Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 1600 євро в національній валюті України за курсом НБУ на день розгляду справи. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 липня 2013року до нього, [PERSON] звернулася [PERSON], яка є подругою його доньки, з проханням взяти в борг кошти на особисті комерційні потреби в розмірі 2000 євро строком на один місяць, тобто до 25.08.2013. Враховуючи позитивні рекомендації своєї доньки щодо позитивності, заможності та підприємливості [PERSON], ним була надана згода на вищезазначену суму, на що він попросив [PERSON] написати розписку на взяту суму з зазначенням строку її повернення 25.08.2013. В зазначений строк суму боргу [PERSON] не повернула. З липня по жовтень 2015року [PERSON] погасила борг частково в розмірі 400 євро. До теперішнього часу борг в розмірі 1600 євро [PERSON] не повернула, що стало причиною звернення з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату , час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд\~вважає можливим розглянути справу в заочному порядку. Згідно ст.169 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наданих суду доказів з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 25 липня 2013 року між [PERSON] (Позикодавцем) та [PERSON] (Позичальником) укладено договір позики, згідно якого перший передав, а остання отримала 2000 євро позики і зобов'язалася повернути борг протягом місяця, тобто до 25 серпня 2013 року. Вказані обставини підтверджено доказами, які відповідають положенням ч.2 ст. 59 ЦПК України - розпискою позичальника. Таким чином, суд знаходить встановленим укладення між позивачем та відповідачем 25.07.2013 договору позики грошей на суму 2000євро. В липні 2015року за договором позики від 25.07.2013 [PERSON] було повернуто [PERSON] суму боргу в розмірі 400 євро, про що вказано в розписці про отримання суми позики. Таким чином, отримавши від позивача позику в сумі 2000 євро, відповідач провернув позивачу позику в розмірі 400 євро. Сума неповернутого боргу становить 1600євро. При наявності таких доказів, суд вважає доведеним отримання відповідачем позики від позивача. Доказів повернення суми позики відповідач до суду не направив, в судове засідання не з'явився. Так як відповідач договірні зобов'язання щодо повернення позивачу грошових коштів у встановлені строки не виконав - це є порушенням зобов'язання. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пунктом 12 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. З вказаного роз'яснення слідує, що стягнення кредитних коштів за угодою позики, укладеній в іноземній валюті, можливе лише тоді, коли позивач просить стягнути такі кошти в іноземній валюті. Оскільки позивач за вищевказаною угодою позики просить стягнути кошти у національній валюті України, виходячи з положень, передбачених ст. 11 ЦПК України, суд знаходить задовольнити його вимоги у визначеній ним валюті у заявленому розмірі. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики від 25 липня 2013 року у національній валюті України (гривні) станом на день постановлення рішення суду у розмірі, еквівалентному 1600 євро. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі витікають з договірних відносин, які є обов'язковими для виконання сторонами. У відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору в сумі 551, грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved