Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті тимчасової непрацездатності у сумі 2333,05 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працює гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем на підземній роботі на ВО «Шахата Центральна» ДП «Торецьквугілля». У відповідача мається заборгованість перед позивачем по оплаті днів тимчасової непрацездатності, яка проводиться згідно законодавства за рахунок роботодавця, а саме, за перші пять днів за кожним первинним листом тимчасової непрацездатності. Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є листи непрацездатності серії АДІ №111312 та серії АДГ №075637. Позивач зазначив, що за листом тимчасової непрацездатності серії АДІ №111312 відповідачем сплачено 5 днів непрацездатності виходячи із мінімального заробітку в розмірі 525,60 грн., а за листом тимчасової непрацездатності серії АДГ №075637 - в розмірі 611,55 грн., з чим позивач не погоджується, оскільки вважає, що сума оплати за пять днів по листам тимчасової непрацездатності повинна розраховуватися виходячи із його середньоденного заробітку. Позивач в судовому засіданні вточнив позовні вимоги і просив суд стягнути з відповідача заборгованість за листом тимчасової непрацездатності серії АДГ №075637 в розмірі 1106,70 грн. та сплачений ним судовий збір у сумі 768,40 грн. Представник відповідача надала суду письмові пояснення, в яких зазначено, що сума оплати лікарняних, яка буде донарахована, при умові сплачених страхових внесків [PERSON] по лікарняному листку з 17.04.2018 року по 20.12.2018 року за перші пять днів до середнього заробітку складає 1106,70 грн., та буде виплачена після сплати всіх страхових внесків. У позивача згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу по формі ОК-7 страхові внески сплачені по лютий 2017 року. Таким чином, ДП «Торецьквугілля» діє у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1266 від 26.09.2001 року і на сьогоднішній день не має права на нарахування лікарняних у повному обсязі. Також у судовому засіданні зазначила, що з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, від 26.06.2015 підприємство\~не має\~права здійснювати\~за обставин\~не сплати\~страхових внесків\~оплату днів\~тимчасової непрацездатності\~в розмірі,\~який визначається\~виходячи з\~нарахованої заробітної\~плати,\~з якої\~сплачуються страхові\~внески. За листком непрацездатності серії АДІ №111312 підприємством 04.04.2019 здійснена доплата до середнього заробітку у сумі 1226,35 грн., тому підстав для задоволення позову у повному обсязі немає. Вислухавши думку сторін дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав: Між сторонами по справі виникли правовідносини, що регулюються КЗпП України, Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» про що свідчить трудова книжка серії БТ-І №9376116 від 26.07.1992 року (а.с. 10-17). Як встановлено судом, з 17.04.2018 року по 24.05.2018 року позивач перебував на лікуванні, що підтверджується листком тимчасової непрацездатності серії АДГ №075637 (а.с.76). З довідки ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» №7/367 від 10.04.2019 року вбачається, що по листку непрацездатності з 17.04.2018 року по 20.12.2018 року перші пять днів були нараховані [PERSON] виходячи з розміру мінімальної заробітної плати та виплачені в сумі 611,55 грн. (ці обставини сторонами справи не оспорювалися), а доплата до середнього заробітку у сумі 1106,70 грн. буде виплачена після сплати всіх страхових внесків (а.с.90). Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України від\~23\~вересня 1999\~року №1105-XIV\~«Про загальнообов'язкове\~державне соціальне\~страхування» страховий стаж\~-\~період (строк),\~протягом якого\~особа підлягала\~страхуванню у\~звязку з\~тимчасовою втратою\~працездатності та\~за який\~щомісяця сплачено\~нею та\~роботодавцем або\~нею страхові\~внески в\~сумі не\~меншій,\~ніж мінімальний\~страховий внесок,\~крім випадків,\~передбачених абзацом\~другим цієї\~частини. Період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску. Частиною 2 ст.\~22\~Закону України від\~23\~вересня 1999\~року №1105-XIV\~«Про загальнообов'язкове\~державне соціальне\~страхування» передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пунктів 2, 3, 5 \~Порядку оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 року №440 «Про затвердження Порядку оплати перших пяти днів\~тимчасової непрацездатності\~внаслідок захворювання\~або травми,\~не повязаної\~з нещасним\~випадком на\~виробництві,\~за рахунок\~коштів роботодавця» (чинною на момент виникнення спірних правовідносин) оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється за основним місцем роботи застрахованої особи та за місцем роботи за сумісництвом у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи. Дні тимчасової непрацездатності не оплачуються з підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Дні тимчасової непрацездатності оплачуються залежно від страхового стажу в розмірах, визначених частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Застраховані особи, страховий стаж яких за останні 12 місяців перед настанням страхового випадку становить, за даними Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, менше шести місяців, мають право на оплату днів тимчасової непрацездатності в розмірі, який визначається виходячи з нарахованої заробітної плати, з якої сплачуються страхові внески, але не перевищує в розрахунку на місяць розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом у місяці настання страхового випадку. Як убачається з довідки (форма ОК-7) виданої Пенсійним фондом України від 23.04.2019 року роботодавцем, тобто відповідачем по справі, сплачено страхові внески за позивача [PERSON] лише з 01.01.2001 по 31.03.2017 включно. В свою чергу позивач в період з 17.04.2018 по 24.05.2018 перебував на лікуванні, отже днем настання страхового випадку є 17.04.2018. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем страхові внески за позивача не внесені за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року включно, а саме за останні 12 місяців перед настанням страхового випадку. Оскільки, згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про\~загальнообов'язкове\~державне соціальне\~страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у звязку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, суд доходить висновку, що позивач не має страхового стажу за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року включно в розумінні ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування»,\~а тому,\~станом на\~дату розгляду\~судом цього\~позову,\~відповідач має\~правові підстави\~для нарахування\~позивачу допомоги\~по тимчасовій\~непрацездатності лише виходячи з нарахованої заробітної плати що не перевищує в розрахунку на місяць розміру мінімальної заробітної плати. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Суд частково погоджується з доводами позивача щодо того, що працівник не повинен втрачати в оплаті йому днів тимчасової непрацездатності з причин несплати підприємством страхових внесків, які були нараховані працівнику. Цей довід позивача ґрунтується на засадах справедливості. Однак, виходячи зі встановлених у судовому засіданні обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на нормах закону, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, то судовий збір на користь позивача не стягується.

Outcome: dismissed