазначену металеву браму та відновити сітчасту огорожу. Проте, відповідач ніяким чином не відреагувала на зазначене розпорядження, самочинно встановлену металеву браму не демонтувала, що підтверджується актом ЛКП «Граніт» від 21.01.2015 року В зв'язку із вказаним, на підставі ст. 376 ЦК України просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати у заочному режимі без участі відповідача, яка належним чином повідомлялася про час і місце судових засідань повістками, котрі направлялися рекомендованими листами, які були повернуті поштовим відділенням у зав'язку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідач свідомо не бажає їх отримувати та не бажає брати участь у розгляді справи в суді, проте матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. У судовому засіданні третя особа [PERSON] позов підтримав, пояснивши, що він мешкає у кварті [ADDRESS] зазначена брама порушує його права, оскільки в притул розташована до його будинку, що унеможливлює проведення ремонтних робіт фасаду його будинку. Суд ухвалив справу розглядати без участі третьої особи представника Львівської міської ради, яка без поважних причин у судове засідання не прибула, однак була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, а матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи, розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS], яка належить їй на праві власності /а.с.8/. У 2014 році відповідач самочинно встановила металеву браму довжиною 3,5м, на земельній ділянці комунальної власності міста зі сторони вул. Ясної між житловим будинками [ADDRESS] та [ADDRESS] /а.с.15-18/. Як убачається з пояснення третьої особи [PERSON], який мешкає у кварті [ADDRESS] зазначена брама порушує його права, оскільки в притул розташована до його будинку, та унеможливлює проведення ремонтних робіт фасаду вказаного будинку. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 884 від 29.12.2014 року «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. [PERSON]» відповідача було зобов'язано в термін до 20.01.2015 року демонтувати самочинно встановлену вищезазначену металеву браму та відновити сітчасту огорожу /а.с.6/. Проте, відповідач ніяким чином не відреагувала на зазначене розпорядження, самочинно встановлену металеву браму не демонтувала, що підтверджується актом ЛКП «Граніт» від 21.01.2015 року /а.с.9/. В зв'язку з вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом про демонтаж самочинно встановленої металевої брами. Правовою підставою обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ст.376 ЦК України. Разом з тим, спірна металева брама не є нерухомим об'єктом. А відтак, положення статті 376 ЦК не поширюється на ці правовідносини, оскільки зазначена правова норма поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами. Зазначене відображено і в п. 1 постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». В той же час, відповідач не надав до суду доказів щодо землевідводу земельної ділянки на його ім'я, на якій було встановлено спірну металеву браму, а також не надав дозволу органу місцевого самоврядування на влаштування металевої брами. Відповідно до вимог п. 5.1 Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 834 від 09.09.2011 року особа, яка має намір влаштувати огорожу, повинна отримати дозвіл (розпорядження голови районної адміністрації) на проведення таких робіт. Таким чином, відповідач у порушення вищезазначених нормативних актів встановив металеву браму без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування на земельній ділянці комунальної власності місті, при цьому порушивши права та інтереси мешканця сусіднього будинку. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зі змісту ч.2 с. 212 ЗК України вбачається, що знесення збудованої огорожі, яка була збудована відповідачами без відповідного дозволу (самочинно) на земельній ділянці міськземфонду повинно здійснюватися за рахунок відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази по справі, вважає, що відповідача слід зобов'язати демонтувати спірну металеву огорожу з правових підстав передбачених ст.152 ЗК України та ст. 391 ЦК України. Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача відновити сітчасту огорожу, то суд вважає, що у задоволенні цієї вимоги слід відмовити, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що до самочинного встановлення відповідачем металевої брами зі сторони вул. Ясної між житловим будинками [ADDRESS] та [ADDRESS], там існувала сітка, тобто огорожа, яка була встановлена на цьому місці згідно з дозволу органу місцевого самоврядування, а відтак відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача відновлювати сітчасту огорожу.

Outcome: partial