Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Прокуратури Черкаської області, Катеринопільського райсуду Черкаської області, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої органами досудового слідства, прокуратури та суду посилаючись на те, що 12 лютого 2012 року невідомими особами шляхом злому, з банкомату, який належав ПАТ КБ «Приватбанк» і знаходився в приміщенні «Аптеки» смт. Єрки Катеринопільського району, було викрадено 183900грн. За данним фактом Катеринопільським РВ УМВС в Черкаській області була порушена кримінальна справа, якій в подальшому був присвоєний № 12013250020000013. 06 березня 2012 року він був затриманий працівниками кримінального розшуку Катеринопільського РВ УМВС і в цей день був доставлений в Катеринопільський райвідділ міліції. Позивач зазначає що працівниками міліції до нього застосовувались катування і як наслідок цього була написана явка з повинною про начебто викрадення ним грошей з банкомату. Незважаючи на наявність у нього алібі та відсутність доказів, які беззаперечно свідчили про те, що саме він скоїв злочин, справа була направлена до суду. Вироком Катеринопільського райсуду від 30 липня 2014 р. він був засуджений за ч.4 ст.185 КК України до 6 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016 р. вказаний вирок був скасований і справа стосовно нього була закрита на підставі ч.І п.З ст.284 КПК України, в зв'язку з не встановленням достатніх доказів доведеності його винуватості і вичерпанню можливостей їх отримати. Ухвалою колегії суддів судового палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 грудня 2016р. ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016р. була залишена без змін. Вважає що в результаті незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності працівниками Катеринопільського РВ УМВС в Черкаській області, надалі слідчим управлінням УМВС в Черкаській області, прокуратурою Черкаської області, яка здійснювала контроль за досудовим слідством та процесуальне керівництво, підтримувала незаконне обвинувачення в суді, та неправомірного вироку Катеринопільського райсуду йому завдана матеріальна та моральна шкода. Матеріальна шкода полягає з оплачених ним послуг адвоката в сумі 25 000 грн , моральна шкода полягає в тому, що він перебував під слідством та суду 57 місяців, внаслідок незаконного затримання, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування міри запобіжного заходу - підписки про невиїзд, нелюдського поводження та катування, в зв'язку з присилуванням до явки з повинною з боку оперативних працівників УМВС в Черкаській області та Катеринопільського РВ УМВС та оцінює моральну шкоду в сумі 300 000грн. Вважає, що завдана шкода спричинена саме в результаті протиправних дій органів досудового слідства і підлягає відшкодуванню відповідно до положень ст.ст. 55, 56 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Зазначає, що завдана шкода майну учасника кримінального процесу відшкодовується органами досудового слідства в повному обсязі, а за відсутності коштів в органах досудового слідства, завдана шкода відшкодовується за рахунок держави. Просить суд стягнути за рахунок державного бюджету (Державне казначейство України) на його користь завдану йому матеріальну та моральну шкоду в розмірі 325 000 грн. В судовому засіданні адвокат позивача Демчик В.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задоволити їх з підстав викладених в позовній заяві. Проти доводів представників відповідачів заперечував, вважає їх необґрунтованими та зазначив, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодування в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та Положення про застосування вказаного закону Представник відповідача Прокуратури Черкаської області Олійник І.А. позовні вимоги не визнала, надали письмові заперечення щодо вимог позивача. Представник Головного управління поліції в Черкаській області Корнієнко О.В. не визнали позовні вимоги та просили відмовити у їх задоволенні. Зазначила, що Головне управління Національної поліції в Черкаській області не являється правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області. Територіальний орган Національної поліції Головне управління Національної поліції в Черкаській області новостворений державний орган, який діє з 7 листопада 2015 року. З огляду на те, що обвинувальний акт від 11 квітня 2013 року у кримінальному провадженні відносно [PERSON], внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12013250020000013 від 04.01.2013 року, складений 4 квітня 2013 року слідчим управлінням УМВС України в Черкаській області, то Головне управління Національної поліції в Черкаській області ніяким чином не могло вчиняти протиправних дій щодо позивача. Представник Катеринопільського райсуду Черкаської області в судове засідання не з»явився, надали суду клопотання про розгляд справи в їх відсутність. Представник Державного казначейства України в судове засідання на неодноразові виклики не з»явився, причин неявки суду не повідомили. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 02.03.2012року слідчим відділом Катеринопільського РВ УМВС України в Черкаській області порушено кримінальну справу за фактом крадіжки грошових коштів з банкомату CACS 5269, який належить ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк», за ознаками злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Вказана кримінальна справа за обвинуваченням позивача скерована до Черкаського районного суду для розгляду та постановою суду від 09.10.2012, яка залишена в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області, направлена прокурору Черкаської області для проведення додаткового розслідування. 04.01.2013 за даним фактом СУ УМВС України в Черкаській області внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 12013250020000013). 14.04.2013 [PERSON] пред'явлено підозру та у жовтні 2013 року кримінальне провадження скеровано до Катеринопільського районного суду для розгляду. За результатами судового розгляду, вироком Катеринопільського районного суду від 30.07.2014, [PERSON] визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України до 6 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16.02.2016, яка залишена в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.12.2016, вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 30.07.2014 скасовано, а кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України закрито, у зв'язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв'язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою. За ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується Державою незалежно від вини цього органу. Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, відшкодовується Державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду; право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у разі закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства. Згідно із вимогами ст.ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ст. 13 цього Закону). Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Разом з тим, частиною 4 ст. 1176 ЦК України зазначено, що фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом само обмови перешкоджала з»ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування. В судовому засіданні встановлено, що позивач у ході досудового слідства не відмовлявся від того, що вчинив даний злочин, що підтверджується матеріалами кримінальної справи (698/684/13к), яка була досліджена в ході розгляду цивільної справи зокрема, протоколом допиту [PERSON], як підозрюваного та протоколом явки з повинною. [PERSON] на початку досудового слідства давав покази на підтвердження своєї вини. При цьому дана самообмова була добровільною, завідомо неправдивою та зафіксована у матеріалах кримінальної справи. Показання позивача у послідуючому, розцінювалася правоохоронними органам, як дії вчинені з метою уникнення відповідальності. Позицію позивача щодо здійснення на нього тиску працівниками внутрішніх справ, суд оцінює критично оскільки на думку суду доказом таких дій працівників правоохоронних органів може бути лише обвинувальний вирок, але в матеріалах справи відсутні докази що позивач [PERSON] звертався до органів прокуратури області щодо неправомірних дій працівників міліції при розслідування даної кримінальної справи, а у подальшому кримінального провадження. Суд вважає, що позивач [PERSON] своїми діями перешкоджав з'ясуванню істини у справі, шляхом самообмови і цим сприяв прийняттю рішень чи здійсненню дій, які є підставою для відшкодування шкоди та передбачені ч. 1 ст. 1176 ЦК України, тому право на відшкодування шкоди у позивача відсутнє. Крім того суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, а тому вимога щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди також не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання що позивач не довів в судовому засіданні обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed