Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом відповідачки про поділ горища. В судовому засіданні довірена особа позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що житловий будинок, який розташований у с. Старий Косів по вул. Миру № 102 Косівського району Івано-Франківської області належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Згідно договору дарування житлового будинку від 25.04. 1997 року, [PERSON] є власником 4/10 частин першого поверху житлового будинку, а [PERSON] належить 5/10 частин першого поверху житлового будинку. Згідно договору дарування житлового будинку від 18.05.1993 року, [PERSON] подарував [PERSON] ([PERSON]) Mapiї Миколаївні 1/10 частину житлового будинку, яка є мезоніном та розташована на другому поверсі житлового будинку. Рішенням Вербовецької сільської ради від 28.02.2011 року № 22 [PERSON] надано дозвіл на реконструкцію 1/2 частини житлового будинку під мансардне приміщення. Згідно акту обстеження домогосподарства [PERSON] i [PERSON], комісія прийшла до висновку, що сторони не можуть вирішити питання мирним шляхом, а тому пропонує вирішити cпip у судовому порядку. Рішенням Косівського районного суду від 07 липня 2005 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, що закріплена за господарством та знаходиться в с. Старий Kociв по вул. Миру, 102 Косівського району Івано-Франківської області та виділено ділянку, успадковану по заповіту відповідно до варіанту поділу земельної ділянки. Просить позов задоволити, виділити [PERSON] у власність частину допоміжного приміщення горища, що відповідає його частці у житловому будинку за адресою: с. Старий Косів по вул. Миру № 102 Косівського району Івано-Франківської області. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги заперечила та суду пояснила, що позивач на початку 2011 року без погодження з нею, без отримання дозволу у встановленому законом порядку та без виготовлення містобудівної документації, провів реконструкцію покрівлі належного їм порівну житлового будинку, в результаті чого перекрив доступ до належної їй частини горища. Стверджує, що позивач продовжував самовільне будівництво на горищі без її згоди на таке переобладнання і у зв'язку із такими діями [PERSON] вона не може користуватись належною їй частиною горища. В позові просить відмовити. Вислухавши сторонни та вивчивши матеріали справи, суд важає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Косівської державної нотаріальної контори 25.04.1997 року за реєстром № 424-Д, [PERSON] є власником 4/10 частин першого поверху житлового будинку, а [PERSON] належить 5/10 частин першого поверху житлового будинку (а.с. 10). Згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Косівської державної нотаріальної контори 18.05.1993 року за реєстром № 675-А, [PERSON] подарував відповідачці по справі 1/10 частину житлового будинку, яка є мезоніном та розташована на другому поверсі житлового будинку (а.с. 9). Вказані частки спільного майна сторонами не оспорюються та визнаються. При цьому, за названими договорами обом співвласникам визначені у користування конкретні приміщення. Горище ж залишилось у їх спільному користуванні. Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні. У відповідності до ст. 325 ЦК України, фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. Згідно зі ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. А згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом ч. 1 ст. 369 ЦК України усі учасники спільної сумісної власності спільно володіють та користуються спільним майном, тобто за загальним правилом мають одержати реальну можливість володіти та користуватися спільним майном у натурі. Інше правило може бути встановлено за домовленістю між ними. З огляду на це, кожен із співвласників може вимагати доступу до володіння та користування усім спільним майном. Будь-які дії співвласників будинків щодо допоміжних приміщень, можливі тільки за згоди всіх співвласників даних допоміжних приміщень. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, з огляду на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.05.2015 року, в якому зазначено, що жилий будинок, що знаходиться в с. Старий Кociв по вул. Миру, 102 Косівського району Івано-Франківської області, належить його співвласникам на праві спільної часткової власності, до цього часу реально між співвласниками не поділений, частини будинку не стали обєктом приватної власності, хоч між ними встановлено порядок користування приміщеннями, а горище спірного будинку залишилось у їх спільному користуванні. Крім цього, в технічному паспорті та експлікації приміщень до плану житлового будинку (а.с. 4-8), горище не зазначено у будь-якій власності сторін. Отже, горище повинно перебувати у їх спільному користуванні, а в позові слід відмовити. Посилання позивача на можливість виділення йому частини горища, як учаснику обєднання співвласників багатоквартирного будинку, є безпідставними, оскільки таке обєднання, як того вимагає ЗУ «Про обєднання співвласників багатоквартирного будинку», не створено і не зареєстровано. У відповідності до висновку № 025/БТ-15 судової будівельно-технічної експертизи визначено можливі варіанти розподілу спірного горища (а.с. 90-103). У відповідності до ст. 147 ЦПК України висновок експерта в цивільній справі не є обов'язковим і оцінюється судом у відповідності до ст. 212 ЦПК України. Суд зазначає, що такий висновок повинен бути оцінений у повній сукупності з усіма матеріалами справи, в тому числі з викладеними нормами законодавства. На підставі ст.ст. 319, 321, 325, 356, 364, 369 ЦК України,

Outcome: approved