Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він є власником 1/5 частки квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Авдіївка, пр.Центральний (вул.К.Маркса), 11/20. Крім нього власниками є також [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який виїхав із даної квартири у 1995-1996 р., помер 23.03.2007 р., спадкоємців не має.Позивач з 1990 р. по теперішній час зареєстрований та мешкає у квартирі, тобто відкрито та добросовісно володіє нерухомим майном. Просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/5 частку квартири за номером двадцять (№ 20) у будинку номер одинадцять (№ 11), що розташований по проспекту Центральному (вулиця [PERSON]) у місці Авдіївка Донецької області. Позивач та його представник [PERSON] - в судове засідання не зявилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином. Надали заяви, в яких просили розглянути справу в їх відсутності, підтримали заявлені вимоги. Відповідач у судове засідання не зявився. Про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій не заперечував проти задоволення позову, просив розглянути справу у відсутності представника. Треті особи - [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином. Надали заяви, в яких просили розглянути справу в їх відсутності, не заперечували проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), установив наступне. Згідно дублікату свідоцтва про право власності на житло від 07.09.1995 р., та квартира, що розташована за адресою: Донецька область, м.Авдіївка, ву.К.Маркса, 11/20, належить на праві приватної, спільної власності [PERSON] та членам її родини: [PERSON]., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла 31.07.1997 р. [PERSON] прийняла у спадщину 1/5 частину зазначеної квартири після смерті [PERSON] Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], пр.-т Центральний, 11/20. Також, за зазначеною адресою зареєстровані (проживають): [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки Військово-військової адміністрації м.Авдіївка, станом на 31.07.1997 р. у квартирі, розташованій за адресою: м.Авдіївка, пр.-т Центральний (вул..[PERSON]), 11/20, були зареєстровані: [PERSON] (період реєстрації з 23.07.1981 р. по 11.03.1998 р.); [PERSON] (період реєстрації з 13.01.1983 р. по 10.08.1999 р.); [PERSON] (період реєстрації з 21.11.1986 р. по 11.02.2011 р.); [PERSON] (період реєстрації з 21.11.1986 р. по 07.05.2004 р.); [PERSON] (період реєстрації з 07.04.1990 р. по теперішній час). Факт безперервного мешкання позивача за даною адресою також підтверджується актом від 28.09.2017 р. Зазначені обставини встановлені з документів в матеріалах справи. Відповідно п.2 ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Відповідно ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Враховуючи, що позивач безперервно, відкрито володів часткою майна [PERSON], який помер 23.03.2007 р. після його смерті і до цього часу, за ним слід визнати право власності на 1/5 частки квартири за № 20 у будинку № 11, що розташований по проспекту Центральному (вулиця [PERSON]) у м.Авдіївка Донецької області. На підставі викладеного,

Outcome: approved