Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] з 1988 року перебував у трудових відносинах з підприємствами вугільної промисловості, а саме: з 04.08.1988 р. по 27.08.1988 р. працював на Шахтоуправлінні «Новогродівське» Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1/3 «Новогродівка») підземним гірничим майстром; 10.07.1989 р. по 11.06.1992 р. в Шахтоуправлінні «Новогородівське» Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1/3 «Новогродівка») підземним гірничим майстром з повним робочим днем під землею; з 20.07.1992 року по 15.07.1994 року на п/о «Селидіввугілля» Шахта «Новогродівська» (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1/3 «Новогродівка» підземним гірничим майстром; з 01.04.2003 року по 15.12.2009 року в ДП ДХК «Селидіввугілля» ДВАТ ш. 1-3 «Новогродівська» (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1/3 «Новогродівка») підземним гірничим майстром; з 23.06.2010 року по 05.07.2017 року на ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Росія» (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська») гірничим майстром підземним з повним робочим днем. 06.072017 року за наказом № 1085к був звільнений за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. В результаті довгого часу праці в шкідливих умовах отримав професійне захворювання у вигляді хронічного бронхіту II стадії, фаза затихаючого загострення, прискорений та базальний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст. Професійне захворювання виникло за обставин тривалої роботи в умовах запиленості повітря робочої зони гірничого майстра, яка перевищувала санітарно-гігієнічні нормативи. 19.10.2018 року був складений акт форми П - 4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. 03.01.2019 року висновком МСЕК йому вперше була встановлена втрата професійної працездатності у сукупності 30% безстроково. Пошкодженням здоров`я позивачу завдано тяжкі фізичні та моральні страждання, було змінено його звичний уклад життя, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та матеріального забезпечення. З наведених підстав позивач просить стягнути моральну шкоду з відповідача 60 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.04.2020 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи належним чином повідомлений. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи належним чином повідомлений, надав до суду пояснення по справі, в яких позовні вимоги не визнав, зазначивши, що документи, на які посилається позивач, а саме довідка МСЕК та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, підтверджують тільки факт професійного захворювання та встановлення в зв`язку з цим втрати професійного працездатності, що ніяким чином не можуть бути доказами заподіяння моральної шкоди. Таким чином, посилання позивача на зазначені документи, як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно трудової книжки серії [NUMBER] від 01.07.1986 року, [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем: з 04.08.1988 р. по 27.08.1988 р. працював на Шахтоуправлінні «Новогродівське» Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1/3 «Новогродівка») підземним гірничим майстром; 10.07.1989 р. по 11.06.1992 р. в Шахтоуправлінні «Новгородівське» Селидівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1/3 «Новогродівка») підземним гірничим майстром з повним робочим днем під землею; з 20.07.1992 року по 15.07.1994 року на п/о «Селидіввугілля» Шахта «Новогродівська» (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1/3 «Новогродівка» підземним гірним майстром; з 01.04.2003 року по 15.12.2009 року в ДП ДХК «Селидіввугілля» ДВАТ ш. 1-3 «Новогродівська» (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1/3 «Новогродівка») підземним гірничим майстром; з 23.06.2010 року по 05.07.2017 року на ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Росія» (правонаступник ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська») гірничим майстром підземним з повним робочим днем, звільнений 05.07.2017 року наказом № 1085к від 06.07.2017 р. за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наданою копією трудової книжки позивача. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва національної академії медичних наук України» № 21/471 від 24.05.2018 року [PERSON] встановлено діагноз: хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН I-II ст. (один-два). Захворювання професійні, встановлені вперше.\~ \~Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19.10.2018 року за формою П-4, були встановлені професійні захворювання [PERSON] за діагнозом: хронічний бронхіт II ст., в фазі затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН I-II (один-два) ст. (J 42) захворювання професійні, встановлені вперше. Супутній: гіпертонічна хвороба II ст., ст. 2, СН 0ст., ризик 3. Хронічна попереково-крижова радикулопатія в стадії субремісії. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, легкого ступеню (II ст. класифікацією [PERSON] та [PERSON] ) (Н90.3). Загальний стаж роботи 20 років 5 місяці 27 днів, який складається з: 17 років 11 місяців 22 дні за професією; 7 років 12 днів в цеху; 19 років 8 місяців 8 днів в умовах шкідливих факторів. Професійне захворювання виникло за обставин тривалої роботи в умовах запиленості повітря робочої зони гірничого майстра, яка перевищувала санітарно-гігієнічні нормативи. Перевищення ГДК пилу на робочому місці гірничого майстра дільниці ПВШ ВП «Шахта «Котляревська» - в 11,6 рази. Причина виникнення професійного захворювання: недосконалість технологічних процесів з видобутку вугілля; перевищення концентрації пилу на робочому місці гірничого майстра дільниці ПВШ ВП «Шахта «Котляревська» запиленість гірничих вироботок складала 116,7 мг/м3, при ГДК 10 мг/м3; невиконання у повному обсязі заходів по боротьбі з пилом на дільниці ПВШ ВП «Шахта «Котляревська. Відповідно до довідок серії 12 ААА № 082559 від 03.01.2019 року та серії 12 ААБ № 062540, виданих МСЕК, [PERSON] первинно встановлена ІІІ група інвалідності по професійному захворюванню з 21.12.2018 р., з встановленням втрати професійної працездатності, яка у сукупності складає 30% безстроково. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування працівникові моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08 жовтня 2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому шкоди. Відповідно до ст.\~153\~КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно - побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При встановлених обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 13,81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач отримав хронічне професійне захворювання, у зв`язку з тривалим перебування у трудових відносинах з відповідачем, при наявності шкідливих умов праці, що було встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 19.10.2018 року, що в свою чергу \~заподіює йому моральні страждання, в результаті чого він змушений докладати додаткових зусиль для нормального життя. Втрата працездатності та отримання інвалідності привели до порушення звичайного ритму життя, через \~відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. До теперішнього часу він відчуває негативні наслідки професійного захворювання, відчуває фізичні болі та сильні душевні страждання. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що \~моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. \~З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок нещасного випадку, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач\~постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 60\~000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, суд не находить можливим, оскільки така грошова сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. З огляду на наведене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідним визначити розмір моральної шкоди завдану внаслідок отримання позивачем професійного захворювання у розмірі 30\~000 грн. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. На підставі п. 2\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до\~задоволеної частини\~вимог в розмірі 420 грн. 40 коп. (50%), оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати за подання позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial