Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який зареєстрований 11 листопада 2018 року виконкомом Стражгородської сільської ради Теплицького району Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис № 4 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 11 листопада 2018 року). Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їх сімейне життя поступово погіршувалось із-за різних поглядів на життя і тому між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, що у кінцевому результаті привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Фактично у шлюбних відносинах вони не проживають з червня 2020 року. За його переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, оскільки на грунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, ними втрачено почуття любові та поваги. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Однак, надав до суду заяву, відповідно до якої поданий позов підтримує, просить розглядати справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Однак, подала через канцелярію суду заяву, відповідно до якої позов визнає повністю та просить розглядати справу у її відсутності. За таких обставин суд розгядає справу у відсутності сторін та, відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступного. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , 11 листопада 2018року уклали шлюб який зареєстрований виконкомом Стражгородської сільської ради Теплицького району Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис № 4 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 11 листопада 2018 року). Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . З позовної заяви судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя поступово погіршувалось із-за різних поглядів на життя і тому між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, що у кінцевому результаті привело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Фактично у шлюбних відносинах вони не проживають з червня 2020 року. За його переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, оскільки на грунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, ними втрачено почуття любові та поваги. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Згідно зі статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статтей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дитини. Частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved