Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11392369000 від 10.09.2008 року в сумі 48 198 грн. 82 коп. На підтвердження своїх вимог вказував, що [PERSON] за кредитним договором від № 11392369000 від 10.09.2008 року отримав від банку кредит у розмірі 9 452 доларів США на строк користування до 09.09.2015 року під 13,5 % річних. Зі співвідповідачами [PERSON] та [PERSON] цього ж дня були укладені два договори поруки, відповідно до яких вони поручилися перед банком за виконання [PERSON] своїх зобов'язань у повному обсязі. [PERSON], не здійснює платежів у рахунок погашення заборгованості, чим порушує умови договору, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідачі не заперечували проти того, що вони дійсно укладали договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу та два договори поруки. Однак вказували, що відповідно до абзацу другого п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів. Повідомлення про таку вимогу від банку не надходило. До того ж, в силу ст. 1046 договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознакам. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти в такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Банк фактично надав [PERSON] кредит у гривні на купівлю автомобіля. Доказом цього є квитанція № 22741000058801221042752 на перерахування 44 709,98 грн. гривень на розрахунковий рахунок автосалону за автомобіль. Також у позовні заяві не надано жодного доказу надання кредиту в доларах США. Копія заяви про видачу готівки № 27 від 10.09.2008 року є фальшивим документом з підробленим підписом [PERSON] Незаконною є також вимога сплатити 48198,82 грн., так я к в період з 10.09.2008 року по 21.07.2011 року вони [PERSON] повернув банку 50 862,92 грн. Представник позивача Бідник А.А. подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримував. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Інші співвідповідачі в судове засідання не прибули. Судом встановлено та не заперечується відповідачами, що між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] 10.09.2008 року був укладений договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 9 452 доларів США 00 центів на строк користування до 09.09.2015 року зі сплатою процентів з розрахунку 13,5 % річних (а.с. 7). Відповідно до п. 1.2.1 сума кредиту 9 452 доларів США дорівнює еквіваленту 45 855,43 грн. за курсом Національного банку України на день укладення договору. В силу п. 1.2.3. банк надає [PERSON] кредит шляхом зарахування кредитних коштів на його поточний рахунок №[NUMBER] у банку. Цільовим призначенням кредиту в силу п 1.2.4. є придбання автомобіля. П 1.2.6. визначено, що терміни повернення кредиту встановлені Графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору (а.с. 8,9). Строк сплати процентів з 01 по 25 число включно кожного місяця, наступного за тим, за яким банком були нараховані проценти. Заповнюючи заяву-анкету позивальника на отримання кредиту [PERSON] в пункті 8 чітко вказав, що бажає отримати кредит у доларах США (а.с. 97). З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором 10.09.2008 року між банком та відповідачами [PERSON] та [PERSON] були укладені договори поруки № 228076 та № 228072 відповідно (а.с. 10-13). Пунктом 1.1. договорів поруки передбачено, що поручителі зобов'язалися перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, в повному обсязі. Згідно п. 1.3. даних договорів [PERSON] та [PERSON] відповідає перед банком у тому ж обсязі, що й [PERSON], у тому числі за повернення основної суми боргу, відсотків, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених Кредитним договором. Відповідно до п. 1.4. договорів поруки відповідальність відповідачів є солідарною. У жовтні 2011 року банк звертався до відповідачів із письмовими вимогами сплатити заборгованість (а.с. 14-16), однак доказів надіслання рекомендованих листів, як то було обумовлено п. 5.7. договорів поруки, чи їх отримання відповідачами суду не надано. Відповідач [PERSON] вказує, що він не підписував заяву на видачу готівки № 26 від 10.09.2008 року, примірник 1. Це підтверджено і висновком судової почеркознавчої експертизи № 10312 від 29.01.2014 року, відповідно до якої в рядку «Підпис» отримувача виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 166). Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). П. 10 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року роз'яснено, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи, що [PERSON] бажав отримати кошти в доларах США, договором була обумовлена сума кредиту в доларах США, що дорівнює еквіваленту в гривнях, грошовою одиницею України є гривня, і ці кошти, а саме долари США, перераховані в гривню, були зараховані на поточний рахунок [PERSON] та в подальшому використані на придбання автомобіля, тобто в силу ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало внутрішній волі, а правочин - спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, вимоги банку є законними та обґрунтованими. Не підписання [PERSON] заявки на видачу готівки № 27 від 10.09.2008 року, примірник 1, не спростовує того факту, що кошти [PERSON] отримав. Так, згідно з п. 1.2.4. Кредитного договору визначено, що кредит надається позичальнику для його особистих потреб, а саме, на придбання автомобіля. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] за [PERSON] зареєстрований на праві власності придбаний на кредитні кошти автомобіль DAEWOO Lanos TF69Y, реєстраційний номер [NUMBER]. Також факт одержання кредитних коштів у сумі 9452 доларів США підтверджується заявами поданими [PERSON] до банку, зокрема, заявою від 10.09.2008 року, в якій [PERSON] надає згоду на оформлення поручительства по його кредитному договору в АТ «УкрСиббанк» в розмірі 9452 доларів США. 12.01.2009 року [PERSON] звертався до банку із заявою, в я якій просив надати йому можливість погашати валютний кредит за курсом 4,85 гривні за один долар США в зв'язку з тим, що внаслідок зростання курсу долара США він не має можливості погашати заборгованість. Вказані обставини та зібрані по справі докази свідчать про те, що [PERSON] отримав у АТ «УкрСиббанк» кредит у розмірі 9452 доларів США в еквіваленті до гривні, однак у порушення вимог ст. 629 ЦК України зобов'язання по поверненню кредитних коштів не виконує належним чином. Згідно з розрахунами позовних вимог станом на 20 грудня 2011 року заборгованість [PERSON] перед банком по кредиту становить : - сума простроченої основної заборгованості по кредиту - 5 625 доларів США 13 центів. - сума простроченої заборгованості по процентам за користування кредитом - 332 доларів США 12 центів. Сума заборгованості становить 5 975 доларів США 25 центів, що по курсу НБУ станом на 20.12.2011 року (1 долар США = 7,989900 гривень) становить 47 597, 84 грн. - сума пені за несвоєчасне погашення простроченої заборгованості за кредитом - 63,59 грн. - сума пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 37 ,39 грн. - одноразовий штраф (згідно умов Кредитного договору) - 500 грн. Суд не погоджується із стягненням з відповідача [PERSON] суми одноразового штрафу в розмірі 500 грн., оскільки такий пункт у договорі про надання споживного кредиту відсутній, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Таким чином, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути суму: 47 597, 84 грн. + 63,59 грн. + 37,39 грн. =47 698,82 грн. Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ч. 1 ст. 612 ЦК України наголошує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 546, ч. 1,3 ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. В силу ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Зміст кредитного договору та договору поруки не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі, а тому підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial