Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 12 серпня 2010 року приблизно о 14-30 годин відповідач [PERSON], керуючи автомобівлем «ВАЗ-217030», державний номер: [NUMBER], прямував по автодорозі «Дніпропетровськ-Мелітополь» зі сторони м.Дніпропетровська в напрямку м.Синельникове Дніпропетровської області. На шляху прямування на відстані 300 метрів від знаку «35 км» [PERSON], грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху вправо не впевнився, що це буде безпечним, змінив напрямок свого руху вправо, унаслідок чого автомобіль виїхав за межі проїзної частини і перекинувся. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу були спричинені тілесні ушкодження у вигляді «ушиба хребетно-спинномозговой травмы, ушиба шейного отдела спинного мозга гематомиелия С5-С6, компресионно-оскольчатого перелома тела 6-го шейного хребта, перелома обеих дуг 6-го шейного хребта с подвывихом в левом дугоотросченом суставе 6-7 шейных хребтов, комбинированного спастичного теграпереза, формирования постгемаррогичных кист на уровне С5, С6 спинного мозга», які згідно висновку судово-медичної експертизи №128 від 11 травня 2011 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя. Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2011 року відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначене покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з випробуванням. Позивач зазначив, що протиправними діями відповідача йому заподіяна матеріальна та моральна шкода. Так, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав тяжку спинальну травму і визнаний інвалідом другої групи з дитинства безстроково, внаслідок чого потребує щорічної медикаментозної терапії в неврологічному відділенні 2 рази на рік та відділенні реабілітації щорічно. Згідно індивідуальної програми реабілітації інвалідів №320 від 10 березня 2015 року, складеної Васильківською МСЕК, у позивача встановлені наступні обмеження життєдіяльності: до самообслуговування; до пересування; до контролю за поведінкою; до трудової діяльності; до навчання; до професійного навчання; до здобуття освіти. Відповідно до індивідуальної програмиреабілітації інвалідів №320 від 10 березня 2015 року позивачу були передбачені реабілітаційні заходи. Згідно договору про надання реабілітаційних, фізкультурно-оздоровчих послуг №85, укладеного між позивачем та фізкультурно-оздоровчим центром «Гута», позивач проходив курс реабілітаційно-відновлювального лікування в даному закладі з 02 грудня 2015 року до 01 січня 2016 року, загальна вартість якого складає 49000,00 грн. Даний курс лікування згідно рекомендації лікаря позивач повинен проходити 2 рази на рік. Відповідно до накладної №3739 від 23 травня 2016 року вартість путівки до санаторію ДП «Клінічний санаторій «Хмільник», який проводить санаторно-курортне лікування для інвалідів-спинальників за профілем, складає 9270,00 грн. Отже, профілактичні заходи та санаторно-курортне лікування коштують позивачу 107270,00 грн. на рік, тобто 8939,16 грн. на місяць. Оплата вказаних послуг здійснюється попередньо. Також на даний час позивачем витрачені кошти на лікування та реабілітацію в сумі 77903,46 грн., а саме: два курси фізичної реабілітації в ТОВ «Оздоровчо-фізкультурний центр Бубновського» в сумі 5950,00 грн.; три курси фізичної реабілітації в ТОВ «Санаторій Сонячний» в сумі 12172,00 грн.; реабілітаційно-відновлювальне лікування в реабілітаційному центрі «Гута» в сумі 49000,00 грн.; курс санаторно-курортного лікування для інвалідів-спинальників за профілем «органи руху» в ДП «Клінічний санаторій «Хмільник» в сумі 9270,00 грн.; витрати на проїзд до м.Вінниця (ДП «Клінічний санаторій «Хмільник») в сумі 210,876 грн.; витрати на ліки та медичні дослідження в сумі 1300,60 грн. Таким чином, щомісячний платіж, який відповідач повинен сплачувати позивачу становить 8945,41 грн. Крім того, згідно висновків судово-медичної експертної комісії від 06 травня 2016 року, позивач за станом здоров'я не може бути працездатним в звичайних умовах, отримані ним травми є наслідком отримання тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 12 серпня 2010 року, і привели до стійкої втрати професійної працездатності на 80 відсотків. За минулий час за період з 12 серпня 2010 року до 05 січня 2016 року загальний розмір відшкодування за втрачений заробіток пропорційно до ступеня втрати працездатності складає 59374,64 грн., які відповідач повинен відшкодувати позивачу. Також відповідач повинен відшкодовувати щомісячно позивачу втрачений заробіток внаслідок зменшення загальної працездатності, починаючи з 05 січня 2016 рокув розмірі 1160,00 грн. Позивач також посилається на спричинення йому незаконними діями відповідача моральної шкоди, яка полягає у позбавленні позивача можливості жити повноцінним життям, він змушений постійно лікуватися, відчуває сильний фізичний біль, не може пересуватися без палиці, милиці, СТОІК, раніше доводилося користуватися інвалідною коляскою. Травму позивач отримав у неповнолітньому віці, всі роки юності провів на лікарняному ліжку, відчуваючи сильний фізичний біль та моральні страждання, які на даний час тривають. Повністю відновити попередній стан здоров'я позивач не взмозі, на даний час позивач потребує значних коштів на придбання ліків та реабілітацію у відповідних закладах, але матеріальної допомоги відповідач йому не надає. Тільки у 2014 році позивач частково почав здобувати освіту шляхом заочної форми навчання у Бердянському університеті менеджменту та бізнесу, екзамен на вступ до деного відділення вказаного закладу позивач здав ще у липні 2010 року, однак у зв'язку з поганим станом здоров'я тривалий час не мав можливості приступити до навчання. Моральну шкоду оцінює в розмірі 500000,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 77903,46 грн.; додаткові витрати на відшкодування шкоди, пов'язаної з ушкодженням здоров'я, викликані необхідністю профілактичних заходів та санаторно-курортного лікування в розмірі 8939,16 грн.; втрачений заробіток внаслідок зменшення загальної працездатності за період з 12 серпня 2010 року до 05 січня 2016 року в розмірі 59374,64 грн.; втрачений заробіток внаслідок зменшення загальної працездатності щомісячно, починаючи з 05 січня 2016 року в розмірі 1160,00 грн.; моральну шкоду в розмірі 500000,00 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Також уточнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача втраченого заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності щомісячно і просив стягнути вказаний заробіток з 05 січня 2016 року в розмірі 80 (вісімдесят) відсотків мінімальної заробітної плати. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що позивач на даний час повністю видужав, під час його хвороби він надавав позивачу необхідну допомогу, висновок комісійної судово-медичної експертизи щодо втрати позивачем працездатності на 80 % не відповідає дійсності. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що зазначені позивачем заклади його перебування на лікуванні не передбачені індивідуальною програмою реабілітації інваліда, суду не надано також усіх необхідних доказів в підтвердження понесення ним матеріальної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я. Крім того, позивачу пропонувалися путівки на лікування від органів соціального захисту, однак він ними не скористався. Також позивач працює, отримує заробітну плату, що викликає сумніви в достовірності викладених ним обставин щодо значної втрати загальної працездатності. Вимогами діючого законодавства не передбачено, що позивач має право звертатися до суду з вимогами про стягнення втраченого заробітку у будь-який час, а дорожньо-транспортна пригода мала місце ще у 2010 році. Розмір моральної шкоди є значно завищеним, оскільки обставини, викладені у позовній заяві в обгрунтування її розміру, не доведені, а, враховуючи факт спричинення тілесних ушкоджень позивачу, відповідач має змогу відшкодувати йомй моральну шкоду в розмірі від 3000,00 грн. до 5000,00 грн. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працює в Управлінні праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради Дніпропетровської області. Позивачу пропонувалися путівки до санаторіїв за рахунок держави, у 2016 році він їздив, по путівці до м.Слав'янську відмовився у зв'язку з бойовими діями. По іншим путівкам сказати не може, бо недавно працює у управлінні. Повністю забезпечити позивача санаторно-курортним лікуванням управління праці не взмозі, однак через певний час позивач має право отримати відшкодування грошовими коштами. Довідку від 19 липня 2016 року щодо пропонування путівок позивачу та відмову від них було надано на руки [PERSON], оскільки вважали його батьком позивача. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: копія форми трудової реабілітації інваліда; копія договору надання реабілітаційних, фізкультурно-оздоровчих послуг від 02 грудня 2015 року; копії виписок з історії хвороби; копія вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2011 року; висновок комісійної судово-медичної експертизи №81 від 06 травня 2016 року; інші докази. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові ьдля суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Копією вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2011 року підтверджується факт вчинення відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внаслідок чого позивачу [PERSON] були спричинені вищезазначені тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди позивач став інвалідом та перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради Дніпропетровської області з 10 травня 2012 року, що доводиться довідкою управління від 19 липня 2016 року. Як вбачається з індивідуальної програми реабілітації інваліда №320 від 10 березня 2015 року, виданою медико-соціальною експертною комісією, у позивача встановлені наступні обмеження життєдіяльності: до самообслуговування; до пересування; до контролю за поведінкою; до трудової діяльності; до навчання; до професійного навчання; до здобуття освіти. Відповідно до даної програми позивачу були передбачені реабілітаційні заходи, а саме, лікування в Синельниківській ЦРЛ, щорічне санаторно-курортне лікування в санаторіях Саки, Бердянську, Хмельник. Інших санаторіїв зазначеною програмою реабілітації інваліда визначено не було. Згідно копій квитанції від 23 травня 2016 року, а також копії накладної №3739 від 23 травня 2016 року, позивач перебував на лікуванні в ДП «Клінічний санаторій «Хмільник» і за надані йому послуги реабілітації позивачем було сплачено 9270,00 грн. Крім того, як вбачається з копії чеків, позивачем були понесені витрати на ліки та медичні дослідження в сумах 138,50 грн., 37,20 грн., 850,00 грн., 274,90 грн., що у загальному розмірі складає 1300,60 грн. Також позивачем були понесені витрати на проїзд до зазначеного санаторію в розмірі 210,86 грн., що підтверджується копією проїзного квитка. Отже, загальна сума понесених позивачем витрат на санаторно-курортне лікування та придбання ліків складає 10781,46 грн. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У ч.2 ст.1166 ЦК України зазначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втраченим ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Вина відповідача у спричиненні позивачу тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-трансапортної пригоди доведена, у зв'язку з чим понесені позивачем витрати на санаторно-курортне лікування, проїзд до санаторію та на придбання ліків в розмірі 10781,46 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Понесені позивачем витрати на два курси фізичної реабілітації в ТОВ «Оздоровчо-фізкультурний центр Бубновського» в сумі 5950,00 грн., три курси фізичної реабілітації в ТОВ «Санаторій Сонячний» в сумі 12172,00 грн., реабілітаційно-відновлювальне лікування в реабілітаційному центрі «Гута» в сумі 49000,00 грн. не підлягають стягненню з відповідача. Так, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки зазначені курси реабілітації у вказаних санаторіях не передбачені індивідуальною програмою реабілітації інвалідів №320 від 10 березня 2015 року, суду не доведена необхідність лікування позивача саме у вказаних закладах, а судове рішення не може грунтуватися лише на припущеннях. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача наперед щомісячного платежу в розмірі 8945,41 грн. не підлягають задоволенню. Так, відповідно до ч.2 ст.1202 ЦК України стягнення додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, може бути здійснене наперед у межах строків, встановлених на основі відповідної лікарської експертизи, а також у разі необхідності попередньої оплати послуг і майна (придбання путівки, оплата проїзду, оплата спеціальних транспортних засобів тощо). Зі змісту зазначеної норми Цивільного кодексу України випливає, що стягнення вказаних витрат може бути стягнуто наперед або у межах строків, які передбачені у висновку відповідної лікарської експертизи, або у разі надання відповідних доказів необхідності попередньої оплати послуг і майна. Відповідної лікарської експертизи суду не надано, а факт перебування позивача на лікуванні в ТОВ «Оздоровчо-фізкультурний центр Бубновського», реабілітаційному центрі «Гута» ДП «Клінічний санаторій «Хмільник» не свідчить про те, що позивач буде кожного року відвідувати саме ці заклади, як не відома і вартість лікування в цих закладах в майбутньому. Крім того, як зазначалося вище, вищезазначені курси реабілітації в ТОВ «Оздоровчо-фізкультурний центр Бубновського» та реабілітаційному центрі «Гута» ДП «Клінічний санаторій «Хмільник» не передбачені індивідуальною програмою реабілітації інвалідів №320 від 10 березня 2015 року. Позовні вимоги в частині відшкодування позивачу втраченого заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності за період з 12 серпня 2010 року до 05 січня 2016 року в розмірі 59374,64 грн. підлягають задоволенню. Так, у частині 1 ст.1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втраченим ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. При цьому, строки обмеження стягнення втраченого заробітку потерпілому законом не передбачено. Згідно п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Минимальна заробітна плата в Україні з 2010 до 2016 роки з 01.07.2010 по 30.09.2010888,00 грн. з 01.10.2010 по 30.11.2010907,00 грн. з 01.12.2010 по 31.12.2010922,00 грн. з 01.01.2011 по 31.03.2011941,00 грн. з 01.04.2011 по 30.09.2011960,00 грн. з 01.10.2011 по 30.11.2011985,00 грн. з 01.12.2011 по 31.12.20111004,00 грн. з 01.01.2012 по 31.03.20121073,00 грн. з 01.04.2012 по 30.06.20121094,00 грн. з 01.07.2012 по 30.09.20121102,00 грн. з 01.10.2012 по 30.11.20121118,00 грн. з 01.12.2012 по 31.12.20121134,00 грн. з 01.01.2013 по 30.11.20131147,00 грн. з 01.12.2013 по 31.12.20131218,00 грн. з 01.01.2014 по 31.12.20141218,00 грн. з 01.01.2015 по 31.08.20151218,00 грн. з 01.09.2015 по 31.12.20151378,00 грн. з 01.01.2016 по 30.04.20161378,00 грн. Отже, втрачений позивачем заробіток внаслідок зменшення загальної працездатності складає: з 12.08.2010 до 01.10.2010 - 1145,40 грн.; з 01.10.2010 до 01.12.2010 - 1451,20 грн.; з 01.12.2010 до 31.12.2010 - 737,60 грн.; з 01.01.2011 до 01.04.2011 - 2258,40 грн.; з 01.04.2011 до 01.10.2011 - 4608,00 грн.; з 01.10.2011 до 01.12.2011 - 1576,00 грн.; з 01.12.2011 до 31.12.2011 - 803,20 грн.; з 01.01.2012 до 01.04.2012 - 2575,20 грн.; з 01.04.2012 до 01.07.2012 - 2625,60 грн.; з 01.07.2012 до 01.10.2012 - 2644,80 грн.; з 01.10.2012 до 01.12.2012 - 1788,80 грн.; з 01.12.2012 до 31.12.2012 - 907,20 грн.; з 01.01.2013 до 01.12.2013 - 10093,60 грн.; з 01.12.2013 до 31.12.2013 - 974,40 грн.; з 01.01.2014 до 31.12.2014 - 11692,80 грн.; з 01.01.2015 до 01.09.2015 - 7795,20 грн.; з 01.09.2015 до 31.12.2015 - 4409,60 грн.; з 01.01.2016 до 05.01.2016 - 142,24 грн. Загальна сума втраченого позивачем заробітку за період з 12 серпня 2010 року до 05 січня 2016 року в розмірі 59374,64 грн. та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи із зазначеної норми права - ч.1 ст.1195 ЦК України - обгрунтованими є позовні вимоги і в частині відшкодування позивачу втраченого заробітку внаслідок зменшення загальної працездатності в майбутньому, розмір якого складає 80 (вісімдесят) відсотків мінімальної заробітної плати, починаючи з 05 січня 2016 року і на весь час стійкої втрати професійної працездатності позивача 80 %. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Так, згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У частині 3 ст.23 ЦК України зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У частині 2 даної статті зазначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При визначенні розміру моральної шкоди суд бере до уваги те, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано сильного фізичного болю внаслідок ушкодження здоров'я, в результаті чого позивач став інвалідом та втратив працездатність на 80 %. Крім того, внаслідок отриманої травми позивач протягом усього життя змушений лікуватися та нести матеріальні витрати на лікування, обмежений у можливості вибору роботи за власним бажанням, протягом тривалого часу не міг своєчасно отримати освіту та працевлаштуватися за спеціальністю, обмежений у можливості пересування без палиці, травму отримав у неповнолітньому віці. Отже, враховуючи вищенаведені обставини, виходячи із глибини фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей до нормального життя, а також виходячи з принципу розумності та справедливості, при визначенні розміру стягнення моральної шкоди суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди 500000,00 грн. є завищеним і визначає, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями відповідача, повинен складати 300000,00 грн. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Посилання відповідача на те, що позивач насправді повністю видужав спростовується наданими суду медичними документами, а також висновком комісійної судово-медичної експертизи від 06 травня 2016 року, де зазначено, що позивач за станом здоров'я не може бути працездатним в звичайних умовах, отримані ним травми є наслідком отримання тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 12 серпня 2010 року, і привели до стійкої втрати професійної працездатності на 80 відсотків. Твердження відповідача про недостовірність висновку комісійної судово-медичної експертизи від 06 травня 2016 року є недоведеними, необгрунтованими, такими, що не спираються на жодні докази наявності обставин, які надавали б суду можливість ставити під сумнів зазначений висновок. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, позивач від сплати судових витрат звільнений, судові витрати у розмірі, пропорційному до задоволеної частини позовних вимог, що складає 3701,56 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial