Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] , посилаючись на те, що їй на праві власності належить вказаний будинок, який вона придбала у відповідачів на підставі договору купівлі-продажу від 25.06.2018 року. Відповідно до умов договору, а саме п. 10 відповідачі зобов`язались знятися з реєстраційного обліку з вказаного житлового будинку до 09 липня 2018 року, однак відповідачі не виконали вимоги договору та залишаються зареєстрованими у будинку, однак в ньому не проживають, їхні речі в будинку відсутні. На теперішній час позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним будинком, а тому вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивач не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, судові повістки повернулася з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання та відсутністю адресата». Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано адресу відповідачів за місцем їх реєстрації. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідачів немає. Відповідно до ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідачі викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже, суд вважає, що відповідачі були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки та відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк суду не надано. Представник третьої особи - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.06.2018 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] /а.с.4-6/. Відповідно до умов п. 10 договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.06.2018, продавці в особі відповідачів по справі зобов`язуються знятись з реєстраційного обліку з вказаного житлового будинку до 09 липня 2018 року /а.с.4 зворот/. Однак, судом встановлено, що відповідачі не знялись з реєстраційного обліку в строк до 09 липня 2018 року та досі є зареєстрованими у вищевказаному будинку, який належить позивачу, але не мешкають в ньому. /а.с.7/ У зв`язку з реєстрацією відповідачів у належному позивачу будинку, остання не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Крім того, комунальні послуги за проживання в будинку нараховуються на усіх осіб, які зареєстровані в ньому, а тому, позивач вимушена сплачувати їх за свій рахунок. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Підстави припинення права власності передбачені ст. 346 ЦК України. Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Системний аналіз цих норм права дозволяє зробити висновок про те, що з переходом права власності до іншої особи попередній власник втрачає право користування житлом і, навпаки, його набуває новий власник. Право відповідачів володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю було припинено ними добровільно, про що свідчить укладений і належним чином зареєстрований договір купівлі-продажу житлового будинку. Це означає, що припинення права користування житловим приміщенням колишнього власника є наслідком припинення його права власності на це приміщення. Аналізуючи зібрані по справі докази суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved