Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 28 квітня 2014 року та договором позики від 12 червня 2014 року у розмірі 1618649,47грн, що за курсом НБУ складає 60200 доларів США, посилаючись на те, що 28 квітня 2014 року між ним та ФГ «Веселе» в особі голови [PERSON], було укладено договір, згідно якому він надав безпроцентну позику у розмірі 1200000,00грн, що по курсу валют складало 100000,00грн. Договір було посвідчено нотаріально за №836. Про отримання позики [PERSON] власноручно написані розписки від 28.04.2014 на суму 631800,00грн, що еквівалентно 54000 доларів США, від 30.04.2014 на суму 90400,00грн, що еквівалентно 8000 доларів США, від 16.05.2014 на суму 477800,00грн, що еквівалентно 38000 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання 28.04.2014 укладено договір застави рухомого майна та 16.05.2014 укладено іпотечний договір, а також додатковий іпотечний договір. Згідно п.1 Договору від 28.04.2014 в разі девальвації протягом строку дії договору національної грошової одиниці боржник зобов'язується повернути суму грошей у гривнях, еквівалентну 100000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу. Крім того, 12.06.2014 між ними укладено договір позики, який посвідчено згідно якому він надав безпроцентну позику у розмірі 285000,00грн, що еквівалентно 25000 доларів США. В забезпечення виконання даного договору 12.06.2014 між ними укладено договір застави майбутнього врожаю. Відповідач свої зобов'язання виконав частково і загальна сума боргу складає 1618649,47грн, що еквівалентно 60200 доларів США. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в сумі 27251 доларів США. В обґрунтування заперечень представник зазначив, що грошові кошти за договором позики від 12.06.2014 повернуті в повному обсязі, у зв'язку з чим, позивач не звертався за зверненням стягнення на врожай 2014 року. дані грошові кошти повернуті в три етапи: 7000 доларів США - 26.12.2015; 7300 доларів США та 149000,00грн 31.10.2014, що є еквівалентним 11461 доларів США, а всього 25761 доларів США. Окрім цього, 761 долар США за домовленістю між сторонами повернута в рахунок боргу від 28.04.2014. За договором позики від 28.04.2014 ФГ «Веселе» отримало позику у розмірі 100000 доларів США під заставу транспортних засобів та під іпотеку нерухомості. Грошові кошти за даним договором повернуті частково в шість етапів: 21.12.2015 - 45000 доларів США; 100000,00грн, що було еквівалентно 4376 доларів США перераховані безготівково 22.12.2015; 100000,00грн, що було еквівалентно 4376 доларів США перераховані безготівково 22.12.2015; 125000,00грн, що було еквівалентно 5463 доларів США перераховані безготівково 24.12.2015; 250000,00грн, що було еквівалентно 10482 доларів США перераховані безготівково 28.12.2015; 55000,00грн, що було еквівалентно 2291 доларів США перераховані безготівково 30.12.2015, а всього повернуто 72749 доларів США. Позивач та представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, про обставини справи пояснили, як зазначено вище. Вислухавши пояснення сторін, представників, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 квітня 2014 року між Фермерським господарством «Веселе» в особі голови господарства [PERSON], що діє на підставі Статуту, та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 836. Згідно умов даного договору позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 1200000,00грн, що по курсу валют на 28.04.2014 складає 100000 доларів США строком до 31.12.2015 (а.с.4-5). 12 червня 2014 року між сторонами укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1164. Згідно умов даного договору позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 285000,00грн, що по курсу валют на 12.06.2014 складає 25000 доларів США строком до 12.09.2014 (а.с.15-16). На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] власноручно написано розписки: 28.04.2014 на суму 631800,00грн, що еквівалентно 54000 доларів США; 30.04.2014 на суму 90400,00грн, що еквівалентно 8000 доларів США; 16.05.2014 на суму 477800,00грн, що еквівалентно 38000 доларів США; 12.06.2014 на суму 285000,00грн, що еквівалентно 25000 доларів США (а.с.20-22, 25). За змістом ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи встановлені факти, суд вважає, що між сторонами виникли, зобов'язальні правовідносини, що випливають з договору позики та регулюються положеннями параграфу 1 Глави 71 Книги пятої ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України). Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідач частково виконав умови, укладених між сторонами договорів, щодо повернення суми грошових коштів, що підтверджується наявністю у позивача оригіналів боргових документів та відповідно - їх відсутністю у відповідача (відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку). Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Представник відповідача, як на підставу заперечень проти позову, зазначив, що ФГ «Веселе» перерахувало позивачу на його рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський» 630000,00грн. в рахунок погашення заборгованості згідно договору від 28.04.2014. Як вбачається з виписки по особовим рахункам ПАТ «Банк Михайлівський» з 01.12.2015 по 31.01.2016, [PERSON] були отримані від ФГ «Веселе» грошові кошти в рахунок повернення позики згідно договору №836 від 28.04.2014: 22.12.2015 на суму 100000,00грн, що було еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України станом на ту дату - 4252,03 доларів США; 22.12.2015 на суму 100000,00грн, що було еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України станом на ту дату - 4252,03 доларів США; 24.12.2015 на суму 125000,00грн, що було еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України станом на ту дату - 5435,42 доларів США; 28.12.2017 на суму 250000,00грн, що було еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України станом на ту дату - 10804,98 доларів США; 30.12.2015 на суму 55000,00грн, що було еквівалентно за офіційним курсом Національного банку України станом на ту дату - 2311,83 доларів США, а всього 630000,00грн., що еквівалентно 27056,29 доларів США. У судовому засіданні позивачем та представником підтверджено факт здійснення перерахунку зазначених вище коштів та їх отримання, а також зазначено, що ці грошові кошти в сумі 630000,00грн не були враховані позивачем як повернуті. Також, представник відповідача, як на підставу заперечень проти позову посилався на повернення грошових коштів 31.10.2014 у розмірі 149000,00грн, підтверджуючи даний факт наявністю журналу-ордеру №3.2с.-г за жовтень 2014 року. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд зазначає, що відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Отже, суд не бере до уваги дані журналу-ордеру №3.2с.-г в якості доказу повернення боргу в розмірі 149000,00грн, як не допустимий доказ. Як роз'яснено у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, розмір заборгованості відповідача складає 33143,71 доларів США (60200-27056,29), що становить станом на момент ухвалення рішення за офіційним курсом Національного банку України - 880021,68грн. Згідно вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивач являється інвалідом другої групи, у зв'язку з чим звільнений від сплати судового збору, а при зверненні суду мав сплатити 8000,00грн., враховуючи часткове задоволення позову (54,37%), з відповідача на користь держави підлягає стягненню 4349,60грн. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Outcome: partial