Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати недійсним договір про участь у вихованні дитини після розірвання шлюбу між батьками, розмір та сплату аліментів на дитину, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №2179; зобов'язати надати можливість і не чинити перешкоди у спілкуванні, зустрічах та вихованні дитини - [PERSON], [INFO], постійно, включаючи період проживання [PERSON] у батька; визначити місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], по черзі у кожного з батьків, у матері - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], у батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], протягом двотижневих періодів, кожен з яких становить собою період тривалістю чотирнадцять календарних днів, який розпочинається о 18-00 в неділю будь-якого календарного тижня місяця, триває чотирнадцять календарних днів та закінчується о 18-00 у відповідну неділю календарного тижня місяця; визначити додаткові способи участі батька [PERSON] у вихованні [PERSON], [INFO], з відвідуванням дитиною місця проживання батька або іншого погодженого місця, без присутності матері: під час літніх шкільних канікул: - з 18-00 01 червня календарного року до 18-00 20 червня календарного року; - 18-00 01 червня календарного року до 18-00 15 серпня календарного року. [INFO] кожного року в день народження [PERSON]. [INFO] в день народження сина [PERSON] в рік, що закінчується на парне число. 07 травня як наступний день щодо дня народження сина [PERSON] в рік, що закінчується на непарне число. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2004 року по 21 січня 2012 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. В кінці 2010 році вони припинили сімейні відносини та розірвали шлюб з ініціативи відповідачки, у зв'язку з тим, що між ними склалися неприязні стосунки. 02 листопада 2011 року між ними було укладено Договір про участь у виховані дитини після розірвання шлюбу між батьками, розмір та сплату аліментів на дитину, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2179. Вказаний договір укладено ним фактично під погрозою відповідачки в обмеженні спілкуванні його з дитиною та в такій редакції, яка суттєво обмежує його права на участь у спілкуванні та виховані сина, з порушенням принципу рівності батьків в правах та обов'язках щодо дитини. У зв'язку з чим він відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України просить визнати його недійсним. Відповідачка всіляко обмежує його право на спілкування та виховання дитини. У зв'язку з конфліктною ситуацією, яка між ними склалась, він неодноразово звертався до органу опіки та піклування з заявами про вирішення спору. Проте відповідачка продовжує чинити перешкоду йому у спілкуванні з дитиною, не зважаючи на ряд розпоряджень органу опіки та піклування, які нею не виконуються. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що спірний Договір про участь у виховані дитини після розірвання шлюбу між батьками, розмір та сплату аліментів на дитину укладений сторонами добровільно, свідомо та відповідно до вимог чинного законодавства. Щодо зміни проживання місця дитини зазначила на те, що з січня 2013 року до участі у вирішенні спору між сторонами у вихованні та спілкуванні з дитиною постійно залучався орган опіки та піклування ШРДА. Згідно розпоряджень вказаного органу встановлювався графік побачень батька з дитиною, який обумовлював присутність матері. Вказані розпорядження приймались відповідно до вивчених в сукупності обставин щодо особливостей взаємовідносин позивача із дитиною та його ставлення до відповідачки. Вважає, що підстав для встановлення порядку місця проживання дитини не має, а його проживання з батьком є небезпечним для малолітньої дитини та може негативно вплинути на його розвиток через агресивне ставлення батька до нього. Представник третьої особи відділу опіки та піклування Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації позов визнала частково, та надала до суду висновок щодо викладених у позові вимог. Представник третіх осіб - [PERSON], [PERSON] заперечував проти позову. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, представників третіх осіб, дослідивши матеріал справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.05.2005 року, виданим Відділом РАЦСу Шевченківського РУЮ в м. Києві. 02 листопада 2011 року між сторонами укладено Договір про участь у вихованні дитини після розірвання шлюбу між батьками, розмір та сплату аліментів на дитину. Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що у відповідності до ст.. 160 Сімейного кодексу України сторони досягли згоди про те, що після розірвання між сторонами шлюбу їх малолітній син буде проживати з матір'ю. Загальними положеннями вказаного договору, визначено, що: - сторони мають рівні обов'язки щодо виховання та утримання Дитини. Здійснення Сторонами своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав Дитини та її людської гідності. Сторони зобов'язані піклуватися про здоров'я Сина, його фізичний, психічний, духовний, моральний та інтелектуальний розвиток, забезпечити йому повноцінне життя та всебічне виховання. - Дитина має рівні права та обов'язки щодо Матері та Батька. Батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини з урахуванням умов цього договору. - Мати, Батько мають право на безперешкодне спілкування зі своїм Сином, в тому числі на умовах визначених даним Договором. - На Сторони спільно покладений обов'язок по захисту прав та інтересів Дитини. Сторони спільно є законними представниками Сина і можуть виступати на захист його прав та інтересів в стосунках з будь-якими фізичними і юридичними особами, у тому числі в судах, без спеціальних повноважень. - Мати знає та визнає, що Син любить свого Батька. Мати визнає, що Батько любить свого Сина. Батько знає та визнає, що Син любить свою Матір. Батько визнає, що Мати любить свого Сина. Мати та Батько визнають, що вони люблять свого Сина. - З метою створення сприятливого психологічного середовища для розвитку Дитини Сторони повинні, в присутності дитини, виявляти взаємоповагу. - З метою створення сприятливого психологічного середовища для розвитку Дитини Сторони повинні сприяти розвитку поваги та позитивного ставлення Дитини до кожного з Батьків та їхніх родичів. - Родичі сторін, під час спілкування з Дитиною, не повинні принижувати Батьків, а також повинні утриматись від висловлення неповаги, недовіри, невизнання Батьків або їх родичів. Розділом 3 вказаного Договору, яким передбачені умови здійснення батьком права на особисте спілкування з сином, визначено, що сторони домовились, що: - батько та його родичі, за погодженням з матір'ю, мають право спілкуватись з Сином протягом усього тижня, з урахуванням розпорядку дня Дитини, як особисто так і дистанційно - по телефону і з використанням інших електронних засобів зв'язку (наприклад, Skype). - Сторони домовились, що до досягнення Сином 10 (десяти) років Дитина повинна ночувати за місцем проживання матері. - Сторони домовились, що до досягнення Сином 10 (десяти) років Дитина може ночувати за місцем проживання батька за письмової згоди матері. - Особисте спілкування Батька з Сином не повинно порушувати графік навчання та додаткових занять дитини. Місце перебування Сина не повинно створювати загрози його життю та здоров'ю, негативно впливати на його фізичний або психічний стан. - Сторони мають право знати місцезнаходження Дитини, в той час коли Син перебуває з другим із батьків. - Сторони домовились, що Мати має право бути присутньою під час спілкування Сина з Батьком, або спілкуватись з Сином за телефоном. - Сторони зобов'язались повідомляти один одному відомості про здоров'я, харчування та поведінку Сина в час його перебування з іншим із Батьків, про успішність Дитини в учбових закладах та іншу інформацію, яка має істотне значення. - Батьки зобов'язані виховувати в Дитині самостійність та сприяти уникненню отримання Сином шкідливих звичок. 11 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] та нотаріально посвідчив заяву, адресовану відповідачці [PERSON] з проханням приведення Договору від 2.11.2011 року у відповідність до вимог законодавства України та запропоновано укласти договір про внесення змін до вищевказаного договору. В подальшому договір про внесення змін до спірного договору не укладався, що було визнано сторонами в судовому засіданні, а тому не підлягає доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та вказано, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, якими сформульовані загальні вимоги до правочинів. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до стаття 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З урахуванням вимог чинного законодавства, умов договору, суд приходить до висновку, що Договір про участь у вихованні дитини після розірвання шлюбу між батьками, розмір та сплату аліментів на дитину від 2.11.2011 року суперечить вимогам чинного законодавств, зокрема ст. 141 Сімейного кодексу України, оскільки суттєво обмежує право батька на рівність прав та обов'язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Отже, із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, обов'язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 18 вказаної конвенції визначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Так, судом встановлено, що у зв'язку з тим, що відповідачка чинила позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, 24 листопада 2012 року він звернувся до Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, що підтверджується ви висновком за його звершенням від 01.12.2012 року. [PERSON] звернувся до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про призначення днів та годин для участі у вихованні та зустрічей з малолітньою дитиною - [PERSON], [INFO]. Шевченківська районна у м. Києві адміністрація прийняла розпорядженням № 109 від 04.03.2014 року та встановила [PERSON] графік побачень з дитиною - [PERSON], [INFO] на 3 місяці, а саме: щотижня з п'ятниці 17:30 до суботи 21:00 та 04.03.2013 року. Проте, відповідачка умови розпорядження не виконувала та продовжувала чинити перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною, що підтверджується висновками за результатами перевірки матеріалів, зареєстрованих в Шевченківському РУ ГУ МВС України в м. Києві від 24.03.2013 р. № 11493, № 12422 від 29.03.2013 р., № 13445 від 05.04.2013 р. та розпорядженнями Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 25 липня 2013 року № 452, від 24.02.2014 № 86, прийнятих за заявами [PERSON] про встановлення йому обов'язкових днів та годин для участі у вихованні та зустрічей з малолітньою дитиною - [PERSON] [INFO] в присутності матері щосуботи з 10:00 год. до 18:00 год. Таким чином, суд вважає встановленим факт ухилення відповідача від виконання розпоряджень ШРДА та здійснення перешкоджає позивачу у вільному спілкуванні з дитиною в дні та години, визначені розпорядженням. За таких обставин вимоги позивача про зобов'язання надати можливість і не чинити перешкоди у спілкуванні, зустрічах та вихованні дитини - [PERSON], [INFO], постійно, включаючи період проживання з батьком, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення недійсним договору про участь у вихованні дитини після розірвання шлюбу між батьками, розмір та сплату аліментів на дитину, усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначення місця проживання дитини, порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, від 28 серпня 2014 року № 109/03/40 -5540 визначено на те, що вивчивши документальні докази по справі, провівши бесіду з позивачем [PERSON], відповідачем [PERSON], прийшли до наступних висновків, що на сьогодні малолітній [PERSON], [INFO] фактично проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини, складеним працівниками Служби у справах дітей - умови проживання хороші. У дитини є відокремлена окрема дитяча кімната. Там є робоче місце (стіл, стілець), місце для відпочинку, шафа для одягу та інше. Батько дитини проживає за адресою: [ADDRESS], де також створені хороші умови для проживання малолітнього сина. При бесіді з громадянкою [PERSON] було встановлено, що вона з позовними вимогами не згідна та заперечує проти проживання її сина [PERSON] з батьком. Враховуючи вищезазначені факти та відповідно до ч. 1 ст.161 СК України орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державній адміністрації не підтримує бажання громадянина [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з ним на умовах викладених в позові, так як це суперечить інтересам дитини, та вважає, що малолітній [PERSON] повинен мати постійне місце проживання з матір'ю громадянкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.1. статті 157 Сімейного кодексу України - питання виховання дітей вирішується батьками спільно. Виховання дітей належить до найважливіших питань життя сім'ї, тому має вирішуватися матір'ю та батьком спільно. Це загальне законодавче правило відповідає конституційним засадам рівності прав та обов'язків жінки і чоловіка. Брати участь у вихованні дітей можна по - різному: через листування, телефонні розмови тощо, але прямі контакти з дітьми, тобто побачення з ними є основною формою особистого спілкування. Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації тривалий час займається питання участі в вихованні батька [PERSON] з сином [PERSON]. Відповідачем та позивачем в органи опіки надані відповідні документи відповідно до надання адміністративної послуги. Вважаємо, що відповідно до статті 158 Сімейного кодексу України доцільно встановити дні та години для участі батька в вихованні дитини, а саме: - щосуботи з 10.00 до 18.00 без присутності матері. Визначити додаткові способи участі гр. [PERSON] у вихованні [PERSON], [INFO], з відвідуванням дитиною місця проживання батька, або іншого погодженого місця без присутності матері, а саме: під час літніх шкільних канікул: - з 18.00 01 червня календарного року до 18.00 20 червня календарного року; - з 16.00 01 серпня календарного року до 18.00 15 серпня календарного року; - [INFO] кожного року в день народження позивача; - [INFO] в день народження малолітнього [PERSON], в рік, що закінчується на парне число. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов'язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги. З урахуванням встановлених судом обставин, Розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, на підставі якого було встановлено графік побачень позивача з дитиною, виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, суд вважає за можливе встановити додаткові способи участі батька у вихованні дитини та задовольнити вимоги в цій частині. В статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частинами 1, 2 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю, яка надала свою згоду та нотаріально посвідчила її на проживання у вказаній квартирі, яка її приватною власністю її онуку [PERSON] разом з її сином [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 04.09.2014 р. Відповідно до акту обстеження від 28.11.2012 року затвердженому, Начальником служби у справах дітей Оболонської РДА, у вищевказаній квартирі, створені всі належні умови для проживання дитини. З урахуванням рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, враховуючи інтереси дитини, та відсутності підстав вважати, що спілкування з дитини з батьком суперечить його інтересам, суд вважає за можливе визначити місце проживання дитини по черзі у кожного з батьків, у матері - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], у батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], протягом двотижневих періодів, кожен з яких становить собою період тривалістю чотирнадцять календарних днів, який розпочинається о 18-00 в неділю будь-якого календарного тижня місяця, триває чотирнадцять календарних днів та закінчується о 18-00 у відповідну неділю календарного тижня місяця. Посилання представника відповідача та те, що участь позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею порушує його інтереси, судом до уваги не приймається, оскільки будь-яких даних про те, що таке спілкування є несприятливим для розвиту дитини, порушує його права та законні інтереси не встановлено. Отже, [PERSON] всупереч вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом. Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України). При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. За викладених обставин суд приходить до висновку про задоовленян позову в повному обсязі.

Outcome: approved