Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося. Близько одного року відповідач з сином проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Пояснив, що причиною розпаду сімї стали постійні сварки, які негативно впливають на сина. В грудні 2015 року він залишив сімю і з того часу спільно з дружиною не проживає. Були спроби до збереження сімї, але примирення з відповідачем як з дружиною не відбулося, спілкуються лише щодо дитини. Наполягає на розірванні шлюбу, оскільки сенсу у збереженні шлюбу немає. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 27 грудня 2016 року позов не визнала та пояснила, що з березня до середини квітня 2016 року разом з позивачем працювали в Польщі, примирилися. Після повернення позивача в Україну на початку жовтня 2016 року жила два місяці у нього. Є інша жінка, яка намагається зруйнувати їх сімю, впливає на чоловіка. Вона бажає зберегти сімю, тому заперечує проти розірвання шлюбу. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача пояснила, що позивачем не зазначено конкретної причини розпаду смії та вагомих причин для розірвання шлюбу, не надано суду жодного доказу на обґрунтування зазначених в позовній заяві обставин. Просить в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 27 грудня 2016 року показала, що її донька, відповідач у справі, з жовтня 2016 року до кінця грудня 2016 року проживала з сином у позивача, де вона її неодноразово відвідувала. Суперечок між дочкою та її чоловіком за час спільного життя не було. Позивач повідомляв її, що якась жінка втручається у їх сімю. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 3 жовтня 2010 року Відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ № 113139. Від подружнього життя мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сторони тривалий час разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Наміру поновлювати спільне сімейне життя з відповідачем позивач не має та примиритися не бажає. Враховуючи бажання відповідача зберегти сімю та примиритися з позивачем, суд надавав сторонам чотиримісячний строк для примирення, який позитивних наслідків не мав. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірвання шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, обґрунтовані, бажання розірвати шлюб відповідає його дійсній волі, подальше спільне життя подружжя суперечить його інтересам, відсутні підстави для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу за таких обставин є недоцільним. На підставі наведеного та

Outcome: approved