Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Кра- сноармійськвугілля», третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Димитрові Донецькій області, про визнання випадку травмування повязаним з виробництвом та спонукання до видачі акту про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 14.05.2013 року по 17.02.2014 року. Під час роботи імовірно 21 липня 2013 року, працюючи в 2 зміну на північній лаві пл. Л1, приблизно о 17.00-18.00 год. по лаві проводили доставку деревяних стійок 1,5 м за допомогою скребкового конвеєра. Він помітив, що одна деревяна стійка змістилася з конвеєрного ставу і вперлася в перешкоду. По причині виниклої перешкоди в роботі конвеєра електрослюсар дільниці [PERSON], що працював в лаві, дав світловий сигнал про зупинку конвеєра. Позивач з робочим дільниці [PERSON] поправили деревяну стійку і конвеєр був включений. Стійка поїхала по конвеєру, але на наступному риштаку внаслідок викривлення ставу, раптово піднялася. Задній кінець стійки був упертий в скребок, який продовжував рух, а передній кінець стійки змістився від поздовжньої осі конвеєра і, коли стійка порівнялася з позивачем, її кінець вдарив його в праве плече. Його травмування бачили [PERSON] і [PERSON] Але він не звертався за медичною допомогою тому, що відчував, що перелому кісток не було. Після цих подій він самостійно тривалий час лікувався вдома. Зрозумівши, що самолікування не давало результатів, позивач 13 листопада 2013 року звернувся до медичної установи, але і після лікування захворювання продовжує прогресувати. Він звернувся до відповідача з заявою про розслідування нещасного випадку, внаслідок якого втрата працездатності наступила не одразу. Відповідач провів розслідування, але склав акт форми Н-5, яким нещасний випадок пов'язаний з виробництвом визнаний не був. Цей висновок він оскаржив в ТУ Держгірпромнагляду. Після проведення повторного розслідування також складений акт форми Н-5 від 25 квітня 2014 року, яким нещасний випадок пов'язаний з виробництвом знову визнаний не був. Позивач вважає, що висновки комісії необґрунтовані та суперечать його поясненням та поясненням свідків. Наслідки травмування зявилися майже півроку після травмування. Просить визнати випадок травмування правого плеча та ліктьового суглобу повязаним з виробництвом, таким що стався у корінній лаві пл. Л1 гор.622м ВП «[PERSON]» ДП «Красноармійськвугілля» та зобовязати відповідача скласти та видати акт Н-1 про травмування правого плеча та ліктьового суглобу повязаного із виробництвом, такого що стався у корінній лаві пл. Л1 гор.622м ВП «[PERSON] «Центральна» ДП «Красноармійськвугілля». Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 12 листопада 2014 року позов [PERSON] до Державного підприємства «Красноармійськвугілля», третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Димитрові Донецькій області, про визнання випадку травмування повязаним з виробництвом та спонукання до видачі акту про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 задоволено. Визнано випадок травмування правого плеча та ліктьового суглобу [PERSON], [INFO], повязаним із виробництвом, таким що стався у корінній лаві пласта Л1 гор.622м ВП «Шахта «[PERSON]» ДП «Красноармійськвугілля». Зобовязано Державне підприємство «Красноармійськвугілля» скласти та видати [PERSON] акт Н-1 про травмування правого плеча та ліктьового суглобу повязаного із виробництвом, такого що стався у корінній лаві пласта Л1 гор.622м ВП «Шахта «[PERSON]» ДП «Красноармійськвугілля». З вказаним рішенням не погодився відповідач Державне підприємство «Красноармійськвугілля» та подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення необґрунтоване та постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі пояснень свідків, які під час опитування при розслідуванні події не могли чітко пояснити місце, дату, час, зміну, в яку стався випадок. Позивач з приводу травми не звертався ані в підземний, ані в поверхневий медичний пункт, а в запису звернення до лікаря вказана травма в побуті. Апелянт вважає, що позивачем не доведено обставини, що мають значення для справи. Крім того, суд першої інстанції не врахував правила порядку проведення процедури розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності. Відповідно цього Порядку розслідування нещасних випадків та складання актів належать до компетенції спеціальної комісії. Лише в разі ліквідації підприємства встановлення факту нещасного випадку розглядається у судовому порядку. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. З вказаним рішенням не погодилася також третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Димитрові Донецькій області та подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Доводами апеляційної скарги наведено, що відповідно до п. 13 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві зясування обставин і причин нещасного випадку, визначення, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, установлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці та складання акту розслідування нещасного випадку віднесено до компетенції утвореної роботодавцем комісії з розслідування нещасного випадку. У судовому порядку факт нещасного випадку встановлюється лише в разі ліквідації підприємства-роботодавця. Таким чином, вимоги про встановлення факту нещасного випадку на виробництві не підлягають розгляду в суді. Крім того, апелянт зазначає, що висновки суду зроблені на припущеннях та ґрунтуються тільки на підставі пояснень свідків, в показаннях яких є суттєві розбіжності. Суд першої інстанції не врахував того, що позивач з приводу травми не звертався ані в підземний, ані в поверхневий медичний пункт. За липень 2013 року він жодного разу не зявлявся долі карні і не мав жодного лікарняного. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримана ним телефонограма. В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Димитрові Донецькій області не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить направлене на імя суду заперечення, в якому третя особа не згодна з рішенням суду першої інстанції, та просила справу слуханням відкласти у звязку з завантаженістю. Але апеляційний суд вважає неявку представника третьої особи необґрунтованою. Позивач та його представник в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надав заяву про слухання справи за його відсутністю. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що позивач відповідно запису у трудової книги працював з 22 травня 2013 року по 17 лютого 2014 року у відповідача гірником очисного забою з повним робочим днем у шахті (а.с. 6). Відповідно до протоколів засідань ЛКК від 10 грудня 2013 року, 19 грудня 2013року, 26 грудня 2013 року, 18 лютого 2014 року та 28 лютого 2014 року позивач має захворювання з діагнозу цервікобрахіалгія, зовнішній епікондиліт Д ліктьового суглоба (а.с. 8-12). Згідно з наказами про створення комісії з розслідування нещасного випадку від 14 лютого і 27 березня 2014 року та висновками комісії, викладеними у актах проведення розслідування нещасного випадку від 7 березня та повторного 25 квітня 2014 року (Н-5), дату, час та зміну нещасного випадку встановити не має можливості, у звязку з відсутністю точних свідчень з боку [PERSON], свідка [PERSON] та робітників дільниці №1; також не має можливості вказати безпосереднього керівника робіт; місце нещасного випадку не збережено тому, що про цей випадок своєчасно не повідомлено керівникові підприємства; [PERSON] з приводу травми, яка сталося з ним в шахті, не звертався ні в підземний, ні в поверхневий медичний пункт, що підтверджує відсутність запису в журналі звернень травматизму за липень-серпень 2013 року; [PERSON] при зверненні у лікарню сказав, що травма з ним сталася в побуті; факту наявності виробничої травми 21 липня 2013 року з [PERSON] не має, тому що в процесі виконання своїх трудових обовязків у липні 2013 року не мав втрату працездатності на один робочий день чи більше. Тому за відсутністю фактів, які підтверджують наявність травми з [PERSON] відповідно до п. 7 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженому постановою КМУ №1232 від 30.11.2011р., даний нещасний випадок слід вважати таким, що не пов'язаний з виробництвом, та не підлягає обліку на підприємстві. Акт за формою Н-1 на [PERSON] не складається (а.с. 14-16, 21-22, 53-56, 57). Суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з позивачем [PERSON] 21.07.2013 року о 17.00 годині трапився нещасний випадок при виконанні ним трудових обовязків у корінній лаві пласта Л1 гор.622м ВП «Шахта «[PERSON]» ДП «Красноармійськвугілля», внаслідок чого виникло травмування його правого плеча та ліктьового суглобу. Тому вважає за необхідне зобовязати шахту «Центральну» ДП «Красноармійськвугілля» скласти та видати акт Н-1 про травмування правого плеча та ліктьового суглобу [PERSON] повязаного з виробництвом, такого, що стався 21.07.2013 року о 17.00 годині у корінній лаві пласта Л1 гор.622м ВП «Шахта «[PERSON]» ДП «Красноармійськвугілля». Підставою висновку суду є пояснення позивача, свідків [PERSON] та [PERSON], історією хвороби та актом розслідування нещасного випадку. Але з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо. Згідно із ст. 171 КЗпП України уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. З п. 7 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ від 30 листопада 2011 року № 1232, вбачається, що розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої з часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків. З матеріалів справи вбачається, що висновки суду обґрунтовані на припущеннях про обставини справи, які доказами не підтвердженні, зроблені лише на поясненнях позивача, свідків [PERSON], який при повторному розслідуванні нещасного випадку 17 квітня 2014 року указав, що не памятає час, місце травмування позивача (а.с. 64), [PERSON], який також 7 березня та 17 квітня 2014 року указав, що не памятає обставин справи, та в судовому засіданні не могли чітко пояснити місце, час події, що не може бути належним доказом у розумінні ст. 58 ЦПК України. Крім того, по справі встановлено, що позивач своєчасно не повідомив керівництво про факт отримання ним травми 21 липня 2013 року, що також суперечить вимогам п. 8 Порядку розслідування нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів від 25 серпня 2004р., п.п. 1.64, 1.65 Інструкції №100 «Безпека праці. Загальні правила з техніки безпеки для працюючих на підприємстві», де вказано, що працівник у випадку травмування на робочому місці повинен негайно проінформувати про травмування керівництву. Із медичної карти амбулаторного хворого на імя [PERSON] та довідки Димитровської центральної міської лікарні від 25.04.2014 року №01-10/744 вбачається, що лікарі, які вказували причину одержання травми позивача, посилались на пояснення самого хворого [PERSON], який зазначав, що травма одержана у побуті, а 20.11.2013 року вказано, що травма отримана 2 місяці тому, тобто не раніше вересня 2013 року, що також не може беззаперечно свідчити про травму повязану з нещасним випадком на виробництві 21 липня 2013 року (а.с. 69, 117 зв. стор., 118 зв.стор.). З доповідної завідуючої ділянки МОС видно, що позивач в журналі травматизму зареєстрованим не був, знаходився на лікарняному з 18.09.2013 року по 23.09.2013 року з діагнозом ГРВІ, з 13.11.2013 року по 22.11.2013 року з діагнозом забій правого ліктьового суглобу з больовим синдромом, з 23.11.2013 року по 03.12.2013 року з діагнозом остеохондроз шийного відділу хребта, з 04.12.2013 року по 26.12.2013 року з діагнозом правобічна цервікобрхіалгія, епікондиліт правого ліктьового суглоба (а.с. 74). Відповідач, провівши за заявою позивача розслідування нещасного випадку, дійшов до висновку про складання акту по формі Н-5 від 25 квітня 2014 року, вказуючи що даний нещасний випадок слід вважати таким, що не пов'язаний з виробництвом, та не підлягає обліку на підприємстві (а.с. 53-56). Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що по справі не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав переконливими, а саме: позивач при зверненні до лікаря вказував, що травма сталася в побуті, у день травмування до лікарні, або здравпункту підприємства не звертався. Звернувся до лікарні тільки 13 листопада 2003року, зазначивши, що травма отримана 2 місяці тому, тобто пізніше ніж липень 2013 року. Таким чином, оскільки по справі відсутні переконливі докази про те, що 21 липня 2013 року нещасний випадок стався у корінній лаві пласта Л1 гор.622м ВП «Шахта Центральна» ДП «Красноармійськвугілля» з [PERSON] і нещасний випадок повязаний з виробництвом, апеляційні скарги підлягають задоволенню. За таких обставин судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed