Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просить звільнити з-під арешту рухоме майно, а саме автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель S 320, рік випуску 1999, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шассі WDB12602212008959, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], накладений постановою Шевченківського ВДВС. Свої вимоги мотивує тим, що згідно договору застави майна, укладеного між Банком та [PERSON], в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, відповідач передав в заставу позивача вищевказаний автомобіль. 11.12.09р. державним виконавцем Шевченківського ВДВС, на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, накладено арешт на спірний автомобіль. Таким чином порушено права позивача, як заставодержателя. Виходячи з викладеного вважає, що з огляду на те, що договір застави було укладено значно раніше ніж виникли вимоги інших стягувачів, заставодержатель має переважне право перед іншими кредиторами боржника у разі невиконання відповідачем зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна. В звязку із цим, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник Третьої особи в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 червня 2008 року між сторонами було укладено договір застави рухомого майна, згідно умов якого, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, відповідач [PERSON] передав в заставу Банку автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель S 320, рік випуску 1999, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шассі WDB12602212008959, реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на праві власності. Проте позивач позбавлений можливості зняти з обліку даний транспортний засіб та задовольнити свої вимоги, як заставодержателя, у звязку з тим, що на вказаний автомобіль 11.12.09р. накладений арешт державним виконавцем Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.09р. Даний факт також стверджується копією витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна від 27.05.15р. /а.с.140/. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор /заставодержатель/ має право в разі невиконання боржником /заставодавцем/ забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 20 вказаного Закону, заставодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов»язань перед заставодержателем. Згідно зi ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. Відповідно до ч.5 ст.18 Закону України «Про заставу», якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Зі змісту п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»випливає, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не, боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ЦПК, ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази по справі, вважає, позовні вимоги підставним та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач має пріоритетне право щодо звернення стягнення на заставне майно, вартість предмета застави не перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, а вищезазначений арешт перешкоджає позивачу у реалізації його прав, як заставодержателя.

Outcome: approved