Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем. Посилається у позові на те, що 29.07.2000 року між сторонами вдруге було укладено шлюб. Вперше шлюб був зареєстрований 03.07.1993, а 04.05.1996 в шлюбі народився син, який на сьогоднішній день є повнолітнім. Зазначено, внаслідок конфлікту, який стався на початку 2000 року сторони розірвали шлюб, проте досить швидко помирилися та вдруге 29.07.2000 за спільним рішенням зареєстрували шлюб. Позивач вказує на те, що у вересні 2012 року відповідач, не пояснюючи причин свого рішення, зібрала особисті речі та почала проживати окремо від чоловіка та сина, не підтримуючи жодних зв`язків. Зазначено, що з вересня 2012 року сторони спільного господарства не ведуть, не спілкуються, будь-яких спільних інтересів не мають, допомоги один одному не надають, не святкують родинні свята та дні народження. Все це вказує на те, що шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припиненні, а шлюб носить суто формальний характер. Причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя між ними не склалося, стосунки між ними погіршилися та характеризуються байдужістю один до одного, почуття любові та взаємоповаги, потягу до спільного сімейного життя немає. Враховуючи, що сім`я перестала існувати фактично з 2012 року, а відповідач відмовилася подавати спільну заяву про розірвання шлюбу до відділу реєстрації актів цивільного стану, позивач звернувся з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 14.12.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.03.2019. Ухвалою судді від 21.03.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність, позов просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України, про причини неявки суд до відома не ставила. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб (повторне) серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського районного управління юстиції у м. Києві, було зареєстровано 29.07.2000 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 673. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва 05.06.1996 встановлено, що у подружжя є спільний син - [PERSON] [INFO] , актовий запис № 911. Встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім`ї. Суперечності, що виникали між ними, привели до її розпаду. З вересня 2012 року позивач та відповідач спільного господарства не ведуть, не спілкуються, будь-яких спільних інтересів не мають, а відповідач проживає окремо. Все це вказує, що шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припиненні, а шлюб носить суто формальний характер. За визначенням ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з обставин, встановлених в судовому засіданні, умов проживання сторін та взаємовідносин в шлюбі; відсутність взаємної підтримки, як подружжя, категорична позиція позивача з приводу розірвання шлюбу та її небажання продовжувати шлюб, виходячи з рівноправ`я шлюбного союзу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому шлюб сторін підлягає розірванню. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved