Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] і з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просить суд стягнути заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку в розмірі 19 994,90 гривень та судові витрати у справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що, починаючи з 1995 року, між Київським національним університетом (далі - КНУ) імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України було укладено ряд договорів про підготовку спеціалістів та надання в тимчасове користування приміщень університету. Відповідно до умов зазначених договорів, остання додаткова угода до яких мала місце 19 серпня 2009 року зі строком дії до 31 грудня 2011 року, для проживання офіцерів, офіцерів-слухачів та членів їх сімей університетом Міністерству оборони України у користування було передано блок-секції в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], за які сім'ї військовослужбовців мали провадити оплату особисто в бухгалтерію університету в розмірі, встановленому за згодою сторін договору. На час свого проживання в гуртожитку [PERSON] та [PERSON] не в повному обсязі та несвоєчасно здійснювали оплату займаних ними ліжко-місць, яка нараховувалась відповідно до калькуляції, визначеної наказом ректора Університету, у зв'язку з чим виникла заборгованість, сума якої станом на 09.04.2013 р. становить 19 994,90 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити, стягнувши з відповідачів заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку та судові витрати у справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що вони сплачували за проживання в гуртожитку в належному розмірі за тарифами, встановленими на підставі Договорів, укладених між Університетом та Міністерством оборони України, а про підвищення тарифів їх не було повідомлено завчасно у належний спосіб, в зв»язку з чим вони не можуть бути застосовані. Крім того, відповідач зазначив, що він має статус учасника бойових дій, однак при нарахуванні плати за проживання до нього не були застосовані пільги, які він має відповідно до закону. Відповідач повідомив, що розрахунок позивача оплати за проживання є необґрунтованим, оскільки він виселився з гуртожитку в грудні 2011 року і з 01.01.2012 р. не проживає за даною адресою, однак позивач нараховує оплату по квітень 2013 року. Також відповідач просив застосувати до вимог позивача положення ст.267 ЦК України щодо наслідків пропуску строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про місце і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надала. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на необгрутованість розміру оплати, яка застосовується при розрахунку оплати за проживання, порушення строку повідомлення про зміну тарифів на проживання в гуртожитку та недоведеність вимог щодо підстав нарахування відповідача оплати за проживання в гуртожитку, починаючи з 01.01.2012 р. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 11 вересня 1995 року між позивачем та Міністерством оборони України з метою підготовки спеціалістів з вищою освітою укладено договір про підготовку спеціалістів, за умовами якого Університет зобов'язався для забезпечення належних умов для військової та військово-спеціальної підготовки ВВП виділити у тимчасове користування учбовий корпус за адресою: [ADDRESS] з наявним обладнанням та устаткуванням, а для забезпечення житлово-побутових умов курсантам ВВП - гуртожиток [NUMBER] по [ADDRESS] з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням; кімнати в гуртожитку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] - для проживання офіцерів-слухачів та членів їх сімей. 21 лютого 1997 року до Договору про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року між позивачем та Міністерством оборони України з метою спільного використання студентського гуртожитку по [ADDRESS] 1 укладено Додаткову угоду № 07-94, за умовами якої Університет після закінчення реконструкції та капітального ремонту будівлі гуртожитку передає Міністерству оборони України 27 житлових блок-секцій, укомплектованих необхідними меблями та інвентарем, в термін до 22 серпня 1997 року для проживання офіцерів, офіцерів-слухачів та членів їх сімей. 22 грудня 1997 року між КНУ ім. Т.Шевченка та Міністерством оборони України укладено договір № 135 про підготовку спеціалістів, за умовами якого для забезпечення житлово-побутових умов курсантам ВВП виділений гуртожиток [NUMBER] по [ADDRESS] з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням, кімнати в гуртожитку [NUMBER] по [ADDRESS] для проживання офіцерів-слухачів та членів їх сімей, а також для харчування курсантів ВВП їдальню по [ADDRESS]. 28 жовтня 1998 року Додатковою угодою № 07-94-1 до Договору про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року сторони відповідно до п. 3.2 Додаткової угоди № 07-94 від 21 лютого 1997 року до Договору про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року домовились про внесення змін, а саме: Університет після закінчення реконструкції першої черги будинку гуртожитку передає Міністерству оборони України в безоплатне користування для заселення в повному обсязі 48 блок-секцій терміном на 10 років. Після закінчення реконструкції другої черги - 18 житлових блок-секцій на трьох поверхах терміном на 10 років. За умовами вказаної Додаткової угоди сім'ї військовослужбовців, заселені в гуртожиток на житлову площу, передану в користування Міністерству оборони України, оплату за проживання проводять особисто в бухгалтерію університету, розмір якої визначається за згодою сторін та оформляється відповідним актом. 19 серпня 2009 року між позивачем та Міністерством оборони України до Договору № 135 про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року укладено були внесені зміни, шляхом укладання Додаткової угоди № 303/44/03, відповідно до якої визначено, що житлові кімнати в гуртожитку [NUMBER] по [ADDRESS] надані у тимчасове користування Міністерству оборони України для проживання 57 сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців, звільнених в запас або відставку та членів їх сімей; подовжено термін дії договору до 31 грудня 2011 року; визначено обов'язок Міністерства оборони України до кінця 2011 року провести відселення всіх сімей військовослужбовців, звільнених в запас або відставку, та передачу звільнених житлових кімнат у студентському гуртожитку [NUMBER], звільнивши їх в місячний термін; визначено порядок розрахунків за користування житловими приміщеннями та розмір платежів тощо. Відповідно до п.3.4 угоди, оплата за тимчасове користування житловими приміщеннями та спожиту електроенергію проводиться самостійно сім'ями військовослужбовців, які проживають у гуртожитку, на рахунок Університету через установу банку на підставі рахунків, виписаних дирекцією Студмістечка університету не пізніше 15 числа наступного місяця за оплачуваним. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] було заселено у кімнату № [NUMBER] в гуртожитку [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що розмір і порядок оплати за проживання в гуртожитку з 2006 р. було врегульовано наказом ректора КНУ №184-32 від 21.03.2006 р. «Про оплату за користування гуртожитками Університету», відповідно до якого вартість одного ліжко-місця для інших категорій проживаючих у гуртожитках (до яких відносяться і військовослужбовці) становила 200 грн. на місяць. Наказом ректора Університету №871-32 від 13.05.2009 р. «Про оплату за користування гуртожитками університету» тарифи на проживання було змінено, вартість одного ліжко-місця становила 282 грн. на місяць. Відповідно до наказу ректора Університету №370-32 від 13.05.2011 р. «Про оплату за користування гуртожитками університету» вартість проживання інших категорій проживаючих становила 420 грн. на місяць за одне ліжко-місце. Згідно актів від 05.01.2010 р. та 18.05.2011 р. під час оголошення (зачитування) інформації мешканцям гуртожитку [NUMBER] з числа військовослужбовців та осіб, які були звільнені в запас (серед яких [PERSON], [PERSON], про підвищення вартості проживання в гуртожитках Студентського містечка КНУ ім.Т.Шевченка, зазначені в доданих до актів списках особи від поставлення підписів про ознайомлення відмовилися. Відмова від узгодження тарифів на проживання з боку відповідачів не є підставою для звільнення від внесення плати за користування гуртожитком. Будь-яких доказів на спростування обставин, викладених позивачем, з боку відповідачів суду не надано. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу положень ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов»»язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов»язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов»язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 ЦК України). У разі якщо строк дії договору закінчився, а особа, заселена в гуртожиток на підставі такого договору, продовжує користуватись майном і отримувати послуги, на неї покладається обов»язок сплачувати за його користування в розмірах, у строки та в порядку, що були визначені договором, строк якого закінчився, оскільки будь-яких інших домовленостей між сторонами досягнуто не було з приводу здійснення оплати за проживання. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідною довідкою, загальна сума заборгованості відповідачів за період проживання (з 22.07.1999 р. по 09.04.2013 р.) становить 19 994,16 гривень. Суд вважає, що зазначений розрахунок не є обґрунтований і доведений в повному обсязі, виходячи з того, що плата за проживання в гуртожитку нарахована відповідачам по квітень 2013 р. Однак відповідно до довідки ДП «Київський автомобільний ремонтний завод» від 25.03.2013 р. [PERSON] з дружиною - [PERSON], та доньками з 01.01.2012 р. проживає в гуртожитку по [ADDRESS]. Зазначені обставини підтверджуються також квитанціями про оплату за проживання в гуртожитку по [ADDRESS] з 01.01.2012 р., наданими в якості доказу відповідачем [PERSON] Службова записка зав.гуртожитком [NUMBER] на ім»я Директора студмістечка КНУ ім..Т.Шевченка про прийняття на реєстрацію карток військовослужбовців, які виселились з гуртожитку та здали ключі від кімнат 13.04.2013 р. не є належним доказом на підтвердження факту виселення відповідачів в цей період. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на необґрунтованість незастосування при нарахування плати за проживання в гуртожитку положень Закону України « «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки він є учасником бойових дій, з огляду на положення наказу № 184-32 від 21.03.2006 р. ректора Київського Національного університету ім..Т.Шевченка пільгами за проживання в гуртожитку, передбаченими законодавством, користуються студенти, аспіранти, докторанти Університету. Відповідачі не відносять до даної категорії проживаючи, а інших домовленостей між позивачем та Міністерством оборони України щодо пільг при оплаті за проживання військовослужбовців в гуртожитку Університету не досягнуто. Відповідно до положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пропуск строку позовної давності при зверненні до суду є підставою для відмови у задоволенні позову. В силу ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] заявив про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності за даними позовними вимогами. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду в липні 2013 р. Отже суд приходить до висновку, що підлягає стягненню з відповідачів заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку за період з липня 2010 р. по 01.01.2012 р. (момент виселення) в розмірі 5160 гривень 04 копійки з врахуванням нарахованої оплати і внесених платежів за даний період. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в справі пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial