Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про поновлення на роботі, мотивуючи свої вимоги тією обставиною, що він знаходився з відповідачем у трудових відносинах з 01.09.2013 р., відповідно до наказу від 20.10.2013 р. позивач був звільнений за власним бажанням. Вважає, що звільнення його з роботи є незаконним, оскільки керівник підприємства примусив його написати вказану заяву. Крім того, звертає увагу на ту обставину, що відповідно до графіку 20.10.2013 р. в нього був вихідний день, та він в цей день не писав заяву про звільнення, 21.10.2013 р. він прийшов на роботу, однак вказав на те, що не може прийняти зміну, оскільки пост знаходиться в неналежному стані, після чого його викликали до директора підприємства, який вимусив його написати заяву про звільнення за власним бажанням. Трудову книжку йому видали лише 20.11.2013 р. Просить суд поновити його на роботі на посаді охоронника ПП « ОА « Гарда» з 20.10.2013 р. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, належним чином оформленої, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Жигалов В.В., який діє на підставі довіреності, належним чином оформленої, в судовому засіданні пояснив, що підстав для поновлення позивача на роботі не має, оскільки позивач був звільнений за власним бажанням. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали , суд доходить до висновку, що підстав для задоволення позову не має. Судом встановлено, що позивач знаходився в трудових відносинах з відповідачем в період часу з 01.09.2013 р. та по 20.10.2013 р. Позивач був звільнений з 20.10.2013 р. за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗПП України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доведенню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 235 КзПП України, в разі звільнення без законних підстав або незаконного переводу на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спор. По справах про звільнення за ст. 38 КзПП України суд повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. На думку суду , позивачем не доведена та обставина, що він написав заяву про звільнення під тиском з боку керівника підприємства, жодного доказу в обґрунтування цієї обставини, суду не надано. Та обставина, що на позивача складалися рапорти, доповідні записки не свідчить про те, що він був звільнений під тиском з боку керівництва підприємства. Інші підстави, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог, суд до уваги не приймає, оскільки, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ч.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом були роз'яснені вимоги ст. 10 ч.4 ЦПК України, відповідно до яких сторони були попереджені про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, було роз'яснено право позивача на звернення до суду за захистом прав та свобод, оскільки позивачем та його представником в судовому засіданні були заявлені підстави для поновлення на роботі, які не були заявлені в позовної заяві. В судовому засіданні встановлено, що позивач посилається на ту обставину, що трудову книжку він отримав 20.11.2013 р., до суду звернувся протягом 1 місяця з дня отримання трудової книжки, що відповідає вимогам ст. 233 КЗпП України, в наданій суду копії книги обліку руху трудової книжки та вкладишів до неї відсутня дата отримання трудової книжки, яка б била написана [PERSON], у зв'язку з чим суд доходить до висновку, що строк на звернення до суду позивачем не пропущений. Крім того, позивач не заявляв вимог про скасування наказу про звільнення, а ставить лише питання про поновлення на роботі, у зв'язку з чим суд доходить до висновку, що це є самостійною підставою для відмови в позові, оскільки поновити на роботі без скасування наказу про звільнення неможливо. Оскільки суд відмовляє позивачу в задоволенні позову, а позивач звільнений від сплати судового збору, то судові витрати, відповідно до вимог відносяться за рахунок держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed