Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання їх таким, що втратили право користування житлом, розташованим за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що позивач є власником 30/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (квартира [NUMBER] в цілому) на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. за реєстровим номер 1-717 від 04.04.2003 року. Разом з позивачем у квартирі зареєстровані її чоловік - [PERSON], син - [PERSON] та брат [PERSON]. Проте вже більше одного року, а саме з травня 2013 року відповідачі виїхали з квартири та в належній квартирі не проживають, їх речі у квартирі відсутні. Комунальні послуги за проживання відповідачі не сплачують та не несуть ніяких витрат на утримання квартири. При цьому будь-яких перешкод у користуванні квартирою позивач не чинила. Реєстрація відповідачів у належній [PERSON] квартирі значно порушує її права як приватного власника цієї квартири, оскільки вона обмежена у праві розпорядження цією квартирою на власний розсуд та вимушена самостійно сплачувати комунальні платежі за всіх осіб, які зареєстровані в квартирі. Факт непроживання відповідачів в належній їй квартирі та відсутність їх за місцем реєстрації з травня 2013 року підтверджується заявами сусідів [PERSON] та [PERSON], а також актом про відсутність відповідачів за місцем реєстрації. Оскільки відповідачі не проживають в квартирі більше одного року, виїхали з квартири до іншого місця проживання та позивач з ними не має жодної домовленості, щодо порядку користування квартирою та продовження їх реєстрації у вказаній квартирі, вони є такими, що втратили право користування квартирою. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку в належній позивачу квартирі суттєво обмежує її права. У зв`язку з реєстрацією відповідачі в належній їй квартирі, остання вимушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що має для неї істотне значення, оскільки отримувані нею доходи недостатні для оплати комунальних послуг за себе і за відповідачів, які ніколи не оплачували та оплачують комунальні послуги. На підставі викладеного Позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Третя особа ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Позивач по справі - [PERSON] народилася [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 28 травня 1977 року Осокорківською сільською радою Херсонської області, атів запис № 12 (а.с. 41). 24 червня 1995 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 24 червня 1995 року Музиківською сільською радою Білозерського району, актовий запис № 8. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 42). Пізніше, 07 листопада 2000 року зазначений шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим 07 листопада 2000 року Білозерським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонської області, актовий запис № 180. Після розірвання шлюбу прізвище залишилося «[PERSON]» (а.с. 43). 24 грудня 2011 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 24 грудня 2011 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1363. Після укладення шлюбу прізвище змінила на «[PERSON]» (а.с. 44). Судом встановлено, що на підставі договору дарування 30/100 частин домоволодіння від 04.04.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-717, Позивач по справі є власником 30/100 частинами домоволодіння [NUMBER] розташованого на земельній ділянці площею 603 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Відповідно до умов Договору Позивачу переходить у користування у житловому будинку Б-1 квартира № 2-4 (а. с. 9). Право власності на зазначену частину домоволодіння [NUMBER] по [ADDRESS] було зареєстровано Позивачем у встановленому Законом порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 24.04.2003 року, виданого КП «ДМБТІ» (а. с. 10). Відповідно до домової книги на домоволодіння [ADDRESS], у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO] - з 23.08.2009 року, [PERSON], [INFO] - з 02.02.2012 року, [PERSON], [INFO] - з 02.07.2012 року, [PERSON], [INFO] - з 02.02.2012 року (а. с. 16). Вищевказаний факт також підтверджується довідкою № 5909 від 19.11.2015 року (а. с. 5). Відповідно до Акту від 07.12.2015 року складеного та підписаного мешканцями квартири [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], Відповідачі за адресою: [ADDRESS] не проживають з травня 2013 року (а. с. 6). Згідно заяви [PERSON], який проживає в квартирі [ADDRESS], Відповідачі не проживають у зазначеній квартирі з травня 2013 року (а. с. 7). Згідно заяви [PERSON], який проживає в квартирі [ADDRESS], Відповідачі не проживають у зазначеній квартирі з травня 2013 року (а. с. 7). У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Відповідачі по справі втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [NUMBER], у будинку [NUMBER] по [ADDRESS], оскільки не проживають там з травня 2013 року. Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи, у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем позовних вимог щодо визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням та вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити. Що стосується позовних вимог про зобов`язання Красногвардійського відділу ГУ Державної міграційної служби Дніпропетровської області зняти відповідачів з реєстраційного обліку у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи наведені приписи закону суд зазначає, що наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття такої особи з реєстрації. Доказів на підтвердження того, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не буде виконане та особа не буде знята з реєстраційного обліку позивачем не надано, а тому вимоги позивача є передчасними, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Крім того, зазначені вимоги задоволенню не підлягають з тієї підстави, що будуть порушувати права суб'єкта владних повноважень, в даному випадку Красногвардійського відділу у місті Дніпропетровськ Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та вимоги чинного законодавства, оскільки управління державної міграційної служби по справі є третьою особою, до якої не може бути пред'явлено вимог, у межах розгляду даної цивільної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з Відповідачів на користь Позивача. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та

Outcome: partial