Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись не неналежне виконання відповідачами зобовязань за укладеним сторонами договорами кредиту і поруки та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами, а саме просив стягнути солідарно із обох відповідачів заборгованість за кредитним договором № 129-003/08Р від 01 лютого 2008 року в розмірі 254 559 грн. 97 коп., що станом на 20.06.2015 року складається із заборгованості за кредитом у розмірі 83 511 грн., заборгованості за процентами в сумі 36\~684 грн. 51 коп., неустойки (пені) за кредитом в розмірі 104 128 грн. 62 коп., неустойки (пені) за процентами в сумі 30 235 грн. 84 коп. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, посилаючись на пропуск строків предявлення вимоги до поручителя, припинення поруки, невірність розрахунків банку, просили застосувати наслідки спливу позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, причин неявки суду не повідомила. Вислухавши відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 01.02.2008 року між ПАТ «КБ «Правекс-банк» та [PERSON] був укладений договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в загальній сумі 100 100 грн., що підтверджується договорами. 01.02.2008 року між ПАТ «КБ «Правекс-банк» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] поручалась за зобовязаннями [PERSON] за кредитним договором, що підтверджується договорами. Вказані договори були укладені в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Меморіальним ордером, іншими матеріалами справи підтверджується факт одержання відповідачем [PERSON] передбачених кредитним договором коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем. Розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем [PERSON] умов договору та наявність заборгованості. Вирішуючи питання про розмір заборгованості та особу, на яку слід покласти в судовому порядку обовязок її сплати, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р.у справі № 6-116 цс 13 в порядку перегляду судових рішень у цивільних справах в звязку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до\~ст. 261 ЦК України\~початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. З розрахунку заборгованості вбачається, що з 10 серпня 2009 року відповідач [PERSON], належним чином не виконує умови кредитного договору, а з 20 вересня 2013 року перестав виконувати свої зобов`язання за цим договором. У звязку з неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором станом на 20 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 254559 грн. 97 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 835111 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 36684 грн. 51 коп., пеня за кредитом у розмірі 104128 грн. 62 коп. та пеня за процентами у розмірі 30235 грн. 84 коп. 18 серпня 2015 року позивач звернувся до суду про стягнення з відповідачів заборгованості за вказаним кредитним договором. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Правовий аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припиненням права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме таку правову позицію було викладено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14). Як зазначалось вище, починаючи з 10 серпня 2009 року відповідач, [PERSON], належним чином не виконує умови кредитного договору, а з 20 вересня 2013 року перестав виконувати свої зобов`язання за цим договором, однак лише 18 серпня 2015 року позивач звернувся до суду про стягнення з відповідачів заборгованості за вказаним кредитним договором. Тобто, банк звернувся з позовом до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором після спливу шести місяців з часу несплати боржником чергового платежу за договором. Виходячи з цього порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача до поручителя - відповідача [PERSON] Представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, зокрема, до вимог про стягнення пені та відсотків. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Згідно з вимогами ч.2 ст.258 ЦК України нарахування пені та штрафу не може перевищувати одного року. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13. Таким чином, судом встановлені достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 140 099 грн. 25 коп., що станом на 20.06.2015 року складається із заборгованості за кредитом у розмірі 83 511 грн., заборгованості за процентами в сумі 11 485 грн. 75 коп., неустойки (пені) за кредитом в розмірі 31 995 грн. 35 коп., неустойки (пені) за процентами в сумі 13 107 грн. 15 коп. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача [PERSON] пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial