Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно заборгованість у сумі 58\~351,45 грн., мотивуючи порушенням відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором №СL-903/008/2008 від 14.02.2008 р. Відзиву на позовну заяву відповідачами не надано. Відповідно до ст.7 ч.13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 14.02.2008 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СL-903/008/2008, згідно якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 24\~372,94 доларів США на придбання автомобіля, що підтверджується копією даного кредитного договору (а.с.4-7). Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків та інших витрат (а.с.4-7). У якості забезпечення виконання зобовязань було укладено Договір застави автотранспортного засобу № РСL-903/008/2008 від 14.92.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Алчевського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON]., реєстровий № 791, відповідно до якого у заставу передано автомобіль марки МІТSUBISHI, модель LANCER, колір сірий, рік випуску 2008 р., номер кузова JMBSNCY4A8U006239, тип легковий, реєстраційний номер [NUMBER]. 14 лютого 2008 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № SR-903/008/2008. 12 жовтня 2016 р. між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги № 12/10/16 від 12.10.2016, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №СL-903/008/2008 від 14.02.2008 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». 2 жовтня 2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено Договір про відступлення права вимоги за договорами застави, зареєстрованого в реєстрі за № 831 відповідно до якого ТОВ «Українська факторингова компанія» набуло прав Заставодержателя відносно предмета застави: автомобіль марки МІТSUBISHI, модель LANCER, колір сірий, рік випуску 2008 р., номер кузова JMBSNCY4A8U006239, тип легковий, реєстраційний номер [NUMBER]. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.12, 81 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.263 ч.1, 5 ЦК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Предметом спору по даній справі є кредитна заборгованість в розмірі 58\~351,45 грн., яка була відступлена позивачу. Таким чином, суду для прийняття обґрунтованого рішення необхідно повно і всебічно зясувати всі обставини і докази, що підтверджують правильність нарахування заборгованості за кредитним договором, яка була відступлена відповідачу. Проте, позивачем суду не надано жодної первинної документації, матеріалів кредитної справи та фінансових документів на підтвердження цього розміру. Позивач не надав до суду і відповідні первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту і здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Крім того, з позову та доданих до нього доказів неможливо встановити складові частини заборгованості «тіло» кредиту, проценти за користування кредитом, штрафні санкції за порушення зобовязання тощо; порядок та період їх нарахування тощо. Отже, немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідачів є доведеним. Суду відомо про існування практики деяких апеляційних судів щодо стягнення відступленої заборгованості лише на тій підставі, що її розмір зазначений у договорі про відступлення права вимоги, проте суд категорично не може погодитися з такою позицією. По-перше, ні ЦК України, ні ЦПК України не містять відповідно презумпцію договору відступлення права вимоги для боржника та звільнення нового кредитора від доказування розміру заборгованості за відступленою вимогою тільки тому, що такий розмір зазначений у договорі відступлення права вимоги. Навпаки, ст.518 ЦК України прямо передбачає право боржника висувати заперечення проти вимог нового кредитора, які він мав проти вимог кредитора первісного. По-друге, фактичне звільнення нового кредитора від доказування розміру заборгованості первісного боржника є прямим шляхом до свавільного нарахування первісним кредитором абсолютно безпідставної заборгованості, яка потім завдяки хибній судовій практиці легітимізується договором про відступлення права вимоги з афільованою з первісним кредитором особою. По-третє, стягнення заборгованості тільки на тій підставі, що вона зазначена у договорі про відступлення права вимоги, є припущенням того, що цей розмір відповідає умовам Договору і дійсно є наслідком невиконання/часткового виконання боржником положень Договору з первісним кредитором, що (базування на припущенні) прямо заборонено ст.81 ч.6 ЦПК України. Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для відмови у задоволенні позову за недоведеністю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed