Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві про зняття арешту та заборони на відчуження нерухомого майна - однокімнатної квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], які накладено державними виконавцями ВДВС Голосіївського районного управління юстиції відповідно до постанови від 13.12.2010 р. у виконавчому провадженні № 19656370. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.07.2008 р. між Банком і [PERSON] був укладений Кредитний договір № 280708-К\\1, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 125000 доларів США. Того ж дня, в забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором відповідач передав в Іпотеку Банку на підставі Іпотечного договору № 280708-1\\1 нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. В подальшому, позивачу стало відомом, що відповідно до постанови ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві від 13.12.2010 р. у виконавчому провадженні № 19658370 був накладений арешт на квартиру [ADDRESS], яка є предметом іпотеки, та оголошено заборону на її відчуження. Позивач посилається на те, що у Банку є пріоритет права Іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, однак наявність арешту і заборони на відчуження квартири [ADDRESS], що є предметом іпотеки, перешкоджає реалізувати це право. В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що у Банку на підставі Іпотечного договору виникло пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, однак арешт зазначеного майна, який був накладений у виконавчому провадженні перешкоджає реалізувати зазначене права. Крім того, представник позивача підтвердив, що арешт був накладений у виконавчому провадженні, де Банк виступає стягувачем, однак саме позивачу належить вибір способу захисту своїх прав, в зв»язку з чим вони обрали спосіб у вигляді пред»явлення позову про зняття арешту і заборони на відчуження нерухомого майна. Представник відповідача - ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з»явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] подав клопотання про розгляд справи у його відсутність і визнання ним позову. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.07.2008 р. між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» і [PERSON] був укладений Кредитний договір № 280708-К\\1, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в сумі 125000 доларів США. 28.07.2008 р. з метою забезпечення виконання зобов»язань Позичальником за Кредитним договором № 280708-К\\1, між Банком і [PERSON]. укладено Іпотечний договір № 280708-1\\1, згідно з умовами якого Іпотекодавець передав Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на підставі виконавчого листа від 14.06.2010 р. № 2-1980, який виданий Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» коштів в розмірі 983423,48 гривень, державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження № 19656370. 13.12.2010 р. державним виконавцем ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві в ході виконання виконавчого листа № № 2-1980 у виконавчому провадженні № 19656370 накладено арешт на все нерухоме майно боржника - [PERSON] В подальшому, 22.06.2011 р. було проведено опис і арешт майна - [ADDRESS]. 23.12.2014 р. державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в зв»язку із встановленням мораторію на звернення стягнення на майно відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Питання щодо зняття арешту і заборони на відчуження майна не було вирішено державним виконавцем при завершенні виконавчого провадження. Позивач пред»явив даний позов до відділу державної виконавчої служби та [PERSON], боржника у виконавчому провадженні, однак відповідно до роз'яснення Верховного Суду України, викладеного в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. №6 (із наступними змінами), відповідачами у справі суд притягує боржника, особу в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Представнику позивача судом були роз»яснені в ході розгляду справи права і обов»язки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», однак останній не скористався своїм правом і наполягав на вирішенні позовних вимог в заявленій редакції. Позивачем у справах про звільнення майна з-під арешту є особа, відносно якої на момент порушення справи є припущення, що вона є власником майна або правомірним його володільцем. Стягувач у виконавчому провадженні не може пред'являти зазначений позов, у спосіб, заявлений позивачем, оскільки закон визначив, що з позовом про виключення майна з акту опису може звернутись особа, яка є власником майна, і, яка не є учасником виконавчого провадження, так як у цьому випадку передбачений інший порядок оскарження дій державного виконавця в частині накладення арешту на майно та не вчинення дій щодо його зняття. Позивач у справі є стороною виконавчого провадження, стягувачем за виконавчим листом. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, яке регулює даний вид правовідносин, а тому він не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

Outcome: dismissed