Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом встановлення режиму окремого проживання строком на три роки. В обгрунтування позовної заяви зазначає, що з 12.05.2017 року перебуває в шлюбі з відповідачкою. Сімейне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, що в свою чергу призводило до сварок між ними. Внаслідок зазначених вище обставин, сумісне проживання в одному будинку, тимчасово стало неможливим, тому з червня 2019 року сторони фактично припинили спільне проживання. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позов підтримує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, 11.03.2020 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до положень ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 904, позивач та відповідачка перебувають у шлюбі з 12.05.2017 року. Положення\~ст. 119 СК України\~передбачають, що за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Позивач та відповідачки до червня 2019 року проживали разом та вели спільне господарство, однак через постійні сварки, які виникали внаслідок відсутності взаємопорозуміння, вони тимчасово проживають за різними адресами. Відповідно до\~ст. 56 СК України\~дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі\~ст. 120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Як роз`яснює п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей\~119,\~120 СК, судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку\~ст.119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Аналізуючи зміст\~ст. 119 СК України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. Позивач просить встановити режим окремого проживання строком на три роки. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. Дослідивши докази по справі, приймаючи до уваги те, що подружжя тимчасово проживає за різними адресами, спільне проживання унеможливлюється постійними суперечками, їх сімейні відносини припинені з червня 2019 року, а шлюб останні розривати бажання не мають, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та встановлення режиму окремого проживання подружжя.

Outcome: approved