Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в обгрунтування якого вказував, що 24.02.2013 між ним та [PERSON] укладено договір позики у письмовій формі у вигляді розписки. Відповідно до умов договору, позивач передав відповідачу кошти у розмірі 186000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути їх в строк до 24.08.2013. 27.03.2013 відповідач повернув частину боргу у розмірі 5000,00 грн., а 03.07.2013 ще частину 6000,00 грн. Борг у розмірі 175000,00 грн. [PERSON] не повернув, тому позивач звернувся до суду з позовом. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2014, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.09.2014, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики від 24.02.2013 у розмірі 199 068,00 грн., яка складається з основного боргу в розмір 175000,00 грн, 3 % річних від простроченої сумі в розмірі 4271,92 грн, інфляційні втрати в розмірі 19796,08 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 990,68 грн, витрати на оплату послуг КП ДОР «Криворізьке бюро технічно інвентаризації» в розмірі 240,00 грн, витрати на оплату правової допомоги 2500,00 грн. 22.10.2014 державним виконавцем ВДВС Криворізького РУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 45151182 про стягнення боргу на суму 199068 грн. та постанова про відкриття виконавчого провадження № 45151104 про стягнення боргу на суму 4730,68 грн. Оскільки станом на 14.08.2015 жодних коштів стягнуто не було, 20.08.2015 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] інфляційних втрат у розмірі 111946,47 грн та суму 3% річних у розмірі 6069,86 грн за період з 19.06.2014 по 14.08.2015. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04.01.2016, яке набрало законної сили 26.01.2016, позовні вимоги задоволено. Постановами державного виконавця від 08.02.2016 відкрито виконавчі провадження на виконання виконавчих листів за вказаними рішеннями суду, однак у зв`язку з їх невиконанням 18.11.2016 позивач знову звернувся до суду та рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2017, яке набрало законної сили 12.12.2017 та залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.03.2018, позовні вимоги [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 43142,72 грн. та 3 % річних у розмірі 7925,34 грн., судовий збір. Отже,\~на примусовому\~виконанні у\~Криворізькому відділі\~ДВС у\~Криворізькому районі\~Дніпропетровській області\~Південно -\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження № 46412015 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу на загальну суму 418615,37 грн. Станом на\~18.08.2021\~Криворізьким відділом\~ДВС у\~Криворізькому районі\~Дніпропетровській області\~Південно -\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 49587,56 грн., а сума боргу, що підлягає до сплати становить 369027,81 грн., яка складається з суми основного боргу 175000 грн, інфляційних втрат та 3 % річних, судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу. Тому, вважаючи, що його права порушено, [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд стягнути з [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 67848,99 грн за період з 01.09.2018 по 31.07.2021 та 3% річних у розмірі 15750,00 грн за період з 19.08.2018 по 17.08.2021, 12000,00 грн. у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу та 908,00 грн. в рахунок судового збору, сплаченого при поданні позову до суду. Будучи присутнім в судовому засідання позивач [PERSON] вказував, що позовні вимоги підтримує та наполягає на задоволенні. Представники позивачів [PERSON] , [PERSON] також просили позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідач [PERSON] , відзив на позов не подав. В ході судового засідання зазначив про визнання позовних вимог в частині нарахування 3 % річних. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат, вказував про неправомірність включення до суми боргу, на яку нараховуються інфляційні втрати, сум інфляційних втрат стягнутих попередніми рішеннями судів. При цьому, зазначав про математичну правильність здійснення розрахунків позивачем. Суд, вислухавши пояснення сторін та представників позивача, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2014, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.09.2014, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики від 24.02.2013 у розмірі 199068,00 грн., яка складалася з основного боргу в розмір 175000,00 грн, 3 % річних від простроченої сумі в розмірі 4271,92 грн, інфляційні втрати в розмірі 19796,08 грн., та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 990,68 грн, витрати на оплату послуг КП ДОР «Криворізьке бюро технічно інвентаризації» в розмірі 240,00 грн, витрати на оплату правової допомоги 2500,00 грн. (а.с.14-18). На підставі вказаного рішення суду видано виконавчі листи (а.с. 19-21), які звернені до виконання. Оскільки вказане рішення суду не було виконано, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь інфляційних втрат у розмірі 111946,47 грн та 3% річних у розмірі 6069,86 грн за період з 19.06.2014 по 14.08.2015, судового збору у розмірі 1180,17 грн. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04.01.2016, яке набрало законної сили 26.01.2016, позовні вимоги задоволено (а.с. 22-23). На підставі рішення суду, видано виконавчі листи, які звернено до виконання (а.с. 24-25). Рішенням Криворізького районного суду від 30.11.2017, яке набрало законної сили 20.03.2018 будучи залишеним без змін судом апеляційної інстанції, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] інфляційні втрати у розмірі 43142,72 грн. та 3 % річних у розмірі 7925,34 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу. На підставі вказаних судових рішень видано виконавчі листи, що звернено до виконання (а.с. 35-43). На примусовому\~виконанні у\~Криворізькому відділі\~ДВС у\~Криворізькому районі\~Дніпропетровській області\~Південно -\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває зведене виконавче провадження № 46412015 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за вище вказаними рішеннями Криворізького районного суду Дніпропетровської області та іншими рішеннями судів (а.с. 43-44), що підтверджується інформацією в.о. начальника Криворізького відділу ДВС у Криворізькому районі (а.с. 63-64). Позивач зазначав, а відповідач\~не заперечував,\~що станом\~на 18.08.2021\~Криворізьким відділом\~ДВС у\~Криворізькому районі\~Дніпропетровській області\~Південно -\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) стягнуто з [PERSON] 49587,56 грн., в той час як залишок боргу складає 369027,81 грн. (а.с. 63-64). Згідно п. 9 ч. 2\~ст. 129 Конституції України, положень\~ЦПК України\~обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства. Статтею 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 (зі змінами та доповненнями), передбачено не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так, право на судовий захист, може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось невиконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. За змістом статей\~524\~та\~533 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до\~статті 509 ЦК України\~зобов`язання виникають із підстав, встановлених\~статтею 11 ЦК України. Згідно зі\~статтею 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Отже, зважаючи на юридичну природу цих правовідносин між сторонами як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої\~статі 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2\~ст. 625 ЦК, суд приймає до уваги, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Як вбачається з наведених позивачем розрахунків, які були перевірені судом, розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних було проведено з урахуванням зазначених вимог.\~ Враховуючи вказане, суд виходить з того, що є всі підстави для стягнення з відповідача, у зв`язку із неповерненням сум, стягнутих судовим рішенням, на користь позивача сум інфляційних втрат у розмірі 67848,99 грн за період з 01.09.2018 по 31.07.2021 та 3% річних у розмірі 15750,00 грн за період з 19.08.2018 по 17.08.2021, приймаючи до уваги наступний розрахунок. Розрахунок 3% річних, в межах заявлених позовних вимог, які в цій частині визнані відповідачем, за період з 19.08.2018 по 17.08.2021 становить 15750 грн та формується наступним чином 175000,00 грн х 3 : 100 % : 365 днів х 1095 днів прострочення платежу = 15750 грн., що відповідач визнав. Інфляційні втрати нараховані позивачем двома окремими періодами, виходячи з сум заборгованості з урахуванням часткового погашення боргу в рамках виконавчого провадження. Так, як встановлено судом, загальна сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] складає на 18.08.2021 369027,81 грн. (а.с. 64), при цьому відповідно до ст. 534 ЦК України встановлено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, згідно якої в першу чергу відшкодовуються втрати кредитора пов`язані з одержанням виконання, у другу - проценти та неустойка, у третю основна сума боргу. Тобто, з вказаної суми боргу, основна сума заборгованості та нараховані інфляційні втрати залишаються не відшкодованими та їх сума складає 318721,65 грн. (349884,55 грн. (175000 грн. (основна сума боргу) + 19796,08 (сума інфляційних нарахувань стягнутих рішенням суду, на яку збільшилася сума боргу) + 111946,47 (сума інфляційних нарахувань стягнутих рішенням суду, на яку збільшилася сума боргу) + 43142,00 (сума інфляційних нарахувань стягнутих рішенням суду, на яку збільшилася сума боргу)) 31162,90 грн. (сума стягнень по виконавчому провадженню за період з 22.10.2014 по 31.08.2018) = 349884,55). Тобто, загальна сума боргу, на яку позивачем нараховуються інфляційні нарахування за період з 01.09.2018 по 30.09.2019 складає 318721,65 грн. Сукупний індекс інфляції складає 1,09561297 розрахований наступним чином 107,9 : 100 (вересень 2018) х 101,7 : 100 (жовтень 2018) х 101,4 : 100 (листопад 2018) х 100,8 : 100 (грудень 2018) х 101,0 : 100 (січень 2019) х 100,5 : 100 (лютий 2019) х 100,9 : 100 (березень 2019) х 101,0 : 100 (квітень 2019) х 100,7 : 100 (травень 2019) х 99,5 : 100 (червень 2019) х 99,4 : 100 (липень 2019) х 99,7 : 100 (серпень 2019) х 100,7 : 100 (вересень 2019) Отже, інфляційне нарахування = 318721,65 х 1,09561297- 318721,65 = 30473,92 грн. В вересні 2019 року, в порядку примусового виконання рішень судів, стягувачу [PERSON] передано майно боржника [PERSON] на загальну суму 18424,66 грн. (а.с. 64), у зв`язку з чим сума боргу, на яку нараховується інфляційне нарахування зменшена на вказану суму та склала 300296,99 грн. (318721,65 грн. 18424,66 грн.) За період з 01.10.2019 31.07.2021, сукупний індекс інфляції складає 1,12446035 (розрахований наступним чином 100,7 : 100 (жовтень 2019) х 100,1 : 100 (листопад 2019) х 99,8 : 100 (грудень 2019) х 100,2 : 100 (січень 2020) х 99,7 : 100 (лютий 2020) : 100,8 : 100 (березень 2020) х 100,8 : 100 (квітень 2020) х 100,3 : 100 (травень 2020) х 100,2 : 100 (червень 2020) х 99,4 : 100 (липень 2020) х 99,8 : 100 (серпень 2020) х 100,5 : 100 (вересень 2020) х 101,0 :100 (жовтень 2020) х 101,3 : 100 (листопад 2020) х 100,9 : 100 (грудень 2020) х 101,3 : 100 (січень 2021) х 101,0 : 100 (лютий 2021) х 101,7 : 100 (березень 2021) х 100,7 : 100 (квітень 2021) х 101,3 : 100 (травень 2021) х 100,2 : 100 (червень 2021) х 100,1 : 100 (липень 2021) Отже, інфляційне нарахування за період з 01.10.2019 по 31.07.2021 = 300296,99 грн х 1,12446035 300296,99 = 37375,07 грн. Разом сума інфляційних втрат за період з 01.09.2018 по 31.07.2021 становить 67848,99 грн (30473,92 грн + 37375,07 грн.). Твердження відповідача щодо неправомірності нарахування інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України на суму боргу, збільшену на суми інфляційних нарахувань попередньо стягнутих рішеннями судів, суд розцінює критично, оскільки в даному випадку рішення судів є підставою для виникнення нового грошового зобов`язання боргу, що складається з суми інфляційного нарахування. Такий борг (у виді інфляційного нарахування), після набрання рішенням законної сили, стає грошовим зобов`язанням, у разі порушення якого настають наслідки визначені ст. 625 ЦК України, в тому числі право нарахування інфляційних втрат на вказану суму боргу. Відповідно, суд приходить, що вимоги позивача є обґрунтованими та узгоджуються з нормами чинного законодавства. Аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних втрат в розмірі 67848, 99 гривень період з 01.09.2018 по 31.07.2021 та трьох відсотків річних в розмірі 15750,00 гривень за період з 19.08.2018 по 17.08.2021. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Відповідно до\~ч.\~1,2\~ ст.\~141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: approved