Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 9 406,43 грн із них: основний борг -7 186,87 грн, 3% річних -645,64 грн, інфляційні втрати - 1 573,92 грн та судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. Позов обґрунтований тим, що боржник [PERSON] приєднався до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу. Дані факти підтверджуються копіями листа АТ «Харківгаз» про обсяг спожитого [PERSON] газу. Позивачем з метою отримання оплати за надані послуги з газопостачання направлено відповідачу вимогу № 617-Сл-22498-1219 від 20.12.2019 щодо сплати заборгованості. Однак вимога залишилася без відповіді та без оплати. Внаслідок систематичного нехтування боржником [PERSON] своїми обов`язками щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилася заборгованість, яка за період з 01.03.2016 по 28.02.2021 склала 7 186,87 грн та не погашена станом на момент подання позовної заяви до суду. В зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природній газ, товариством нараховані 3 % річних -645,64 грн, інфляційні втрати -1 573,92 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутності, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити в позові. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. З Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 29.04.2021 суд вбачає, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2015 та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №32711776 від 27.01.2015 відповідач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до повідомлення Мереф`янської ТП АТ «Харківгаз» № 610-Сл-26397-1219 від 24.12.2019 по абоненту [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] за період з 01 березня 2016 року по 30 листопада 2019 року фактичний обсяг розподілу природного газу з газорозподільної системи Мереф`янського ТП АТ «Харківгаз» складає 1 577,00 м3 (а.с. 9). На ім`я [PERSON] відкрито рахунок споживача № [NUMBER] . Таким чином, суд вважає, що позивач [PERSON] приєднався до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1382/27827. Відповідно до розділу III Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31.12.2015, та розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khgaszbut.104.ua/ua/gas-supply-agreement?page=2). Відповідно до п. 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Аналогічні правила укладення договору закріплені у п. 1.3 розділу I Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Згідно з п.6.2 розділу VI Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року постачальник зобов`язаний безперервно постачати природній газ в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а побутовий споживач зобов`язаний згідно з п.5.1 розділу V вищезазначеного Договору забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальнику згідно з умовами цього Договору. На підставі викладеного, суд вважає, що у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані послуги з газопостачання. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Згідно з наданого ТОВ «Харківгаз збут» розрахунку заборгованість [PERSON] за несплату послуг з газопостачання за період з 01 березня 2016 по 28 лютого 2021 року склала 7 187,87 грн та не погашена станом на момент подання позовної заяви до суду. Відповідно до п. 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п. 22 Розділу III Правил постачальник має право вимагати від споживача-боржника оплати вартості природного газу, фактично спожитого ним. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ, ТОВ «Харківгаз збут» на підставі ст.625 ЦК України обґрунтовано нараховано 3% річних у розмірі 645,64 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 573,92 грн. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Разом із тим, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Частиною 1 ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Судом встановлено, що заборгованість, про стягнення якої заявлено позов, утворилась у період до 01.10.2017 року, що підтверджується довідкою про заборгованість відповідача [PERSON] за природній газ перед ТОВ «Харківга збут». Починаючи з жовтня 2017 року розмір заборгованості (7 186,87 грн) не змінювався, оплата відповідачем не здійснювалась, природний газ не споживався. Таким чином, суд дійшов висновку, що перебіг позовної давності за заявленими позивачем вимогами бере свій початок з листопада 2017 року та завершується в листопаді 2020 року. Позивач звернувся до суду з даним позовом лише 29.04.2021, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Згідно ст.. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідач [PERSON] 13.12.2021 подав до суду заяву, в якій просив застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності, а тому з урахуванням встановлених судом та викладених вище обставин в задоволенні позову належить відмовити в зв`язку з пропуском строків давності. При цьому суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів наявності поважних причин пропуску ним строків позовної давності. За змістом ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed