Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб зареєстрований з [PERSON] Позов мотивований тим, що 08.07.2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з відповідачем припинені 01.07.2017 року у зв'язку з неможливістю спільного проживання. Вирішення сімейних питань, непорозуміння, конфлікти, часті сварки призвели до того, що сім'я фактично розпалась. Фактично шлюб між сторонами припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд задовольнити позов. Також вказав, що спору про визначення місця проживання дитини та поділу майна у сторін немає. Відповідач до судового засідання не з'явилась, однак до суду подала заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності. Позовні вимоги визнала в повному обсязі. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.07.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (на 3 а.с.). Причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди на сімейне життя, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягали на розлученні, мали стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи клопотання позивача, суд вважає судові витрати залишити за [PERSON]

Outcome: approved