Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 14467,86 грн., суму інфляції у розмірі 19772,74 грн., моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у зв'язку з тим, що згідно рішення суду від 19.09.2011 р. позивач повинен надати відповідачу пошкоджений автомобіль одночасно з виплатою шкоди, від чого він ухиляється. У судовому засіданні досліджені докази: копія рішення Лисичанського міського суду від 19.09.2011 р.; копія заяви від 15.04.2010 р. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Лисичанського міського суду від 19 вересня 2011 р. з відповідача на користь позивача було стягнуто 160754,91 грн. внаслідок втрати 21 лютого 2010 р. відповідачем зданої йому позивачем речі на зберігання. Згідно ст.951 п.1 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у відповідача у зв'язку зі втратою належної позивачу речі виникло грошове зобов'язання. Разом з цим, суд визначає початок строку його виконання з моменту набрання рішенням законної сили, бо розмір цього зобов'язання був встановлений рішенням суду, і його невиконання до цього часу сталося не з вини відповідача. Тому суд частково задовольняє позов за період з 21 листопада 2012 р. по день винесення рішення суду у ці справі по сплаті 3% річних з 22 листопада 2012 р. по 31 грудня 2011 р. включно за 40 днів 3/365*40*160754,91 грн./100=528,51 грн. з 01 січня по 31 грудня 2012 р. включно 3/100*160754,91=4822, 65 грн., з 01 січня по 31 грудня 2013 р. включно 3/100*160754,91=4822, 65 грн., з 01 січня по 10 жовтня 2014 р. включно за 283 дні 3/365*283*160754,91 грн./100 = 3739,2 грн. а всього 13913, 01 грн.; інфляційних втрат, у межах позовних вимог з 01 січня 2013 р. по 31 серпня 2014 р. в розмірі 12% - тобто 19290,59 грн. Суд не приймає посилання представника відповідача на невиконання позивачем рішення суду, бо це не звільняє його від виконання свого зобов'язання. Не встановлює таку залежність рішення Лисичанського міського суду від 19.09.2011 р., що зазначено і в резолютивній частині ухвали від 20.08.2013 р. (а.с.32). Разом з тим, ст.625 ЦК України не передбачає стягнення моральної шкоди наслідком невиконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Суд вважає надані позивачкою докази достатніми та переконливими. Судові витрати, а саме судовий збір пропорційно задоволеним вимогам на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача у розмірі 243,6 грн. на користь позивача та 88,4 грн. недосплаченого позивачем судового збору за задоволені вимоги майнового характеру, оскільки інші 243,6 грн. були сплачені позивачем за позовні вимоги немайнового характеру, які не беруться до розрахунку внаслідок відмови у задоволенні цих вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial