Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить виселити відповідачку [PERSON] із неправомірно займаної квартири [ADDRESS], а його відповідно вселити у вказане житло, яке належить йому на праві власності. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що квартиру [ADDRESS] він отримав в 1986 році, коли працював вихователем в гуртожитку домобудівного комбінату, що в м.Львові по вул.Луганській. Дана квартира є кооперативною і він за неї повністю виплатив всі платежі та у 2009р. приватизував. Відповідач [PERSON] є його рідною сестрою, яка тривалий час проживала в м.Тернопіль, проте через сімейні обставини у 2007р. повернулась до м.Львова і просила надати їй тимчасове місце в квартирі для проживання, поки вона не найде собі іншого житла, на що він погодився. Вказує, що практично з того часу відповідачка примусово виселила його з квартири та відправила в с.Закривець Жидачівського району Львівської області, де раніше проживали їхні батьки, а по даний час проживає він. В подальшому, в звязку із погіршенням стану здоровя, 08.04.2011р. його було визнано недієздатним, а згодом, 05.06.2012р. [PERSON] було визнано його опікуном. Вважає, що відповідачка практично залишила його шансів повернути собі спірну квартиру, доки його не буде поновлено у цивільній дієздатності. Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.06.2016р. було поновлено його цивільну дієздатність, а також припинено опіку. Після цього, він неодноразово звертався у правоохоронні органи з проханням виселити [PERSON] з його квартири, а відповідно вселити, однак, в такому було відмовлено, що мотивувалось тим, що вона є його опікуном. За таких обставин, просить захистити його законне майнове право на житло та як наслідок задоволити даний позов. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради проти заявлених позовних вимог не заперечила, при вирішення спору покладається на розсуд суду, проте просить взяти до уваги майнові права сторін. Третя особа голова ЖБК-170 [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що квартири [ADDRESS] дійсно одноособово належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності № С-01960 від 01.10.2009р. виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно з наказом №2120-Ж-С від 01.10.2009р., що підтверджується Витягом № 24998419 від 11.01.2016р. Водночас, згідно виданої ЖБК № 170 довідки № 73 від 29.08.2016р., позивач [PERSON], 17.07.1949р.н., дійсно зареєстрований 08.09.1989р. за адресою: м.Львів, вул.Сихівська, 17/30, але за даною адресою не проживає. Також встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються рідними братом і сестрою, та тривалий час перебували у дружніх відносинах, які погіршились з того моменту, коли відповідачка у 2007р. переїхали з м.Тернополя проживати до м.Львова. Як стверджує позивач у своєму позові, він був примусово виселений відповідачкою [PERSON] із належної йому квартири та відправлений в с.Закривець Жидачівського району Львівської області, де раніше проживали їхні батьки. В подальшому, відповідачка зверталась до суду з вимогами про визнання [PERSON] недієздатним та призначення йому опікуна. Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08.04.2011р. заяву [PERSON] було задоволено та визнано [PERSON], 1949р.н. недієздатним. Згідно рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05.06.2012, опікуном [PERSON] призначено [PERSON] Проте згодом, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.06.2016р. задоволено заяву Сихівської районної адміністрації як органу опіки та піклування про поновлення цивільної дієздатності; скасовано рішення Сихівського районного суду м.Львова від 08.04.2011 № 2о-17/2011 про визнання недієздатним [PERSON], 17.07.1949р.н. та поновити його в цивільній дієздатності; припинено опіку над [PERSON] 17.07.1949р.н. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09.02.2017р. скаргу [PERSON], а рішення Сихівського районного суду м.Львова від 24.06.2016р. залишено без змін. На даний час, позивач висловлює твердий намір повернутись до належної йому на праві власності квартири для подальшого постійного проживання, однак відповідачка продовжує чинити йому перешкоди вселенні, а районна адміністрація та правоохоронні органи в даному випадку не надають йому належної допомоги. Згідно вимог ст.321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. За ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Власник, якщо має підстави передбачити, що його права порушено іншою особою, може звернутись до суду за захистом свого права. Крім цього відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.48 Закону України «Про власність», власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння і відшкодування завданих цим збитків. Відповідачкою [PERSON], в силу своєї неявки та в порушення вимог ст.60 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження правомірності зайняття нею спірної квартири [ADDRESS]; договір найму даної квартири та або інші угоди з приводу користування житлом, безпосередньо з його власником, не укладалось. Таким чином суд вважає, що відповідачка своїми протиправними діями порушує право власності позивача на користування та володіння спірною квартирою, а відтак порушене право слід поновити, шляхом виселення відповідачки з вказаної квартири та вселення позивача в належну йому квартиру. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.88 ЦПК України та ст.6 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1080 грн. (по 640 грн. за кожну немайнову вимогу), від сплати якого позивача звільнено при подачі такого позову до суду. На підставі ст.ст.321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.116, 150, 155 ЖК України та

Outcome: approved