Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою ТОВ «Еко-фасад» про стягнення заборгованості за невиплачену заробітну плату у розмірі 32617,97 грн. та моральної шкоди у розмірі 26000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 01.12.2013 року він був прийнятий на посаду начальника ділянки ТОВ «Еко-фасад» про що був виданий відповідний Наказ за №14. У період з 01.12.2013 року по 31.05.2014 року позивач вчасно отримував заробітну плату проте, з 01.06.2014 року без повідомлення причин ТОВ «Еко-фасад» не здійснює виплату заробітної плати, посилаючись на незалежні від нього причини. 10.08.2014 року позивач був звільнений з займаної посади за власним бажанням згідно п.1 ст.38 КЗпП України. Внаслідок того, що при влаштуванні на роботу позивачу була визначена заробітна плата у розмірі 12000 грн. щомісячно, однак з невідомої йому причини згідно довідки про середню заробітну плату, яка була видана в бухгалтерії для пред'явлення до Одеського центру зайнятості Малиновського району, заробітна плата позивача склала 3000 грн., у зв'язку з чим за період з червня по серпень 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 6617,9 грн. Те, що на день звільнення та до теперішнього часу відповідачем не виплачена заробітна плата позивачу, він зазнав моральних страждань, дана обставина вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя, розмір якої він оцінив в 26000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином про дату та місце судового засідання повідомлявся, при причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом в судовому засіданні встановлено, що згідно Наказу №32 від 24.07.2014 року [PERSON] був звільнений з посади Начальника дільниці ТОВ «Еко-фасад» згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно довідки про середню заробітну плату №15 від 09.09.2014 року, виданої ТОВ «Еко-фасад», починаючи з червня 2014 року заборгованість по виплаті заробітної плати перед [PERSON] складає 6617,9 грн. Станом на 10.03.2015 року ТОВ «Еко-фасад» заборгованість по сплаті заробітної плати [PERSON] не сплачена. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Разом з тим, заявлений позивачем розмір компенсації завданої моральної шкоди, суд вважає завищеним і виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, оскільки значних вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках не наступило. Тому, компенсацію моральної шкоди в сумі 2000 грн. суд вважає достатньою для відновлення його нормальних життєвих зв'язків та організації свого життя. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 6617,9 грн., та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,6 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial