Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що відповідно до укладеного кредитного договору № DNQ0AE00002427 від 13 вересня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10132,20 доларів США на термін до 13 вересня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі, визначеному умовами кредитного договору. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договори поруки з [PERSON]І та [PERSON] В порушення умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 06.05.2016 року має заборгованість 54151,07 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 8897,51 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 9282,58 доларів США, заборгованість по комісії за використання кредитом 510,12 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 35460,86 доларів США. Відповідно до п. 5 умов договору поруки, позивачем на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором № DNQ0AE00002427. Вимога, що була предявлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення. У звязку з чим, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № DNQ0AE00002427 від 13 вересня 2007 у розмірі 54151,07 доларів США, (що є еквівалентно 1360274,88 грн. за курсом долару НБУ 25,12 грн.) та судовий збір. Представник позивача у судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлений своєчасно та належним чином (а.с. 122), однак в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом (а.с. 14). Крім того, представником позивача 06 січня 2017 року надано до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідно до п. 11 договору поруки цей договір діє до повного виконання зобовязання за кредитним договором. Згідно п. 12 договору поруки порука припиняється після закінчення 5-ти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. У звязку з чим, просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі (а.с. 64-66). Окрім цього, представником позивача 22 травня 2017 року надано до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за кредитним договором № DNQ0AE00002427 від 13 вересня 2007 року виконав повністю та видав [PERSON] кредит у розмірі 10132,20 доларів США та на підтвердження чого додав до матеріалів справи меморіальний ордер № 3001 від 14 вересня 2007 року на суму 9600 доларів США (а.с. 80-82). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 116-118), причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надавав. Раніше відповідачем надано до суду письмове заперечення, в якому просить у задоволенні позовної заяви позивача відмовити в повному обсязі, оскільки до матеріалів справи не надано жодних доказів, які б підтверджували видачу йому коштів та доказів щодо отримання ним коштів у розмірі 10132,20 доларів США. Крім того, позивач необґрунтовано просить стягнути неймовірну суму пені, що значно перевищує розмір збитків (а.с. 43-44). Крім того, відповідачем [PERSON] надано до суду заяву про застосування позовної давності, посилаючись та те, що строк виконання взятих на нього зобовязань щодо погашення боргу встановлений до 13.09.2012 року (п.п. 7.1. кредитного договору № DNQ0AE00002427 від 13 вересня 2007 року), проте позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 11 травня 2016 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, а тому просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні вимог повністю (а.с. 45-46). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги не визнає, просила відмовити в задоволенні позову, підтримує свої заперечення (а.с. 123). Відповідачем [PERSON] раніше було надано до суду письмові заперечення, в яких зазначає про припинення поруки у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України. Також зазначила, що [PERSON] припинив здійснення платежів для погашення кредиту 27 жовтня 2009 року, а тому шестимісячний строк виконання основного зобовязання закінчується 30 квітня 2010 року. З вимогою про погашення простроченого зобовязання позивач звернувся до неї 11 травня 2016 року, тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого ст. 559 ЦК України. Також в матеріалах справи відсутні докази про відправлення їй поштового повідомлення та докази отримання нею зазначеної вимоги про погашення простроченого зобовязання. У звязку з чим, просить відмовити в задоволені позову відносно неї (а.с. 50-51). Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строків позовної давності, встановлених статтею 257 ЦК України (а.с. 124). Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановлено, що 13 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DNQ0AE00002427 від 13 вересня 2007 року, згідно умов якого банк зобовязується надати [PERSON] кредит у розмірі 10132,23 доларів США на купівлю автомобіля з датою остаточного повернення кредиту 13 вересня 2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом, страхових платежів та винагороди за надання фінансового інструменту, у розмірах, визначених кредитним договором (а.с. 23-25). Відповідно до меморіального ордеру № 3001 від 14 вересня 2007 року [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» видав споживчий кредит у сумі 9600 доларів США на купівлю б/в автомобіля згідно кредитного договору № DNQ0AE00002427 від 13 вересня 2007 року (а.с. 83). 13 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № DNQ0AE00002427/2, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом у розмірі та у випадках, визначених кредитним договором. Договір поруки діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с. 27). В порушення умов договору відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконували, у зв'язку з чим, станом на 06 травня 2016 року мають заборгованість у розмірі 54151,07 доларів США, яка складається з: - 8897,51 доларів США - заборгованості за кредитом; - 9282,58 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 510,12 доларів США - заборгованості за комісією; - 35460,86 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань (а.с. 15-17). 03.11.2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» надіслав на адресу відповідачів повідомлення за вих. № 30.1.0.0/2 - 70913DNQ0L201 про погашення простроченої заборгованості в термін не пізніше 5 календарних днів (а.с. 19). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з цим позовом 06.06.2016 року, тобто поза межами трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України, а саме: після спливу строку позовної давності до позичальника - відповідача [PERSON]., а тому клопотання відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах позивача до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності, оскільки відповідно до кредитного договору, укладеного 13 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем, строк повернення кредиту до 13 вересня 2012 року, але відповідач, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNQ0AE00002427 від 13 вересня 2007 року, останній платіж по кредиту здійснив 27 жовтня 2009 року, позивач звернувся до суду з позовом 06 червня 2016 року, тому загальний строк позовної давності, вже сплинув, заяву про поважність пропуску строків позовної давності позивач до суду не подавав. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВСУ від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити про наступне. З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON], між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № DNQ0AE00002427/2, відповідно до якого [PERSON] зобов'язалася перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом у розмірі та у випадках, визначених кредитним договором (а.с. 27). Відповідно до ч. 1\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. Статтею 554 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 4\~ст. 559 ЦК України \~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. В п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини четвертої\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. У договорі поруки № DNQ0AE00002427 від 13 вересня 2007 року зазначено, що цей договір діє до повного виконання зобовязання за кредитним договором. Згідно п. 12 договору поруки порука припиняється після закінчення 5-ти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с. 27). Боржник (а відтак і поручитель) узяла на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 13 вересня 2012 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та поручителя та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання (виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором) предявити вимоги до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Тобто, кредитним договором № DNQ0AE00002427 від 13 вересня 2007 року передбачено виконання грошових зобовязань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Крім того, позивач не надав суду жодного доказу щодо предявлення вимоги до поручителя в межах 6\~місяців за кожним щомісячним платежем. Останній платіж по кредиту відповідач [PERSON] здійснив 27 жовтня 2009 року. Саме про таке застосування норми частини четвертої статті 559 ЦК України йдеться в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року по справі № 6-3087цс17. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня настання події, які у свою чергу до цього строку не включаються. Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253255 цього Кодексу. Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом. За змістом частин першої, третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року строку, а коли він визначений місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Отже, законодавець розрізняє інститут застосування позовної давності, яка застосовується тільки за заявою сторони та інститут припинення поруки, який застосовується незалежно від заяви поручителя, тому поручитель також має право звернутися до суду з клопотанням про застосування строку позовної давності. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з цим позовом 06.06.2016 року, тобто поза межами трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України, а саме: після спливу строку позовної давності до поручителя - відповідача [PERSON]., а тому клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про застосування строку позовної давності підлягає задоволенню. Таким чином, суд приходить до висновку, що в позовних вимогах позивача до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки відповідно до кредитного договору, укладеного 13 вересня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON], строк повернення кредиту до 13 вересня 2012 року, але відповідач [PERSON], як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNQ0AE00002427 від 13 вересня 2007 року, останній платіж по кредиту здійснив 27 жовтня 2009 року, позивач звернувся до суду з позовом 06 червня 2016 року, тому загальний строк позовної давності, вже сплинув, заяву про поважність пропуску строків позовної давності позивач до суду не подавав. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Ухвалою суду від 28 вересня 2017 року провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] (поручителя) про стягнення заборгованості закрито у звязку зі смертю. Позивачеві відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, що виключає стягнення судових витрат з відповідачів в силу\~ст. 88 ЦПК України, тому вимога позивача про стягнення на його користь сплаченого судового збору з відповідачів, також не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed