Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом (а.с. 1,2, 67-68 ) і обгрунтовує його тим, що він є громадянин Судану, студент медичного факультету Сумського державного університету. На період навчання з 2013 року по 2018 рік він має посвідку на проживання в Україні, що свідчить про законність його перебування в м. Суми. Відповідач є громадянином Сирії, має посвідку на проживання в Україні. 02 березня 2014 року відповідач взяв у нього в борг грошові кошти на суму 5000 доларів США під 30 % для роботи магазину в «Універмазі Київ», про що ним була складена письмова розписка від 02 березня 2014 року на арабській мові, оскільки саме ця мова є рідною для них обох. Домовленість про передачу грошових коштів у позику та безпосередньо передача грошових коштів в сумі 5000 доларів США відбувалася в м. Суми, де вони постійно проживають. Під час передачі ним відповідачеві грошових коштів в позику були присутні свідки [PERSON], громадянин Судану та [PERSON], громадянин Судану. 17 червня 2014 року відповідач взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 2300 доларів США під 30 % як додаток до основної суми, про що була складена письмова розписка від 17 червня 2014 року на арабській мові. 30 жовтня 2014 року відповідач також взяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 2000 доларів США, письмової розписки не складалося, однак за домовленістю з відповідачем зазначена сума надавалася ним в позику також під 30% річних. Домовленість з відповідачем була про повернення грошових коштів через один рік. В травні 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою повернути йому борг, однак він повернув йому лише частину боргу у вигляді відсотків за два місяці в сумі 250 доларів США, іншу частину повернути відмовився з огляду на те, що вклав всі гроші в бізнес, який «прогорів», тому повертати йому нічого та коли він його поверне невідомо. Відсутність грошових коштів, на які позивач розраховував, не дозволила йому сплатити за своє навчання та за навчання свого брата за наступний 2015-2016 навчальний рік, для сплати за навчання за нього сплачували його друзі та знайомі, оскільки він опинився у доволі скрутному матеріальному становищі. З огляду на те, що в розписці йшлося про те, що грошові кошти надаються під 30 відсотків, вважає, що сплаті підлягають відсотки за таким розрахунком. За першою розпискою: з 02.03.14 року - по 02.04.2016 pоку виходячи з суми 5000 доларів США, в сумі 125 доларів США за 1 місяць х 25 місяців = 3125 доларів США. Оскільки відсотки за два місяці були повернуті в травні 2015 року, всього сума відсотків склала 2875 доларів США. За другою розпискою: з 17.06.14 року - по 17.03.2016 року, виходячи з суми 2300 доларів США, в сумі 57,50 доларів США за один місяць х 21 місяців = 1207,50 доларів США. За третім договором позики: з 30.10.14 року по 30.03.2016 pоку, виходячи з суми 2000 доларів США, в сумі 50 доларів США за один місяць х 17 місяців = 850 доларів США. Тобто всього відсотків за договором позики підлягає до сплати в розмірі 2875 доларів США + 1207,50 доларів США + 850 доларів США = 4932,50 доларів США. 29 травня 2015 року у нього народилася дитина - дочка [PERSON], пологи сталися передчасно, дитина народилася з вагою лише 1070 грамів, стан здоров`я якої є вкрай незадовільним. Зараз дитина також потребує постійного прийому ліків, згідно рекомендацій лікарів-спеціалістів потребує постійного прийому ліків. На його звернення до відповідача щодо повернення боргу, хоча б на ліки для тяжко хворої дитини, відповідач відмовився повертати грошові кошти. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 14232,50 доларів США, з яких заборгованість за договорами позики від 02.03.2014 року, від 17.06.2014 року та від 30.10.2014 року на суму 9300 доларів США, відсотки в розмірі 4932,50 доларів США. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з зазначених підстав, просили їх задовольнити, зазначили, що проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, в судові засідання не з'являвся по невідомій суду причині, клопотань про відкладення розгляду справи не надавав. Згідно з ст.224 ЦПК України суд вважає за необхідне заочно розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, показання свідка, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Судом встановлено, що 02.03.2014 року між сторонами був укладений договір позики шляхом оформлення розписки, за якою позивач передав кошти в сумі 5000 дол. США відповідачу з виплатою за користування грошовими коштами -30% (а.с.50-51). 17.06.2014 року між сторонами був укладений договір позики шляхом оформлення розписки, за якою позивач передав відповідачу кошти в сумі 2300дол. США у додатку до основної суми (а.с.52-53). Позивач є громадянином Судану, має посвідку на проживання в Україні на період навчання. Відповідач є громадянином Сирії, навчався на медичному факультеті Сумського державного університету, має зареєстроване місце проживання в м.Суми. Згідно з ст.32 Закону України «Про міжнародне приватне право» зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином. Правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження. Відповідно до ст.44 цього Закону стороною, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту договору, є, зокрема позикодавець за договором позики. Позивач має посвідку на тимчасове проживання в Україні, зареєстрований в с.Пушкарівка Сумського району. Отже, правовідносини між сторонами регулюються правом України. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. За поясненнями позивача відповідач повинен був повернути суму позики через один рік з часу отримання грошових коштів, з приводу повернення позики він неодноразово звертався до відповідача після спливу річного строку, на який була надана позика. На час звернення з позовом до суду і судового розгляду сума позики не повернута позивачу. Згідно з висновком Сумського МВ (а.с.7) за зверненням [PERSON] щодо неповернення боргу позивачу під час проведення перевірки були опитані як позивач, так і відповідач, який відмовився повернути борг [PERSON]. Свідок [PERSON], яка є директором ДП «СЕТ» по контракту з позивачем на період його навчання надає послуги з повного абонентського обслуговування, пояснила, що у позивача була заборгованості по оплаті за навчання в сумі близько 7000дол. США і було встановлено, що він передав кошти в позику відповідачу. Вона мала розмову з відповідачем, який підтвердив, що є такий борг перед позивачем в сумі 9300дол. США, повинен був віддати кошти через рік, але відповідач сказав, що кошти повертати не буде. Відповідно до ч.2 ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14. Згідно з п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14 згідно з ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішенн навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. З врахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 187340грн.26коп. боргу за договором позики (еквівалент 7300 дол.США по курсу НБУ на час ухвалення рішення 100дол.США - 2566,3049грн.), Згідно з договорами позики грошові кошти передавалися відповідачу для ведення бізнесу, відкриття магазину. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В договорі позики (розписці) був встановлений розмір процентів - 30% за користування грошовими коштами. Сума процентів за позикою в розмірі 5000дол. США за період з 02.03.2014 року по 02.04.2016 року становить 3125 дол. США (з розрахунку 125 дол.США за 1 місяць, 125дол.х25 міс.=3125 дол.США). В травні 2015 року відповідач повернув позивачу 250 дол.США - відсотки за користування грошовими коштами. Отже, сума відсотків становить 2875дол. США (3125дол.США - 250дол.США=2875дол.США). Сума процентів за позикою в розмірі 2300 дол.США за період з 17.06.2014 року по 17.03.2016 року становить 1207,50дол. США (з розрахунку 57,50 дол.США за 1 місяць, 57,50дол.х21міс.=1207,50дол.США). Загальна сума процентів за договорами позики становить 4082,50 дол.США. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування позикою в розмірі 104 769,40грн. (еквівалент 4082,50дол.США по курсу НБУ на час ухвалення рішення 100 дол.США - 2566,3049грн.). Стосовно стягнення 2000 дол.США, які як стверджує позивач, він передав відповідачу 30.10.2014 року та 850 дол.США процентів, то ці вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав: Згідно з ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем не надані докази укладення договору позики на суму 2000 дол.США 30.10.2014 року. Відсутні письмові документи, зокрема, і розписка, які б підтверджували передачу відповідачу коштів в сумі 2000 дол.США 30.10.2014 року. Згідно з ст.218 ЦК України при недодержанні вимог щодо письмової форми правочину рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідка. З врахуванням викладеного, в частині стягнення коштів в національній валюті України, що становить еквівалент 2000дол. США і 850 дол. США (процентів) необхідно відмовити за необґрунтованістю. Суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2921грн.10коп. відшкодування судового збору.

Outcome: partial