Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 166715 грн. 06 коп. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3831190429 від 21.06.2016 року. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 20180730, увідповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило позивачу право вимоги до боржників коштів, а позивач набув право вимоги грошових коштів від боржників. Відповідно до Реєстру боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в розмірі 166715,06 грн. На виконання умов Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було направлено відповідачу лист з повідомленням про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Після передачі права вимоги за кредитним договором, відповідач не виконав свій обов`язок перед позивачем, у зв`язку з чим [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 3831190429 від 21.06.2016 року в сумі 166715,06 грн., з яких: 81853,79 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 8,88грн. заборгованість за відсотками, 65361,50 грн. заборгованість за платою за управління кредитом, 19490,89 грн. заборгованість за пенею. Крім того, 21.06.2016 року між відповідачем [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено договір поруки № 3831190429-П, згідно якого поручитель поручилася перед кредитором за виконання зобовязань [PERSON] що до повернення коштів, наданих згідно кредитного договору. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 25.03.2019року було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. В обґрунтування відзиву зазначено, що не надані докази переходу права грошової вимоги від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». До позовної заяви додано Витяг з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018року, однак зазначений Витяг не містить печаток та підписів уповноважених осіб сторін по договору від 30.07.2018року, не має юридичної сили, та не містить інформації стосовного того, чи було за Договором відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018року передано право вимоги саме до [PERSON] . Відповідно до Заяви №3831190429 від 21.06.2016року, сума кредиту становить 118000,00грн. Матеріали справи містять довідку ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 31.10.2018року та Розрахунок заборгованості, де зазначено, що позичальникові [PERSON] видано на руки 118 000,00грн. В свою чергу матеріали справи містять копію Платіжного доручення №84889768 від 21.06.2016року про переказ від ТОВ «ФК «ЦФР» на користь [PERSON] надання кредиту 100000,00грн. Таким чином, розрахунок заборгованості із суми кредиту у розмірі 118000,00грн. не відповідає дійсності, не є належним доказом наявної у позичальника заборгованості, а отже позовні вимоги не є доведеними та не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю. Також, позивач зазначає, що стягненню підлягає 65361,50грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом. Нарахування плати за управління кредитом є незаконним відповідно до положень Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, розмір плати за управління кредитом є непропорційно великим у відповідності до розміру основної суми кредиту, а отже є несправедливим по відношенню до позичальника. Таким чином, стягнення суми заборгованості за платою за управління кредитом в сумі 65361,50грн. є безпідставним, необґрунтованим та незаконним, а вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до наданих позивачем розрахунку заборгованості та довідки від 31.10.2018р., останній платіж по погашенню суми кредиту було здійснено у травні 2017 року. Тобто, право вимоги за кредитним договором виникало у банку саме з моменту несплати чергового платежу. Позивач у своїй заяві посилається на п.7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР». Згідно якого до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна даність у десять років. Оскільки Умови кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 30.03.2015року, позичальником [PERSON] не підписані, а у заяві домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, дані Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, а отже, до вимог позивача до [PERSON] , що виникли із кредитного договору №3831190429 від 21.06.2016року, не може застосовуватись позовна давність у десять років на підставі п.7.7 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР». Позичальником заявлено вимоги щодо стягнення пені поза межами строків позовної давності в один рік, встановлених до вимог про стягнення неустойки, у зв`язку із чим вимоги про стягнення заборгованості за пенею за кредитним договором у розмірі 19490,89грн. не підлягають задоволенню. Таким чином, позивачем не надано доказів переходу права грошової вимоги від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стосовно повернення кредитної заборгованості [PERSON] , доказів отримання позичальником [PERSON] кредиту у сумі 118000,00грн., вимоги щодо стягнення заборгованості за пенею заявлені поза межами строку позовної давності в один рік, а сума заборгованості є недоведеною та необґрунтованою. Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Виссал В.В. було надано відповідь на відзив, в якій позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що до позовної заяви було долучено належним чином засвідчений Витяг з Реєстру Боржників - Додаток №1 до Договору відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018року, який оформлений у відповідності до ч.1,2 ст.95 ЦПК України та підпункту 12 пункту 10 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування , на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом МЮУ від 18.06.2015року за №1000/5. Оскільки відповідач у своєму відзиві на позовну заяву висловлює претензії до витягу з реєстру боржників - Додатку №1 до договору відступлення права вимоги, до відповіді на відзив надає належним чином засвідчену копію витягу з Реєстру Боржників. Крім того, згідно п.2 (Умови надання кредиту) кредитного договору №3831190429 від 21.06.2016 року сума кредиту 118000,00грн, дата на надання кредиту 21.06.2016року, строк, на який надається кредит 36 місяців. Згідно п.3 (Доручення) кредитного договору 3831190429 від 21.06.2016 року відповідач доручає ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувати, за рахунок отриманого нею кредиту, такі суми грошових коштів: 100 000,00грн. на користь АКБ «Правекс Банк» - переказ до запитання на користь [PERSON] ; 18 000,00грн. - на користь ПАТ «Страхова компанія «ТАС» - оплата страхового платежу за договором страхування. Таким чином, як вбачається із кредитного договору, відповідач отримав кредит в сумі 118000,00грн. Надані позивачем докази є належними, допустимим та достатніми для підтвердження суми заборгованості відповідача по кредитному договору №3831190429 від 21.06.2016р. Кредитний договір укладений між ТОВ «ФК «ЦРФ» та відповідачем, Договір відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018року, укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто в силу ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відтак і Розрахунок заборгованості по кредитному договору №3831190429 від 21.06.2016р. вважається чинним. За весь період перебування права вимоги у ТОВ «ФК ЄАПБ» за кредитним договором №3831190429 від 21.06.2016р., позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, ТОВ «ФК ЄАПБ» лише просить стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Щодо незгоди позивача із сумою заборгованості за платою за управління кредитом, зазначено, що оскільки у договорі плата за обслуговування (управління) кредиту визначена не за формулою зі змінними величинами, а чітко визначеною фіксованою сумою, то така умова не суперечить як положенням ч.5 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», так і затвердженому сторонами графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця однакову суму, а тому відсутні підстави для визнання щомісячної плати за обслуговування (управління) кредиту в розмірі 3,99 % від початкової суми кредиту недійсним. Також позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки відповідно до п.7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг передбачено, що до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, та на підставі наявних у справі доказів , задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, надала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні в Комінтернівському суді м. Харкова. В матеріалах справи мається відзив на позовну заяву та її неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялася у встановлений законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3831190429 від 21.06.2016року на суму 118000,00 грн. /а.с.5-9/. 21.06.2016 року між відповідачем [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено договір поруки № 3831190429-П, згідно якого поручитель поручилася перед кредитором за виконання зобов`язань [PERSON] що до повернення коштів, наданих згідно кредитного договору /а.с.20/. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (Кредитор) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Новий Кредитор) було укладено Договір відступлення прав вимоги № 20180730, відповідно до п. 1.1 якого Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором і Боржниками /а.с.25-27/. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] коштів по кредитному договору № 3831190429 від 21.06.2016року на загальну суму 166 715,06грн. /а.с.28, 91-93/. На виконання умов Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було направлено відповідачу лист з повідомленням про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та повідомлення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про порядок погашення заборгованості /а.с.18,19/. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 3831190429 від 21.06.2016року, заборгованість [PERSON] складає 166715,06 грн., з яких: 81853,79 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 8,88грн. заборгованість за відсотками, 65361,50 грн. заборгованість за платою за управління кредитом, 19490,89 грн. заборгованість за пенею. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд дійшов висновку про те, що ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] , у встановленому законом порядку, а тому відхиляє доводи представника відповідача в цій частині як необгрунтовані. Оскільки зобов`язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконував, з нього та [PERSON] підлягає стягненню в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за основною сумою боргу, за процентами та пеня. В свою чергу, суд приймає до уваги доводи представника відповідача [PERSON] - [PERSON] щодо строків позовної давності до нарахування пені та необґрунтованого стягнення з боржника заборгованості за плату за управління кредитом. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Умовами кредитного договору, а саме пунктом 4 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів, внаслідок чого нарахування банком пені відбувається в розмірі 0,3 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Строк позовної давності в один рік підлягає застосуванню щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами щодо певного основного зобов`язання. Додатковими вимогами є вимоги, що забезпечують або обумовлюють виконання основного зобов`язання, які встановлені законом або договором. У випадку, якщо неустойкою (штрафом, пенею) забезпечується виконання зобов`язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, скорочена позовна давність стосовно неустойки (штрафу, пені) фактично означає можливість стягнення неустойки (штрафу, пені) за один рік, за умови, якщо не сплив строк позовної давності щодо основної вимоги. З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами був укладений 21.06.2016 року на строк 36 місяців, тобто зі строком дії до 27.06.2019 року. З позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 20.03.2019 року. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON] у відзиві на позовну заяву порушувалось питання про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення пені. Таким чином, відповідно до статті 258 ЦК України, згідно з якими, до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Відповідно заборгованість за пенею підлягає зменшенню з 19490,89 до 10187,26 грн. Крім того, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Так, умовами договору передбачено плату за управління кредитом у розмірі 3,9 процентів від суми кредиту, тобто за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь, що є незаконним. Крім того, у договорі не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу як позичальнику. Так як вимога позивача про стягнення з боржника заборгованості з плати за управління кредитом ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем попереднього договору, у цій частині позов задоволенню не підлягає. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року № 61-5130ск18. Посилання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на неправильний розрахунок заборгованості суд не бере до уваги, оскільки розрахунок заборгованості перевірено судом на відповідність умовам договору та вимогам закону і порушень не встановлено. Іншого розрахунку заборгованості до суду не надано. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково і стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 81853,79грн. заборгованості за основною сумою боргу, 8,88грн.- заборгованості за відсотками, 10187,26 грн. -заборгованості за пенею. В іншій частині позову суд відмовляє. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial