Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі продажу автомобіля, укладений між [PERSON] та [PERSON] , та витребувати його з чужого незаконного володіння у [PERSON] з підстав того, що транспортний засіб належить позивачу та був відчужений без його волевиявлення. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що під час перебування в шлюбі з [PERSON] позивачем 05.11.2011 за власні кошти було придбано автомобіль марки «Cadillac», 2011 року випуску, номер шасі [NUMBER] , чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] , зареєстрований Вишгородським МРЕВ ДАІ у Київській області. 17.07.2016 у телефонній розмові з [PERSON] позивач дізнався про те, що нею було продано зазначений автомобіль. 25.07.2016 позивач звернувся до Вишгородського РУ ГУ МВС України в Київській області із заявою про незаконне заволодіння транспортним засобом, того ж дня внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12016110150001002 та зазначений автомобіль оголошено в розшук. Як стало відомо позивачу з матеріалів кримінального провадження, спірний автомобіль було відчужено кілька разів, зокрема, 05.07.2016 за договором купівлі-продажу №568/08/8045/2016, [PERSON] , який діяв на підставі довіреності № НВТ 840915, посвідченої 02.07.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заблоцькою Л.Б., в інтересах позивача, [PERSON] , який придбав його за 500 000 грн. В подальшому вказаний автомобіль було відчужено 23.08.2016 за договором купівлі-продажу №8045/2016/027580, укладеним в Територіальному сервісному центрі №8045 Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві між [PERSON] та [PERSON] , який придбав автомобіль за 45 000 грн. Виходячи з викладеного, оскільки спірний автомобіль вибув з володіння банку не з його волі, і на даний час ним фактично користується [PERSON] , позивач просив визнати договір купівлі-продажу вказаного автомобіля №568/08/8045/2016 від 05.07.2016, укладений між [PERSON] та [PERSON] , недійсним, витребувати автомобіль у [PERSON] та повернути його у володіння позивача, а також скасувати всі державні реєстрації вказаного автомобіля. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Також подав відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що під час купівлі-продажу спірного автомобіля у сервісному центрі будь-яких невідповідностей виявлено не було, у базах даних таким, що перебуває в розшуку чи в кредиті автомобіль не значився. Перед оформленням відповідних документів автомобіль також додатково був перевірений у приватного нотаріуса. Оскільки автомобіль був придбаний у пошкодженому стані, він був спочатку переданий у ремонт, а коли експлуатація вказаного автомобіля внаслідок значних витрат палива стала обтяжливою, відповідач прийняв рішення щодо його продажу. Продаж автомобіля здійснював від його імені [PERSON] . Крім того, відповідач зауважив, що позивачем фактично не оспорюються довіреності, на підставі яких відбулося перше відчуження автомобіля. Також зазначив, що доказів стосовно визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль не надано. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що правових підстав для визнання недійсними договорів немає, оскільки вперше автомобіль було відчужено на підставі дійсної довіреності, виданої позивачем його дружині [PERSON] тому згоди іншого з подружжя не вимагається. Також зазначив, що незаконність заволодіння спірним автомобілем спростовано ухвалою Київського апеляційного суду від 22.12.2018, в якій зазначено, що таких подій взагалі не було. Крім того, позивачем не оскаржуються первинні документи, на підставі яких відбулося відчуження спірного автомобіля, зокрема, довіреність від імені позивача, яку як стверджує позивач він не видавав. Представником відповідача також було зауважено, що позивачем не доведено факту придбання автомобіля за власні кошти або присудження вказаного автомобіля позивачу під час поділу майна подружжя. Окрім того представник посилався на те, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому вказав, що відповідачами не було надано жодних доказів на підтвердження своїх тверджень, наведених у відзивах. Також вказав, що після укладення недійсного правочину було укладено ще один правочин, тому позивач звернувся до суду з позовом про визнання саме першого договору недійсним та заявив вимогу про витребування майна в останнього набувача. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, допитавши свідка, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи убачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.06.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, встановлено, що позивач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 18.09.2010. З червня 2015 вони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків та проживають окремо один від одного (а.с.144). В ході розгляду справи про визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння судом встановлено та не заперечувалось позивачем, що в період їх з [PERSON] шлюбу було придбано автомобіль марки «Cadillac», 2011 року випуску, номер шасі [NUMBER] , чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] , та зареєстровано за позивачем з правом користування [PERSON] (а.с.10). 05.07.2016 [PERSON] на підставі довіреності від 02.07.2016, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заблоцькою Л.Б., було відчужено [PERSON] автомобіль марки «Cadillac», 2011 року випуску, номер шасі [NUMBER] , чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] , за 500 000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу №568/08/8045/2016 від 05.07.2016 (а.с.12-13, 14-15). Згідно з умовами договору продавець підтверджує, що зазначений автомобіль на момент укладення договору нікому іншому не проданий, не подарований, як внесок до статутного фонду не переданий, не відчужений іншим способом, не є предметом спадкового договору, не заставлений, під податковою заставою, в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, прихованих недоліків не має, дублікат правовстановлюючого документа на транспортний засіб він не одержував. Як убачається з довіреності від 02.07.2016, вона видана [PERSON] , яка в свою чергу діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності посвідченої 16.06.2016 нотаріусом Батайського нотаріального округу за р.№2847. З матеріалів справи убачається, що [PERSON] зареєстрував спірний автомобіль за собою 05.07.2016 у підрозділі МВС Центр 8045 та отримав номерний знак [NUMBER] , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . На підставі договору купівлі-продажу №8045/2016/027580 транспортного засобу від 23.08.2016, укладеного між [PERSON] в особі [PERSON] та [PERSON] , оформленого та підписаного в сервісному центрі 8045 РСЦ МВС в м. Києві №8045/2016/027580 в присутності адміністратора [PERSON] , який перевірив відповідність інформації внесеної до цього договору наданим документам, було відчужено автомобіль марки «Cadillac», 2011 року випуску, номер шасі [NUMBER] , чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] , за 45000 грн. Згідно п.1.2 договору продавець гарантує, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, належить йому на праві власності, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору у суді. Як убачається з висновку експертного дослідження Київського міського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №11/125/6849 від 23.08.2016, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , наданого на дослідження транспортного засобу Cadillac SRX номерний знак [NUMBER] , не змінювалися, бланк наданого на дослідження документа «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серія [NUMBER] відповідає бланкам, які є в офіційному обороті (а.с.116). З матеріалів справи слідує, що [PERSON] зареєстрував спірний автомобіль за собою 23.08.2018 у ТСЦ 0741 та отримав номерний знак [NUMBER] , а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.114-115). На даний час спірний автомобіль знаходиться у власності [PERSON] (а.с.61-62). Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.11) 25.08.2016 зареєстровано кримінальне провадження №12016110150001002 за ч.3 ст. 289 КК України за заявою [PERSON] . Як встановлено Вишгородським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, невідома особа шахрайськими діями заволоділа транспортним засобом заявника, а саме автомобілем марки «Cadillac», д.н.з. [NUMBER] . З витягу убачається, що особу, яку повідомлено про підозру, не визначено. Слідчим СВ Вишгородського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області було подано до Вишгородського районного суду Київської області клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №12016110150001002 від 25.08.2016 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України. Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 29.08.2018 клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на автомобіль «Cadillac», реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , та на свідоцтво про його реєстрацію [NUMBER]. Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.12.2018 частково задоволено апеляційну скаргу власника майна [PERSON] на ухвалу слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 29.08.2018, вказану ухвалу скасовано та постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого СВ Вишгородського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області про накладення арешту на автомобіль «Cadillac», реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , відмовлено (а.с.95-97). Ухвалою суду також встановлено, що спірний автомобіль був придбаний за час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, у зв`язку з чим він є спільною сумісною власністю подружжя. Ця обставина на час розгляду Київським апеляційним судом апеляційної скарги [PERSON] не спростована, в тому числі жодним судовим рішенням. Крім того, як було встановлено судом, власник спірного автомобіля [PERSON] набув його у власність у передбачений законом спосіб, у зв`язку з чим є добросовісним набувачем вказаного автомобіля. Постановою Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.04.2019 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення в кримінальному провадженні за №12016110150001002, внесеному 25.08.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з ч.3 ст.289 КК України на ч.4 ст.358 КК України (а.с.176-180). Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що знайшов спірний автомобіль за оголошенням в мережі «Інтернет», придбав його за 20 500 доларів США у [PERSON] . Зазначив, що бачив оригінал довіреності позивача, виданої на ім`я третьої особи [PERSON] , посвідченої на території Російської Федерації. При вчиненні правочинів були проведені усі необхідні експертизи та після придбання вказаного автомобіля, оформив його на свого кума [PERSON] , але фактично купував він. Свідок вказав, що третя особа [PERSON] під час оформлення документів, на його думку спілкувалася з позивачем щодо вирішення питання про здачу номерів на зберігання, які було вирішено здати на зберігання строком на один рік. Зі слів свідка, оригінал довіреності виданої на території Російської Федерації довгий час перебував у нього, але з часом він її знищив. В ході розгляду справи судом було встановлено, що на час відчуження спірного автомобіля, як у першому, так і в другому випадку, були відсутні відомості про обтяження. Крім того, [PERSON] придбав автомобіль 23.08.2016, а обтяження в межах кримінального провадження було накладено через два роки після цього - 29.08.2018, яке потім і взагалі було скасовано, у зв`язку з чим [PERSON] є добросовісним набувачем, що також встановлено ухвалою Київського апеляційного суду від 22.12.2018. Надана позивачем відповідь нотаріуса Пономарьової Н.П., якою позивач спростовує видачу довіреності посвідченої 16.06.2016 на ім`я [PERSON] , як доказ того, що довіреність, за якою позивач уповноважив останню на відчуження спірного автомобіля, не видавалась, не може бути безумовним доказом у справі, оскільки жодних належних та допустимих інших доказів щодо про недійсність вказаної двіреності з будь-яких підстав або за фактом її підробки позивачем не надано. Крім того, позовні вимоги не містять пункту про визнання вказаної довіреності недійсною. Судом було роз`яснено право учасників на звернення до суду із клопотанням про призначення відповідної експертизи однак, жодний учасник не реалізував зазначеного права. Твердження позивача про те, що його було позбавлено права власності на спірний автомобіль шахрайськими діями, з посиланням на відкрите кримінальне провадження за вказаним фактом, суперечить нормам чинного законодавства та не узгоджується з матеріалами справи, оскільки досудове слідство у кримінальному провадженні ще не завершено, підозр будь-якій особі не висунуто. Крім того, як було встановлено в ході розгляду справи, на момент відчуження спірного автомобіля позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , а отже спірний автомобіль, за загальним правилом є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивачем не надано жодних доказів, як то шлюбного договору чи рішення про поділ майна подружжя, що спірний автомобіль придбавався за його власні кошти та на момент відчуження належав йому на праві приватної власності. Твердження позивача, що він має право витребувати спірний автомобіль у [PERSON] як у добросовісного набувача на підставі п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України не ґрунтуються на обставинах справи, оскільки не підтверджено належними та допустимими доказами факт відсутності волевиявлення позивача на здійснення правочину щодо відчуження спірного автомобіля на момент його вчинення. Інших доказів, які б спростовували висновки суду, учасниками надано не було. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до п.п.9,10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Outcome: dismissed