Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.02.2020 року відповідач отримав від нього в борг грошові кошти у розмірі 40 000 гривень та зобов`язався їх повернути через три місяці, а саме 03.06.2020 року, отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його власною розпискою та свідками. В обумовлений термін відповідач борг не повернув, таким чином, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 40 000 гривень, суму інфляційних витрат за період з 03.05.2020 року по 26.06.2020 року у розмірі 120 гривень, 3 % відсотки річних з простроченої суми за період з 03.05.2020 року по 26.06.2020 року у розмірі 178 гривень, відсотки за користування чужими коштами за період з 03.05.2020 року по 26.06.2020 року у розмірі 885, 48 гривень та судові витрати. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.09.2020 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 18.01.2021 року призначено провести заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Встановлено, що 03 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень, які відповідач [PERSON] прийняв та зобов`язався повернути в строк до 03 червня 2020 року, про що написав відповідну розписку /а.с. 5/. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У вищевказаний строк, як і на момент звернення з позовом до суду, відповідач не повернув позивачу вищевказані грошові кошти, тобто не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, суд проходить до висновку, що відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства не виконав прийняті на себе зобов`язання та до теперішнього часу не повернув позивачу суму, яку отримав у нього внаслідок укладання договору позики. У зв`язку із чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем нараховано суму інфляційних збитків та суму 3% річних з простроченої суми за період з 03.05.2020 року по 26.06.2020 року. Необхідно зазначити, що вказані розрахунки повинні здійснюватися з 04.06.2020 року, так як 03.06.2020 року є останнім днем сплати боргу. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума інфляційних збитків за період з 04.06.2020 року по 26.06.2020 року у розмірі 80 (вісімдесят) гривень та сума 3 % річних з простроченої суми у розмірі 85 (вісімдесят п`ять) гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування чужими коштами у розмірі 376 (триста сімдесят шість) грн. 98 коп. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 827 (вісімсот двадцять сім) грн. 68 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial