Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на тимчасову споруду, стягнення неустойки за договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.05.2017 р. сторони уклали договір купівлі-продажу, за яким відповідач зобовязався передати позивачеві у власність за плату рухоме майно тимчасові споруди з продажу товарів народного споживання (продовольчих товарів). Позивач здійснив оплату в повному обсязі до підписання договору, а відповідач зобовязався звільнить відчужувані тимчасові споруди протягом семи календарних днів після підписання договору. При передачі ключів відповідач заявив, що втратив оригінали паспортів привязки тимчасових споруд, надав лише їхні копії, внаслідок чого позивач відмовився підписувати акт прийому-передачі тимчасових споруд до надання йому оригіналів паспортів привязки. Відсутність оригіналів паспортів привязки тимчасових споруд та акта прийому-передачі за договором купівлі-продажу унеможливлює переоформлення паспортів привязки кіосків на позивача, без чого тимчасова споруда вважається самочинною, а її експлуатація - не допускається. Договором купівлі-продажу передбачена відповідальність продавця у вигляді неустойки за прострочення передання кіосків. З наведених підстав позивач просить суд визнати за ним право власності на тимчасову споруду №437 площею 6,0 м2, розміщену за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Поштова / вулиця Запорізька та на тимчасову споруду №К-554 площею 12,0 м2, розміщену за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Парамонова, 10, а також стягнути з відповідача неустойку за прострочення передання тимчасових споруд за договором купівлі-продажу в розмірі 10 880,00 грн. Позивач в судове засідання не зявився, подав суду письмову заяву, в якій заявив про відмову від позовної вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки за прострочення передання тимчасових споруд за договором купівлі-продажу, оскільки відповідач у повному обсязі погасив неустойку. Просить суд розглянути позовну вимогу про визнання права власності на тимчасові споруди, яку підтримує та просить її задовольнити, розгляд справи провести без його участі. Відповідач у судове засідання не зявився, подав суду письмову заяву, в якій підтвердив погашення перед позивачем неустойки, підтримав заяву позивача про відмову від позовної вимоги про стягнення неустойки, визнав обставини, викладені у позовній заяві, просить розглянути справу без його участі та ухвалити рішення щодо вимоги про визнання права власності на тимчасові споруди на розсуд суду на підставі чинного законодавства. Ухвалою суду від 18 грудня 2017 р. провадження в частині стягнення з відповідача неустойки за прострочення передання тимчасових споруд закрито в звязку з відмовою позивача від позову у цій частині. Позов про визнання права власності на тимчасові споруди підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17.05.2017 р. сторони уклали договір купівлі-продажу, згідно з п. 1 якого відповідач зобовязався передати позивачеві у власність, а позивач - прийняти належні позивачу на праві приватної власності тимчасові споруди з продажу товарів народного споживання (продовольчих товарів) і сплатити за них узгоджену сторонами грошову суму. Пунктом 2 договору купівлі-продажу передбачено, що його предметом є тимчасові споруди з продажу товарів народного споживання (продовольчих товарів), за текстом договору «кіоски», а саме: - тимчасова споруда №437, розміщена за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Поштова (стара назва: вул. Горького) / вулиця Запорізька, площею 6,0 м2 (3,0 м х 2,0 м), належна відповідачу на праві власності, що засвідчується паспортом привязки тимчасової споруди по продажу товарів народного споживання (продовольчі товари) по вул. Поштовій /вул. Запорізькій, виданим Департаментом архітектури та містобудування Запорізької міської ради 04.05.2016 р., дійсним до 04.05.2021 р.; - тимчасова споруди №К-554, розміщена за адресою: місто Запоріжжя, вулиця Парамонова, 10, площею 12,0 м2 (4,8 м х 2,5 м), належна відповідачу на праві власності, що засвідчується паспортом привязки тимчасової споруди по продажу товарів народного споживання (продовольчі товари) по вул. Парамонова, 10, виданим Департаментом архітектури та містобудування Запорізької міської ради 25.12.2015 р., дійсним до 25.12.2020 р. З паспортів привязки тимчасових споруд випливає, що тимчасові споруди є рухомим майном, внаслідок чого договори про їхнє відчуження не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно з п. 3 договору продаж був здійснений за 80 000,00 грн., які відповідач одержав від мене в повному обсязі до підписання договору. Відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу відповідач зобовязався звільнити від свого майна та передати кіоски Покупцеві протягом семи календарних днів з моменту укладення цього договору. Право власності на кіоски переходить від Продавця до Покупця з моменту їх передання. Кіоски вважаються переданими Продавцем і прийнятими Покупцем з моменту передання паспортів привязки тимчасової споруди і підписання сторонами акта прийому-передачі кіосків. На час розгляду справи відповідач фактично передав кіоски позивачеві і не чинить йому перешкод у володінні та користуванні ними, проте не передав оригінали паспортів привязки кіосків у звязку з їх втратою, що перешкоджає переоформленню паспортів привязки кіосків на позивача. Відповідно до п. 2.35 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 27.03.2013 р. №33 (зі змінами, внесеними рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 р. №42) при зміні власника ТС, департамент архітектури та містобудування міської ради вносить відповідні зміни\~ до паспорту прив'язки ТС за зверненням нового власника ТС. Отже, відсутність оригіналу паспорта привязки тимчасової споруди унеможливлює переоформлення тимчасової споруди на нового власника. Згідно з п. 2.1 Порядку підставою для розміщення ТС є паспорт привязки ТС. Таким чином, неможливість оформлення паспорта привязки тимчасової споруди на нового власника при переході права власності на тимчасову споруду створює перешкоди новому власнику у володінні, користуванні і розпорядженні своїм майном. Стаття 41 Конституції України\~проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до\~Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р., першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди. Згідно з ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1\~ст. 319 цього Кодексу\~власник володіє, користується та розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та це право в силу ч. 1\~ст. 321 ЦК України є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.\~ Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір купівлі-продажу, як і закон (ч. 1 ст. 334 ЦК), визначає моментом виникнення права власності момент передання майна. Водночас договір купівлі-продажу окремо визначає момент, з якого майно, що є предметом купівлі-продажу, вважається переданим, зокрема, моментом передання паспортів привязки тимчасової споруди і підписання сторонами акта прийому-передачі кіосків. Тобто у випадку втрати продавцем оригіналів паспортів привязки тимчасових споруд передбачений договором момент, з якого майно вважається переданим, не може настати, що, у свою чергу, формально впливає на момент виникнення права власності на предмет купівлі-продажу за договором. Водночас обидві сторони визнали, що фактична передача кіосків від продавця до покупця відбулась 24.05.2017 р., коли відповідач передав позивачеві ключі від тимчасових споруд, попередньо звільнивши їх від свого майна. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що втрата продавцем оригіналів паспортів привязки тимчасових споруд не може бути перешкодою для здійснення позивачем права власності на придбане майно в умовах, коли всі інші умови договору купівлі-продажу фактично виконані сторонами. За таких обставин вимога позивача про визнання за ним права власності на тимчасові споруди підлягає задоволенню.

Outcome: approved