Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.06.2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 11700,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Проте, умови Кредитного договору відповідачем належним чином не виконуються. Так, станом на 31.12.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 86 320 грн. 62 коп., з яких: 6645 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом; 73 388 грн. 81 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1700 грн. 00 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 4 086 грн. 70 коп. - штраф (процентна складова). З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 86 320 грн. 62 коп., а також 2102 грн. 00 коп. - витрати за сплату судового збору. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.03.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, просить суд слухати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем в односторонньому порядку змінені умови договору, а саме процентна ставка з 01.09.2014 року збільшена до 34,8 %, з 01.04.2015 до 43,2 %. Також зазначив, що Умови та правила надання банківських послуг, тарифів банку на які посилається позивач, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не містять підтвердження, що саме з цими Умовами кредитування він ознайомлений підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмір 73 388 грн. 81 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 1700,00 грн., а також штрафи до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 4 086 грн. 70 коп. - штраф (процентна складова) є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку по сплаті їх позивачу у анкеті-заяві від 10.06.2009 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Крім того, тіло кредиту у розмірі 6645,11 грн. станом на теперішній час ним погашено, оскільки частину із сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, однак в анкеті-заяві від 10.06.2009 року не міститься визначення домовленості сторін про сплату відсотків. Таким чином всі суми, що сплачувались ним в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 10.06.2009 року слід зарахувати на погашення тіла кредиту. Надав суду заяву, в якій просить суд провести судове засідання без його участі, з урахування відзиву до позовної заяви. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Розглядаючи справу, суд встановив, що відповідно до анкети-заяви про відкриття рахунку і надання банківських послуг у «Приватбанку» 10.06.2009 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 11700 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10). Відповідно до цієї заяви, яка підписана відповідачем та банком, відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. В заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з договором про надання банківських послуг до його укладення, примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту. 10 червня 2009 року [PERSON] підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з якої вбачається ознайомлення позичальника, крім іншого, з характеристикою кредиту, валютою картрахунку, пільговим періодом, базовою процентною ставкою в розмірі 2,5 % на місяць, обов`язковим щомісячним платежем, пенею за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафом за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань (а.с. 11). Відповідно із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованість за Договором від 10.06.2009 року, станом на 31.12.2019 року становить 86 320 грн. 62 коп., з яких: 6645 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом; 73 388 грн. 81 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1700 грн. 00 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 4 086 грн. 70 коп. - штраф (процентна складова). В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, на думку позивача, відповідач [PERSON] не виконав належним чином зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку позивача станом на 31.12.2019 року становить86 320 грн. 62 коп., з яких: 6645 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом; 73 388 грн. 81 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1700 грн. 00 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 4 086 грн. 70 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Водночас, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч.4 ст.1056-1 ЦК України). Незважаючи на надання кредитору та позичальнику права самостійно визначати спосіб та порядок збільшення кредитором змінюваної процентної ставки у кредитному договорі, певні гарантії, передбачені Законом, ЦК України, повинні бути дотримані. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ч. 5 ст. 1056-1 ЦК України. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки (ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України). У п. 28 Постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав роз`яснення про те, що при підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не наданого жодного належного та допустимого доказу, щоб вважати, що між сторонами укладено кредитний договір із встановленням змінюваної процентної ставки. Оцінюючи порядок збільшення фіксованої процентної ставки, суд зазначає, що у абзаці 3 п.28 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. В укладеному між сторонами кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Таким чином зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем в період з 01 вересня 2014 року у розмірі 34,80% та з 01 квітня 2015 року у розмірі 43, 20% на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачкою відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення фіксованої процентної ставки здійснено кредитором в односторонньому порядку. При визначенні розміру заборгованості відповідача за процентами за користування кредитом з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2019 року суд виходить з погодженої сторонами процентної ставки по кредиту 2,5 % на місяць (30,0 % на рік) на залишок заборгованості. Отже, позивачем не надано доказів належного повідомлення відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, а тому збільшення процентної ставки було проведено в односторонньому порядку під час дії заборони на таке підвищення. Судом встановлено, що розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2019 року становив: 6645 грн. 11 коп. х 30,0 % : 360 днів х 1947 дні = 10781 гривень 69 копійок. Проценти за користування кредитом нараховані за ставкою 30,0 % річних станом на 31.08.2014 року в розмірі 1918 гривень 63 копійок і проценти за користування кредитом за період часу з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2019 року в розмірі 12 700 гривні 32 копійок, в загальному розмірі складають 12 700 гривні 32 копійок. Суд звертає увагу, на те, що доводи відповідача щодо погашення ним тіла кредиту у розмірі 6645,11 грн. заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з доданого позивачем розрахунку відповідачем [PERSON] станом на 17.11.2017 року було сплачено 91 782 грн. 34 коп., чим здійснено погашення по тілу кредиту у розмірі 6645 грн. 11 коп. та відсотків за період з 10.06.2009 року по 31.12.2019 року (з урахування процентної ставка 30,00%) у розмірі 12 700 грн. 32 коп. Враховуючи вищевикладене, суд дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом задоволенню не підлягають в зв`язку з погашенням їх відповідачем. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по пені та штрафам, суд виходить з наступного. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Пунктом 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов`язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 22 ч. 1 цього Розпорядження м. Селидове (Селидівська міська рада) Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Селидове Донецької області. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта відповідача, тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по пені в розмірі 1700,00 грн. та штрафів в розмірі 4586 грн. 70 коп., суд вважає, що в цій частині також не підлягає задоволенню, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, пеня нарахована у період з 06.05.2014 року по 31.12.2019 р., а також штрафи нараховані станом на 31.12.2019 року, тобто у період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач повинен був зупинити нарахування пені та штрафу за систематичне порушення боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, а саме з 14.04.2014 року, тому суд приходить до висновку про відмову в цій частині позовних вимог. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати з відповідача суд не стягує. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed