Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 22 вересня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк « Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк», в зв'язку із чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача із Закритого акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк « Приватбанк». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ « Приватбанк» свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. У зв'язку із визначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 квітня 2017 року має заборгованість в розмірі 76 939,35 гривень, яка складається з наступного: -7 805,87 гривень - заборгованість за кредитом; -62 131,61 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; -3 100,00 - гривень заборгованість за пенею та комісією; -250,00 гривень - штраф ( фіксована частина) - 3 651,87 грн. - штраф ( процентна складова). На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 76 939,35 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Відповідач та його представник надали до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки позивачем не додано кредитної картки щодо отримання відповідачем суми кредиту 8 000,00 грн., документи, які підтверджують строк отримання вказаної суми кредиту і строку дії кредитної картки. Крім того, позивачем не надано документів про настання звітного періоду щодо наслідків недотримання умов договору. Крім того, відповідач просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Представником позивача надано відповідь на відзив, згідно з яким кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору міжбанком та клієнтом були досягнуті всі істотні умови договору. В анкеті -заяві зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами передбачено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Крім того, факт отримання кредитної картки відповідачем підтверджується наданими доказами. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та , відповідно, виконання умов договору належним чином. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Щодо застосування строків позовної давності позивач зазначає, що строки звернення до суду ним були дотримані. Суд , дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 22 вересня 2008 року відповідачем заповнено заяву, відповідно до якої клієнт просив банк видати йому кредитну карту « Універсальна» із встановленням кредитного ліміту в розмірі 1300 грн. з базовою процентною ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості. Своїм підписом у полі «клієнт» «підпис» відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписом відповідача в зазначеній заяві підтверджено, що відповідач отримав кредиту картку та ПІН-код до неї. За змістом п.3.2 р. І Умов та правил надання банківських послуг клієнт надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 3.3. р. І Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк « Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк», в зв'язку із чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача із Закритого акціонерного товариства комерційний банк « Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк « Приватбанк». За змістом п. 3.1.1 р. ІІ Умов та Правил надання банківських послуг, строк дії договору відповідає строку дії карти, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. П. 6.5 р. І Умов передбачено, що клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості , станом на 30 квітня 2017 року відповідач має заборгованість в розмірі 76 939,35 гривень, яка складається з наступного: - 7 805,87 гривень - заборгованість за кредитом; - 62 131,61 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3 100,00 - гривень заборгованість за пенею та комісією; - 250,00 гривень - штраф ( фіксована частина) - 3 651,87 грн. - штраф ( процентна складова). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконав свої обов'язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредит, але належним чином не виконав свої обов'язки за договором. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач дійсно має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 805,87 грн. , яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1, 3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Водночас, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч.4 ст.1056-1 ЦК України). Незважаючи на надання кредитору та позичальнику права самостійно визначати спосіб та порядок збільшення кредитором змінюваної процентної ставки у кредитному договорі, певні гарантії, передбачені Законом, ЦК України, повинні бути дотримані. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ч. 5 ст. 1056-1 ЦК України. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки (ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України). У п. 28 Постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надав роз'яснення про те, що при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Суд звертає увагу, що згідно з п. 5.3 р. І Умов та правил надання банківських послуг банк має право провадити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, але при цьому банк повинен до введення змін проінформувати клієнта про зміну таких тарифів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не наданого жодного належного та допустимого доказу, вважати, що між сторонами укладено кредитний договір із встановленням змінюваної процентної ставки. Оцінюючи порядок збільшення фіксованої процентної ставки, суд зазначає, що у абзаці 3 п.28 Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. В укладеному між сторонами кредитному договорі не визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Таким чином, суд приходить до висновку, що збільшення фіксованої процентної ставки здійснено кредитором в односторонньому порядку. Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості за договором з 22 вересня 2008 року до 01 вересня 2014 року, а саме до зміни банком в односторонньому порядку процентної ставки в бік її збільшення. При визначенні розміру заборгованості відповідача за процентами за користування кредитом з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2017 року суд виходить з погодженої сторонами процентної ставки по кредиту 30 % на рік на залишок заборгованості. Отже розмір заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2017 року становить : 972 дні х 30 % : 360 днів х 7 805,87 гривень : 100% = 6 322,75 грн. Стягненню з відповідача підлягають проценти за користування кредитом нараховані станом на 31 серпня 2014 року в розмірі 15 гривень 25 копійок і проценти за користування кредитом за період часу з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2017 року в розмірі 6 322 гривень 75 копійки, а загальна сума заборгованості за процентами з урахуванням вищевикладеного становить 6 338 гривень 00 копійок. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми пені та штрафу суд встановив наступне. Згідно ст..2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у м. Українськ Донецької області, тобто населеному пункті, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція. На запит суду ПАТ КБ « Приватбанк» надав відповідь, згідно з якою нарахування комісії за даним типом карт не передбачено, в колонці « комісія та пеня» відображається нарахування тільки пені. Суд вважає необхідним відмовити у позовних вимогах щодо стягнення пені та штрафу за систематичне порушення боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, оскільки, згідно розрахунку вимог банку щодо кредитної заборгованості, банк повинен зупинити ці нарахування з 14 квітня 2014 р. і у період проведення антитерористичної операції. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного. Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. За правилами ст. ст. 256,257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся із позовом про стягнення заборгованості 30 травня 2017 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній платіж за кредитом здійснений відповідачем 27 жовтня 2014 року, тобто до закінчення 3-річного терміну, визначеного ст. 256 ЦПК України. На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] не виконав належним чином зобов'язань, передбачених кредитним договором, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, що утворилась станом на 30 квітня 2017 року, а саме: заборгованості за кредитом в розмірі 7 805,87 грн.., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6 338,00 грн., що в загальному розмірі становить 14 143,87 грн. Крім того, у відповідності зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 1600,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на 18 %, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача, пропорційно задоволеним вимогам, 18 % від 1 600 грн., що становить 288,00 грн. На підставівикладеного,

Outcome: partial