Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки, третьої особи про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зазначаючи, що 25.02.1971 року виконкомом Скадовської міської ради вирішено виділити земельні ділянки [PERSON] площею 350 кв.м. по вул. Чкалова, 31-а (Чкалова, 38) та [PERSON] площею 550 кв.м. по вул. Чкалова, 31 (Чкалова, 36) в м. Скадовськ. Зазначає, що за генеральним планом від 20.09.1954 року ширина проїзду становила 3,30 м. Вказані земельні ділянки з будівлями перейшли у власність йому та відповідачці й починаючи з 2004 року сторони ведуть судові спори з приводу користування ними. В 2007 році спір вирішено по суті з прийняттям мирової угоди, умови якої виконані й згідно акту державного виконавця ширина проїзду загального користування становить 3,30 м., з урахуванням ЛЕП. З додатку № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 52/12 від 14.11.2012 року вбачається, що ширина проїзду складає 3,40 м., проте, як стверджує позивач, на ньому не відображено опору ЛЕП, від якої обраховували розміри, оскільки усі заміри проводять від виступаючих конструкцій. Посилаючись на вказані обставини та вчинення відповідачкою дій щодо звуження проїзду шляхом перенесення огорожі, позивач просив усунути перешкоди з боку відповідачки у користуванні ним земельною ділянкою загального користування проїздом шляхом знесення збудованого паркану з південної сторони та встановлення його таким чином, щоб ширина проїзду становила не менше 3,30 м. від виступаючої опори лінії електропередач, а також стягнути понесені судові витрати. Позивач та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, що вказані в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, так як вважала заявлені вимоги необґрунтованими та безпідставними. Представник Скадовської міської ради Херсонської області [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначила, що виконання замірів земельних ділянок не входить до компетенції міської ради. Вважала, що сторони не позбавлені права звернутися до власника опори для її можливого перенесення з метою вирішення спору щодо проїзду загального користування. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, розглянувши подані документи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до таких висновків. Згідно ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60, ч.ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 4 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України (далі ЗК України), держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 38 ЗК України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Згідно ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Згідно з ч.ч. 2, 3, 5 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Судом встановлено, що згідно рішення від 25.02.1971 року № 19 виконкомом Скадовської міської ради вирішено виділити земельні ділянки [PERSON] площею 350 кв.м. по вул. Чкалова, 31-а (в подальшому Чкалова, 38) та [PERSON] площею 550 кв.м. по вул. Чкалова, 31 (в подальшому Чкалова, 36) в м. Скадовськ (а.с. 4). Вказані земельні ділянки з будівлями перейшли у власність позивача та відповідачки, що визнано сторонами, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Як вбачається з копії генерального плану (схеми) від 20.09.1954 року ширина проїзду до земельних ділянок становила 3,30 м. (а.с. 5). Також в матеріалах справи міститься копія генерального плану (схеми) від 22.03.1971 року розташування проектованих будівель на відведеній земельній ділянці по вул. Чкалова, 31-а квартал 40 в м. Скадовськ технічним бюро при архітектурі, згідно рішення Скадовського виконкому від 25.02.1971 року № 19 для індивідуальної забудови при площі ділянки 350 кв.м. у користування [PERSON], оригінал якого (наявний у [PERSON]О.) оглянуто в судовому засіданні, в якому ширина проїзду міського земельного фонду становить 3,00 м. (а.с. 22). В інвентарній справі на будинок по вул. Чкалова, 38 в м. Скадовськ Херсонської області також наявний вказаний генеральний план, копію якого долучено до матеріалів цивільної справи, де ширину проїзду міського земельного фонду не зазначено (а.с. 93). Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 12.12.2007 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 24.01.2008 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки і встановлення сервітуту та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], Скадовської міської ради Херсонської області, про захист прав землекористування і усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою було закрито провадження у зв'язку з затвердженням мирової угоди, за умовами якої [PERSON] зобовязалась добровільно перенести огорожу земельної ділянки домоволодіння з боку проїзду загального користування таким чином, щоб ширина проїзду була 3,30 м., а [PERSON] зобовязався перенести ворота на відстань 9,25 м. в сторону проїзду загального користування (а.с. 32-33). Суд звертає увагу, що в указаній ухвалі відсутні будь-які посилання на висновки судових будівельно-технічних експертиз. Як вбачається з акту державного виконавця від 13.12.2012 року та постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2012 року умови мирової угоди виконані [PERSON] (а.с. 7-8). З відповіді ПАТ ЕК Херсонобленерго в особі Скадовського РЕЗ і ЕМ від 02.11.2015 року з приводу вказаної опори вбачається, що повітряна лінія введена в експлуатацію у 1963 році, та реконструйована у 2007 році, при цьому траса ЛЕП не змінювалась (а.с. 29). Із відповіді Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області адресованій [PERSON] на його звернення по факту встановлення огорожі, повідомлено про перенесення [PERSON] 13.04.2013 року огорожі в бік проїзду на 0,5 м., тим самим звузивши його ширину (а.с. 9). Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 03.06.2014 року встановлено факт побудови огорожі [PERSON] та її знищення шляхом руйнування фундаменту [PERSON] (а.с. 68-69), що відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню. В подальшому на звернення [PERSON] питання про вчинення [PERSON] дій, повязаних з перенесенням огорожі земельної ділянки по вул. Чкалова, 38 у сторону проїзду загального користування, розглядалися виконкомом Скадовської міської ради Херсонської області та Скадовським районним відділом Управління Державної Служби України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області з наданням відповідних рекомендацій, що підтверджується листами від 29.10.2013 року та 04.11.2013 року відповідно (а.с. 10, 12). Рішенням Скадовської міської ради Херсонської ради від 31.07.2014 року № 805 [PERSON] рекомендовано південну сторону паркану території земельної ділянки по вулиці Чкалова, 38 у м. Скадовськ, перенести так, щоб ширина проїзду загального користування, була не менш ніж 3,30 м. як передбачено рішенням суду (а.с. 13). Як вбачається з протоколу від 02.06.2014 року, [PERSON] під час розгляду вказаного земельного спору пояснювала, що перевстановлює паркан частини свого подвіря у південну сторону (у сторону проїзду загального користування) згідно рішення суду від 12.12.2007 року, по мировій угоді. При огляді перспективи встановлення цього паркану зясовано, що частина проїзду загального користування (між парканом та електричною опорою) буде звужений до 2,90 м., що суперечить рішенню суду (а.с. 31). Як вбачається з копії додатку № 1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 52/12 від 14.11.2012 року, ширина проїзду загального користування до земельних ділянок № 36, 38 по вул. Чкалова в м. Скадовськ на час проведення експертизи на його початку становила 3,4 м. (а.с. 6). Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що окремого питання з приводу проїзду загального користування до земельних ділянок № 36, 38 по вул. Чкалова в м. Скадовськ в ухвалі суду, за наслідками якої було надано висновок судової будівельно-технічної експертизи № 52/12 від 14.11.2012 року, судом не ставилось, нею було здійснено заміри вказаного проїзду від меж земельних ділянок без урахування опори лінії електропередач. З огляду наведеного, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено встановлення відповідачкою на момент розгляду справи огорожі не у відповідності з умовами ухвали суду від 12.12.2007 року. Посилання позивача на відповіді міської ради від 29.10.2013 року, 05.10.2015 року та Скадовського РВУДС України з надзвичайних ситуацій у Херсонській області від 04.11.2013 року є недостатніми, оскільки відсутні дані про спосіб та виконання відповідних замірів уповноваженими на те особами. Обставини встановлені Скадовським РВ УМВС України в Херсонській області про перенесення [PERSON] огорожі в бік проїзду на 0,5 м. також не підтверджують доводів позивача, оскільки як зазначалось вище судовим рішенням встановлено знищення в подальшому [PERSON] вказаної огорожі. Суд також не приймає як доказ на підтвердження доводів позивача рішення Скадовської міської ради Херсонської ради від 31.07.2014 року № 805, оскільки із протоколу до вказаного рішення вбачається, що при огляді перспективи встановлення паркану зясовано, що частина проїзду загального користування (між парканом та електричною опорою) буде звужений до 2,90 м., що суперечить рішенню суду. Тоді як в ухвалі суду від 12.12.2007 року зазначено зобовязання [PERSON] перенести огорожу з боку проїзду загального користування таким чином, щоб ширина проїзду загального користування становила 3,30 м. без зазначення її виміру від опори лінії електропередач, яку також не відображено в генеральному плані. На виконання вимог ч. 2 ст. 10 ЦПК України, 10.12.2015 року судом розяснювалось право позивача звернутись до суду із заявою про призначення експертизи для зясування вищевказаних обставин та можливі наслідки невчинення вказаної процесуальної дії, проте позивач відмовився від проведення експертизи й в подальших судових засіданнях відповідного клопотання не заявляв. Посилання представника позивача на пояснення відповідачки з приводу збільшення за останній час її земельної ділянки, судом не приймаються з підстав відсутності доказів такого збільшення за рахунок перенесення огорожі [PERSON] в сторону проїзду загального користування, а позивач після відповідних розяснень судом, відмовився скористатися правом на звернення із заявою про призначення експертизи з цього приводу. З огляду наведених в сукупності обставин суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed