Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 17.07.2012 його було прийнято до АТ «Завод «Маяк» на посаду економіста з договірних та претензійних робіт в енерго-механічний відділ. Згідно наказу №26к від 28.02.2019 позивача звільнено з займаної посади з 28.02.2019 за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Станом на момент звільнення заборгованість по заробітній платі не сплачена. Позивач зазначає, що заборгованість по заробітній платі становить 56007 грн., проте на дату подання позову вказана сума виплачена не була. Також позивач вказує, що йому не була виплачена заробітна плата в день звільнення. За розрахунками позивача його середньоденна заробітна плата становить 705,19 грн. На думку позивача відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку, що станом на момент звернення із позовною заявою становить 6346,71 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 56007 грн., а також розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення та до дня ухвалення рішення. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 9500 грн. В судове засідання учасники не з'явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Вказував на те, що повністю погоджується з наданим представником відповідача розрахунком, який міститься у відзиві на позовну заяву. Окрім того вказував на те, що просить стягнути 6000 грн. витрат на правничу допомогу. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду направив відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову в частині розміру заборгованості по заробітній платі та розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що розрахунки не відповідають дійсності. При цьому подав до суду заяву, якою погодився на розмір заборгованості по заробітній платі в сумі 53326,57 грн. та просив зменшити розмір судових витрат на надання професійної правничої допомоги. Посилався на те, що адвокат Стащук В.А. неодноразово надавав правничу допомогу в аналогічних спорах і його позовні матеріали є повністю однотипними, що ставить під сумнів заявлену ним кількість часу, яка була витрачена для їх підготовки. За таких обставин, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.07.2012 [PERSON] прийнято на роботу до АТ «Завод «Маяк» та призначено на посаду економіста з договірних та претензійних робіт в енерго-механічний відділ. 28.02.2019 наказом №26к від 28.02.2019 позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.13). Згідно з наданою відповідачем довідкою АТ «Завод «Маяк» №409 від 03.04.2019 нарахована, але не виплачена заробітна плата позивача за період з серпня 2018 по лютий 2019 року становить 53326,57 грн. З наданих пояснень представника позивача убачається, що він повністю погоджується з розміром заборгованості по заробітній платі, яка визначена відповідачем у поданому відзиві. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, а також визнання відповідачем позову в частині розміру заборгованості по заробітній платі, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка узгоджена між сторонами та складає розмір 53326,57 грн. З розрахунків позивача убачається, що його середньоденна заробітна плата становить 705,19 грн. Аналогічний розмір середньоденної заробітної плати, було визначено представником відповідача. Таким чином, суд з урахуванням точки зору сторін прийшов до висновку про те, що визначений розмір середньоденного заробітку позивача становить 705,19 грн. За період з дати звільнення та станом на день ухвалення рішення всього було 33 робочих днів. З урахуванням наведеного, середній заробіток позивача за вказаний період становить: 705,19 грн. (середньоденний заробіток)*33 (робочих днів) = 23271,27 грн. який підлягає стягненню з відповідача. Окрім цього, між адвокатом Стащуком В.А. та [PERSON] укладено договір про надання професійної (правничої) допомоги від 03.03.2019 року, відповідно до якого за надання правової допомоги клієнт сплатив адвокату гонорар у розмірі 9500,00 грн. за квитанцією від 21.03.2019. Разом з тим, представник позивача звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог та вказував на те, що він просить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Представник відповідача, у поданому відзиві просив зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу посилаючись на те, що адвокат Стащук В.А. був представником позивачів у інших, однотипних справах де АТ «Завод «Маяк» приймав участь у справі в якості відповідача. На підтвердження цьому, надав п'ять копії позовних заяв, які були складені представником позивача на захист прав інших позивачів до АТ «Завод «Маяк». За таких обставин вказував, що в нього є сумніви щодо заявленого представником позивача часу, який був витрачений для підготовки позовних матеріалів. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З наявного в матеріалах справи розрахунку витрат, пов'язаних із розглядом справи убачається, що представник відповідача витратив 3 години на зустріч з клієнтом, консультації, узгодження правової позиції, 6 годин було витрачено на підготовку позовних матеріалів. Участь у судовому засіданні - 855,50 грн. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, фактичні обставини справи, заперечення представника відповідача проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу, співмірність таких витрат, суд вважає обґрунтованим розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача складає 4000 грн. Розмір судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved