Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, за уточненими позовними вимогами (а.с. 67) просив стягнути на свою користь з Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» 12 420 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, що завдана позивачу внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тастягнути 10 000 гривень з відповідача [PERSON] - на відшкодування завданої моральної шкоди, посилаючись на таке. 10 січня 2013 року приблизно о 09 годині 40 хвилин на регульованому світлофорним об'єктом перехресті вулиць М.Грушевського та Ак. Воробйова сталося зіткнення автомобіля марки «МАЗ», модель 533702, д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався по вул. М.Грушевського від вул. Паркової в напрямку вул. Шилова, та автомобіля, належного позивачу, який рухався в зустрічному напрямку та виконував поворот ліворуч. В результаті зіткнення обидва автомобілі отримали технічні пошкодження. Оскільки автомобіль марки «МАЗ», яким керував водій [PERSON], на момент настання дорожньо-транспортної пригоди належав КП «Теплопостачання міста Одеси», позивач вважає, що завдану йому майнову шкоду в результаті зазначених дій, має відшкодувати саме власник автомобіля марки «МАЗ», модель 533702, д/н [NUMBER], - КП «Теплопостачання міста Одеси». Відповідачами відшкодування шкоди в розмірах, що зазначені в позовних вимогах [PERSON], на теперішній час не здійснено. Представник відповідача КП «Теплопостачання міста Одеси» в судове засідання з'явився, подав заперечення проти пред'явленого позову, проти задоволення якого заперечував, посилаючись на те, що винну особу у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 10 січня 2013 року, не встановлено, позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували істинність його версії подій, а, відтак, вина водія [PERSON] не доведена, з огляду на що дії відповідача не могли призвести до завдання матеріальної та моральної шкоди позивачу. У подальшому відповідача КП «Теплопостачання міста Одеси» в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Залучений до участі у справ в якості відповідача [PERSON] в судове засідання з'являвся, не визнавав своєї вини у настанні ДТП та завданні зазначеної шкоди. В подальшому, цей відповідача в судові засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання сповіщався в установленому законом порядку, про причини такої неявки письмових пояснень суду не надав. У судові засідання 24 жовтня 2014 року та 30 грудня 2014 року відповідачі, їх представники не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Суд у зв'язку з їх неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачів, які не з'явились, у загальному порядку розгляду справи, оскільки сторони скористався наданими їх процесуальними правами, висловивши свої правові позиції щодо позову, надавши відповідні документи на обґрунтування своїх правових позицій. Позивач у судове засідання від 30 грудня 2014 року також не з'явився, про судове засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 18 вересня 2013 року позов [PERSON] до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про відшкодування завданої майнової та моральної шкоди в частині вимог, пред'явлених до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», - залишено без розгляду (а.с. 86). Суд вислухав пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, за наслідками чого вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів, результатів проведеної судової експертизи. Щодо обставин виникнення в сторін майнової шкоди. 10 січня 2013 року на регульованому світлофорним об'єктом перехресті вулиць М.Грушевського та Ак. Воробйова сталося зіткнення автомобіля марки «МАЗ», моделі 553702, д/н [NUMBER], що належить КП «Теплопостачання міста Одеси», під керуванням водія [PERSON], та автомобіля [NUMBER], який належить позивачу. Відповідно до висновку ВДАІ ОМУ ГУМВС України в Одеській області по факту ДТП від 04 лютого 2013 року за участю водіїв [PERSON] та [PERSON], причину зазначеної ДТП та винуватця пригоди не встановлено, а подальший розгляд матеріалів припинено (а.с. 132). Отже, вина жодного водіїв в порушенні Правил дорожнього руху під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення у визначеному законом порядку не встановлена. Судом призначалася судова автотехнічна експертиза у цій справі та матеріали вказаної справи неодноразово направлялися судовому експерту Одеського НДІ судових експертиз для проведення відповідної судової експертизи (а.с.154, 183). Відповідно до висновку № 5743 судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин зіткнення зазначених автомобілів МАЗ і БМВ у зв'язку з принциповими протиріччями пояснень водіїв та очевидців про обставини пригоди, які містяться в представлених судом матеріалах справи, вирішення питань суду експертним шляхом не є можливим. При цьому, стороною позивача протягом усього часу розгляду справи не надано переконливих та достовірних доказів на доведення викладеної цією стороною версії подій. Таким чином вина водія [PERSON] у настанні досліджуваної ДТП суд не має підстав вважатися доведеною. Належні до застосування норми права та розподілу тягаря доведення. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Таким чином, у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки питання про її відшкодування вирішується за загальними правилами особою, винною у її завданні. Таким чином відшкодування завданої шкоди у спірних правовідносинах має відбуватися залежно від вини певної особи та за умови доведення наявності інших умов (підстав) для цивільно-правової відповідальності у деліктних цивільних правовідносинах. Окрім недоведеності факту вини водія [PERSON] у настанні ДТП, суд має констатувати, що матеріали справи не містять доказів для встановлення протиправного характеру дій водія [PERSON] та причинно-наслідкового зв'язку між цими діями та наслідками, що виникли внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, як вини [PERSON], так й інших умов настання цивільно-правової відповідальності у досліджуваних відносинах не встановлено, що виключає можливість притягнення цієї особи цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, а так само й відповідальності власника транспортного засобу автомобіля марки «МАЗ», моделі 553702, д/н [NUMBER], - КП «Теплопостачання міста Одеси». Щодо посилання позивача на положення ст. 1187 ЦК України, то цим правилом регулюється відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, третім особам. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, що мало місце під час дорожньо-транспортної пригоди 10 січня 2013 року, регулюється положенням ст. 1188 ЦК України. Таким чином, у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки питання про її відшкодування вирішується з врахуванням принципу вини. Згідно з положеннями пункту 8 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. З огляду на вказане, судом констатується недоведеність наявності підстав, як стверджує позивач, для того, щоб встановити, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON], а також, що його дії знаходяться у причинному зв'язку з негативними наслідками, які настали. Судом встановлено, що вимоги позивача ґрунтуються лише на припущеннях, що, за відсутності преюдиційності вини відповідача та причинного зв'язку між його діями на наслідками у виді заподіяння шкоди позивачу, зобов'язує суд дійти висновку про необхідність відмовити у задоволенні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди. Щодо відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Так, у відповідності до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, але відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, моральну шкоду повинна відшкодовувати особа, яка визнана винною у скоєні цієї дорожньо-транспортної пригоди. Проте, як вже зазначалося, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень позивача про вину [PERSON] у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди й про те, що його дії знаходяться у причинному зв'язку з наслідками, які настали. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказів.

Outcome: dismissed