Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 183 359,06 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 28 квітня 2011 року за період з 29 квітня 2011 року по 23 жовтня 2018 року, покликаючись на порушення трудових прав. Ухвалою судді від 30 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. У подальшому закрито підготовче провадження закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просить задоволити, покликаючись згідно з відповіддю на відзив про неможливість застосування принципу співмірності у випадку часткового задоволення позову. Представник відповідача у судовому засіданні згідно з відзивом позов частково заперечив та просить застосувати принцип співмірності, зменшивши розмір відшкодування заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд дійшов наступного висновку з огляду на таке. Встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго», звідки 28 квітня 2011 року звільнений з посади слюсаря з ремонту котельних і пилопідготовчих цехів 3 групи в Теплоелектроцентралі № 1 за власним бажанням. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 5 липня 2018 року по справі № 464/2468/18 ухвалено стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь [PERSON] основну заробітну плату за період з вересня 2010 року по квітень 2011 року та з вересня 2013 року по вересень 2015 року в розмірі 9 973,49 грн., при цьому рішенням встановлено, що невиплата позивачу основної заробітної плати за період з вересня 2010 року по квітень 2011 року складає 1025,64 грн. За вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказаним судовим рішенням встановлено порушення відповідачем трудового права позивача, зокрема невиплати заробітної плати станом на день звільнення - 28 квітня 2011 року. Отже дана обставина не потребує додаткового доведення. Спірні відносини врегульовано ст.ст.116, 117 КЗпП України. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ч.1 ст.116 КЗпП України). В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про ро зміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст.117 КЗпП України). Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 квітня 2011 року по 23 жовтня 2018 року в розмірі 183 359,06 грн. позивачем проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 8 лютого 1995 року. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорено та не спростовано, власного розрахунку не надано, а отже такий приймається судом до уваги (ч.1 ст.82 ЦПК України). Натомість відповідач не погоджується із розміром відшкодування та з врахуванням принципу співмірності просить зменшити такий. Судом встановлено, що спір між працівником та роботодавцем з приводу належним сум при звільненні у 2011 році виник тільки у 2018 році (подано позов про стягнення заробітної плати), тобто по спливу 7 років, суми заборгованості по виплаті зарплати становить 1025,64 грн., середній заробіток - 183 359,06 грн. Отже з урахуванням принципу справедливості та співмірності підлягають стягненню кошти в сумі 91 679,53 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні ж вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а в іншій частині - відмові. За умовами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, якими є витрати на професійну правову допомогу - ч.3 ст.133 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.6 ст.141 ЦПК України). Оскільки в даній категорії прав позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 916,80 грн. Також згідно з наданими позивачем доказами позивачем понесено 4200 грн. витрат на професійну правову допомогу, а оскільки позов задоволено частково, тому з урахуванням задоволених та відмовлених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2100 грн.

Outcome: approved