Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №б/н від 05.06.2007 року в розмірі 8069,33 грн та судовий збір у розмірі 1921 грн. В обгрунтування вимог вказано, що 05.06.2007 року [PERSON] було отримано кредит у розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. [INFO] [PERSON] помер та станом на день відкриття спадщини з позичальником проживали відповідачі. На виконання ч. 2 ст. 1281 ЦК України 25.10.2016 року була направлена претензія кредитора до Другої Житомирської державної нотаріальної контори. Позивач вважає, що оскільки відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять і кредитні зобов`язання, відповідачі не відмовились від спадщини, на виконання вимог претензії кредитора заборгованість за кредитним договором не погасили, на підставі чого позивач змушений звернутись до суду. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Від відповідачів надійшла заява про проведення розгляду справи без їх участі, одночасно подали заяву про застосування строків позовної давності. В судовому засіданні 27.11.2019 року в судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що [PERSON] за життя погашав кредит, в свою чергу банк протягом п`яти років вимоги щодо стягнення кредиту не надсилав. На підставі ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін. Дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 05.06.2007 року [PERSON] підписав Заяву, згідно якої ця заява з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить Договір про надання банківських послуг (а.с. 68). До позову банком додано Умови і правила надання банківських послуг (а.с. 69-74), однак вони не містять підпису позичальника [PERSON] . Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~ розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 05.06.2007 року, станом на 19.12.2017 року складає 8069,83 грн, з яких тіло кредита 8042,45 грн, заборгованість за відсотками 27,38 грн (а.с. 62-67). Разом з тим, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що ними належним чином не підтверджено погодження між сторонами умов кредитування, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису позичальника, анкета-заява містить лише анкетні дані позичальника, його контактну інформацію, але\~ не містить даних про умови кредитування, в\~ тому числі розмір погодженого сторонами кредиту та реально отриманої позичальником суми грошових коштів, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). За таких обставин позивачем не доведено отримання грошових коштів [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] помер (а.с. 130). Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинилися з його смертю. Обов`язок відшкодувати борги померлого переходить до спадкоємців. Статтями\~1268,\~1269 ЦК України\~передбачено порядок прийняття спадщини. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 \~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За участі відповідачів в судовому засіданні останні не заперечували того факту, що вони прийняли спадщину після [PERSON] та 12.02.2020 року подали до суду заяву про застосвання строків позовної давності. \~ \~ \~ \~Згідно частин\~1,\~5\~ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Правила частини четвертої\~статті 1281 ЦК України (в редакція яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) \~вказують, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести\~місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відтак, визначені\~статтею 1281 ЦК України\~строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Одразу після того, як кредитор дізнався, що його боржник помер, він зобов`язаний звернутись з претензією кредитора до нотаріуса, у якого відкрита спадкова справа. Якщо спадкова справа у жодного нотаріуса на момент звернення не відкрита, кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. В такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, адже\~ Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»\~визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви спадкоємця про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, претензії кредитора та ін. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину позбавляється права вимоги. Разом з тим, згідно з правовою позицією Верховного суду України у справі № 6-33цс15, строки, встановлені у ст. 1281 ЦК для пред`явлення вимог кредитором спадкодавця, є присічними, преклюзивними. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1281 та 1282 ЦК щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК строків пред`явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Із зазначених роз`яснень випливає, що умови кредитного договору, зокрема, щодо строків повернення та платежів з погашення кредиту, строків дії картки та інші умови кредитного договору, зокрема, і про позовну давність, зі смертю боржника, не поширюються на його спадкоємців, для яких ці кредитні правовідносини трансформуються у правовідносини лише з погашення успадкованих боргів спадкодавця. А тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту, строку дії картки, строку позовної давності, визначеного договором, у відносинах зі спадкоємцями не застосовуються, що вказує на помилковість позиції банку. Згідно матеріалів спадкової справи №44/2016, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , 15.11.2016\~року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Житомирської державної нотаріальної контори з претензією кредитора, в порядку ст. 1281 ЦК України (а.с. 129). Оскільки, а ні у позовній заяві, а ні в претензії кредитора банком не вказано коли йому стало відомо про смерть позичальника, суд приходить до висновку, що звертаючись із вимогою кредитора 15.11.2016 року банком пропущено 6-місячний строк, передбачений ч. 2 ст. 1281 ЦК України. У заяві від 05.06.2007 року строк та порядок повернення кредитних коштів між сторонами не погоджено. Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що востанне кошти на погашення заборгованості за кредитом були внесені [PERSON] 16.09.2014 року (а.с. 67 на звороті). З наданих позивачем Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що заборгованість за договором погашається позичальником на протязі 30 днів з дня її виникнення (а.с. 72). Виходячи з чого, право позивача було порушено з 18.10.2014 року та з цього дня настало право вимоги до позичальника. Проте, паротягом одного року з дня настання права вимоги з позовною заявою або з претензією до відповідачів позивач не звернувся. Натомість, з претензіями до спадкоємців - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 18.12.2018 року (а.с. 81-83). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено однорічний строк, передбачений ч. 3 ст. 1281 ЦК України. На підставі викладеного, пропуск строків, визначених частинами 1, 2 ст. 1281 ЦК України позбавило кредитора права вимоги, що має наслідком неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Враховуючи те, що банк не довів належними та допустимими доказами отримання позичальником коштів, їх розмір, пропустив строк, визначений частинами 1, 2 ст. 1281 ЦК України, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку за безпідставністю. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, підтав для стягнення судового збору на користь позивача не має.

Outcome: dismissed