Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача 42850 грн. боргу за договорами позики та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказував, що 31 серпня 2012 року він позичив [PERSON] 51000 грн., про що була складена розписка, згідно умов якої відповідач зобов'язався повернути гроші до 15 вересня 2012 року. 08 січня 2014 року він вдруге надав позику [PERSON] в сумі 4500 грн., яку позичальник зобов'язувався повернути до 30.01. 2014 року, а 08 березня 2014 року знову позичив для відповідача 6570 грн., та ці кошти останній зобов'язувався повертати щомісячними платежами по 1000 грн. Загальна сума коштів позичених [PERSON] за вказаними договорами позики становить 62070 грн. Відповідачем для нього повернуто 06 вересня 2013 року - 1065 грн., 10 вересня 2013 року - 16465 грн., 08 вересня 2013 року - 1000 грн., 06 березня 2013 року - 690 грн., а всього виплачено боргу - 19220 грн. Решту сум позики [PERSON] не повертає, що стало причиною звернення його до суду. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, та просили такий задовольнити. Відповідач позов не визнав, пояснив, що він дійсно власноручно писав розписки про отримання позик від позивача, однак насправді ним було взято в борг 31 серпня 2012 року 23466 грн., а 08 січня 2014 року 4500 грн. Ці кошти він всі повернув для [PERSON] 08 березня 2014 року у відповідача 6570 грн. не позичав, а розписку написав під погрозами [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 31 серпня 2012 року відповідач та позивач між собою уклали договір позики, згідно якого [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 51000 грн., та ці кошти зобов'язувався повернути до 15 вересня 2012 року, про що свідчать дані викладені у розписці. 08 січня 2014 року між сторонами вдруге укладено аналогічний договір, за умовами якого [PERSON] позичив [PERSON] гроші в сумі 4500 грн., які останній зобов'язувався повернути до 30.01. 2014 року, що стверджується даними розписки. 08 березня 2014 року позивач знову позичив для відповідача 6570 грн., та ці кошти [PERSON] зобов'язувався повертати щомісячними платежами по 1000 грн., про що свідчать дані розписки. Загальна сума позики наданої [PERSON] для [PERSON] за вказаними договорами позики становить 62070 грн. Відповідачем сплачено борг 06 вересня 2013 року - 1065 грн., 10 вересня 2013 року - 16465 грн., 08 вересня 2013 року - 1000 грн., 06 березня 2013 року - 690 грн., а всього сплачено - 19220 грн., що стверджується поясненнями [PERSON] а також даними розписок. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж саму кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно до ч.1, 2 ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 170 грн. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як вбачається із матеріалів справи позивач довів, надавши суду розписки написані власноручно відповідачем, про те що останній отримав у нього як позику гроші в загальній сумі 62070 грн., та повернув лише 19220 грн. Дані докази у відповідності до вимог зазначеної статті ЦК є належними та допустимими щодо доказування факту наявності укладення договору позики, та його виконання. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач, як на заперечення факту щодо отримання ним від [PERSON] меншої суми позики ніж зазначеної у розписці від 31 серпня 2012 року, неотримання позики 08 березня 2014 року, та повернення позивачу всієї суми взятого ним боргу, належних та допустимих доказів суду не надав. Також, [PERSON] не підтверджено, що написання ним розписок, зокрема 08 березня 2014 року було здійснено внаслідок застосування [PERSON] до нього погроз насильством. Таким чином, в ході судового розгляду підтверджено, що відповідач допустив порушення умов згаданих договорів позики, за якими ним не повернуто позивачу гроші в загальній сумі 42850 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч.2 ст. 1050 названого Кодексу якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), що має місце за договором позики укладеного сторонами від 08 березня 2014 року, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оскільки за вказаним договором позики [PERSON] щомісячно не сплачував для [PERSON] гроші по 1000 грн., тому є законною вимога позивача про дострокове повернення відповідачем позиченої за цим договором всієї суми позики. Відповідно до 84, 88 ЦПК підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved