Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги в сумі 2599,83 грн. та 243 грн. 60 коп. судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: [INFO], відповідно користуються послугами позивача і згідно ст.67, 68 Житлового кодексу України та ст.22 Закону України Про питну воду та питне водопостачання зобовязані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, однак відповідачі неналежним чином проводять оплату наданих житлово-комунальних послуг з оплати за водопостачання та водовідведення. 09.10.2014р. позивач звертався до Сихівського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу. Судом видано судовий наказ про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості, проте ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 07.11.2014р. судовий наказ скасовано. Відповідачі борг не оплатили, внаслідок чого станом на 01.08.2015р. у них утворилась заборгованість в сумі 2599,83 грн. На неодноразові попередження в добровільному порядку сплатити борг відповідачі не реагують, в звязку з чим просить стягнути суму заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просить задоволити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявилися, [PERSON] подав до суду заяву в якій просить справу слухати у його відсутність, просить в позові відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Проти заочного рішення не заперечує. За таких обставин, суд розглядає позов відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, зясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.68 ЖК УРСР наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України Про житлово-комунальні послуги). На підставі п.5 ч.3 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006р. №45, діє з 02.02.2006р.), ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги власники та наймачі (орендарі) квартир зобовязані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою з місяця проживання про склад сімї і прописки виданої ЛКП Бондарівка № 1321. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.08.2015 р. відповідачі заборгували за водопостачання та водовідведення 2599,83 грн. Таким чином, відповідачі, не здійснювали своєчасно оплату за надані позивачем послуги за водопостачання та водовідведення, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними. Від відповідача [PERSON] на адресу суду подано заяву про застосування строку позовної давності, що, відповідно до ч.4\~ст.267 ЦК України, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.\~256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно\~ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється у три роки, а згідно із ч.1\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Встановлено, що позивач із зазначеним позовом звернувся до суду 28 серпня 2015 року. Заборгованість по комунальним послугам, яку просить стягнути позивач, виникла з травня 1997 року по червень 2008 року. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, як на момент звернення з позовом до суду (28 серпня 2015 року) так і на момент звернення ЛМКП «Львівводоканал» із заявою про видачу судового наказу (09.10.2014 р.) сплив трьохрічний строк позовної давності. Представником позивача не надано належних доказів про поважність пропуску звернення до суду щодо стягнення заборгованості. Сплата відповідачем в січні 2014 року 100 грн. не свідчить про переривання позовної давності, оскільки дана обставина може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу, а тому суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed