Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.05.2019 року у розмірі 401 694,18 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6025,41 грн. В обгрунтування вимог позивач вказав, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 22.05.2019 року. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 19.07.2019 року, [PERSON] , отримав преміальну картку «World Elite» з кредитним лімітом 400 000,00 грн. Зі своєї сторони банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, надав можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами, на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Проте, відповідач не надавав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями та в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав. На підставі чого, банк змушений звернутись до суду з позовом. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 8). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки, направлені відповідачу на поштову адресу, вказану банком у позовній заяві та відповідачем у Заяві від 22.05.2019 року, повернулась на адресу суду не врученими адресату. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.05.2019 року [PERSON] підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 22). 19.07.2019 року [PERSON] сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому передбачено, зокрема, порядок повернення кредитних коштів, згідно якого повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у тому числі за рахунок кредитного ліміту в розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань; або шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту (а.с. 24). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] , максимальний кредитний ліміт за карткою становить 400 000,00 грн (а.с. 21). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статей 13, 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.05.2019 року, станом на 04.03.2020 року заборгованість [PERSON] становить 532 687,05 грн, з яких: заборгованість за тілом кредита - 401 964,18 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 127 672,19 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України - 3320,68 грн. Водночас, у розрахунку вказано, що підлягає стягненню лише заборгованість за тілом кредита у розмірі 401 694,18 грн за тілом кредита (а.с. 8-9). Позивач стверджує, що кредитний ліміт по кредитній картці, оформленій [PERSON] було встановлено у розмірі 400 000,00 грн. У розрахунку визначає розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 401 694,18 грн, тобто який перевищує кредитний ліміт встановлений банком, матеріали справи не містять доказів збільшення кредитного ліміту до 401 694,18 грн, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 400 000,00 грн, що належно підтверджено матеріалами справи. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе з зобов`язань, що призводить до порушення майнових прав позивача, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення із [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 400 000,00 грн заборгованості за тілом кредита. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 5999,50 грн.

Outcome: partial