Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати останню такою, що втратила право користування ? частиною житлового будинку за адресою: місто Знамянка Кіровоградської області, вулиця Дружби, 27, у звязку з відсутністю за вказаною адресою без поважних причин понад один рік. Позивач як і його представник у судове засідання не з'явилися, при цьому представник позивача надав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за їх відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі. Згідно з ухвалою Знамянського міськрайонного суду від 30 червня 2015 року розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 23 жовтня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Знамянка реєстраційної служби Знамянського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області 21 квітня 2015 року, на підставі рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 листопада 2006 року (а.с. 6,7,8). Згідно з договором дарування від 19 лютого 1994 року, відповідач є власником ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: вулиця Дружби, 27 місто Знамянка Кіровоградської області (а.с. 9-10). З домової книги вбачається, що у будинку №27, по вулиці Дружба міста Знамянка Кіровоградської області зареєстровані [PERSON], [PERSON] (а.с. 11-13). Довідка квартального комітету №7 міста Знамянка свідчить про те, що відповідач з 11 грудня 2006 року за вказаною вище адресою не проживає з 11 грудня 2006 року (а.с. 14). Від спільного життя сторони мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Будь-яких суперечок щодо створення перешкод відповідачу у користуванні спірним будинком зі сторони позивача, не виявлено. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У розумінні положень ст. 64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні будинком, або що з цього питання він звертався до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право на користування належним позивачу на праві власності житловим приміщенням розташованим за адресою: місто Знамянка Кіровоградської області, вулиця Дружби, 27, внаслідок її відсутності у ньому, тобто за місцем реєстрації, понад один рік. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. На підставі викладеного, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 72, 156 ЖК України та

Outcome: approved