Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на квартиру, виселення з квартири зі зняттям з реєстраційного обліку та стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.12.2007 року між банком ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DODWG40000002287, і останній отримав кредит в сумі 68 175,00грн., зі сплатою 15% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном 12.03.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором позичальник [PERSON] зобов'язався повертати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у відповідності до графіку платежів, узгодженого із банком, і погасити його в строк до 12.03.2018 року. Проте взяті на себе зобов'язання відповідач не виконував, а тому станом на 20.06.2012 року у нього утворилась заборгованість по кредитному договору в сумі 103 623,55 грн. В забезпечення вказаних вище зобов'язань між сторонами був укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку квартиру, загальною площею 41,80 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки - 90900,00 грн. 28.01.2013 року Вугледарським міським судом було винесено заочне рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено, визначено суму заборгованості, звернено стягнення на предмет іпотеки та зобов'язано відповідача виселитися з квартири і знятися з реєстрації. 10.04.2013 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення. Ухвалою від 13.09.2013 року вищевказане рішення було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. В процесі нового розгляду справи, позивач уточнив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 137 203,04 грн., яка утворилась у відповідача станом на 04.11.2013 року, звернувши стягнення заборгованості по отриманому кредиту на квартиру, виселивши з неї відповідача та інших членів його родини, зі знятям з реєстрації, а також стягнути судовий збір. Представник позивача до початку судового засідання надав суду письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування, просив суд розглянути справу без участі відповідача та його представника, постановивши заочне рішення, за наявними матеріалами справи, так як відповідач навмисне не з'являється в судові засідання. Відповідач, [PERSON] та його представник [PERSON], в судове засідання не з'явилися, про час та дату слухання справи повідомлялися неодноразово, належним чином, як судовими повістками, рекомендованим листом, які він навмисно не отримував і ті поверталися до суду, також через об'яву в пресі і по вказаному ним телефону, але про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає неявку в судове засідання без поважних причин і можливим у відповідності до ч.4 ст.169 ЦПК України, розглянути справу без його участі та участі його представника, за наявними матеріалами справи та врахувавши їх позицію, викладену в письмових запереченнях. Відповідач вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивач звернув стягнення в сумі простроченої заборгованості і суми основного зобов'язання, хоча строк погашення його не наступив ще як одне ціле. Заборгованість по основному зобов'язанню, строк якого ще не наступив, повинно бути вказано окремими сумами, як по тілу кредиту, так і по відсоткам, зі щомісячним розмежуванням за весь період дострокової вимоги. Із руху коштів по рахунку вбачається, нарахування грошових коштів за повернення із відступлення зобов'язання. Позивач не надав суду нотаріально затвердженого підтвердження щодо укладення такого правочину щодо відступлення прав. Крім того, позивачем незаконно включено в суму, що підлягає зверненню до стягнення, суму пені в розмірі 36 048,72 грн., так як позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення пені. Оскільки в договорі про іпотечний кредит не визначено строк, в який відповідач повинен погасити пеню, то відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України по зобов'язанням, обчислення строку позовної давності розпочинається з дня коли у кредитора виникає таке право, пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Враховуючи, що про порушення зобов'язання відповідачем, позивач узнав 12.01.2009 року, коли той не сплатив черговий щомісячний платіж, а звернувся до суду лише 25.07.2012 року, тобто після спливу трирічного строку після початку порушення зобов'язання, чим сам спонукав збільшенню розміру неустойки по кредитному договору, і в порушення строків позовної давності нарахував неустойку за весь період, що є незаконним. Що стосується виселення із квартири відповідача, то відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України, на момент звернення позивача до суду та на момент розгляду справи у суді, процедури виселення відповідача та підстави - відсутні. Крім того, відповідно до п.42 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 30.03.2012 року встановлено, що в резолютивній частині рішення суду, в разі задоволення позову про стягнення заборгованості на предмет іпотеки повинен відповідати вимогам ст.39 Закону України «Про іпотеку» та положенню п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України, а саме, в ньому повинно бути вказано його складові, які підлягають виплаті іпотекодержателю із вартості предмету іпотеки; спосіб реалізації предмету іпотеки - шляхом проведення публічних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання іпотекодержавцю права на продажу предмета іпотеки; початкова вартість предмету іпотеки для його подальшої реалізації. Проте вартість предмета іпотеки на момент його придбання і на дату розгляду справи за 5 років змінилась, а тому необхідно встановити риночку вартість квартири на даний час та визначити дійсну суму заборгованості, стягнення якої необхідно звернути на предмет іпотеки. Суд дослідивши письмову заяву представника позивача, заперечення представника відповідача, матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 12.12.2007 року між банком ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DODWG40000002287, і останній отримав кредит в сумі 68 175,00грн., зі сплатою 15% на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном 12.03.2018 року. В забезпечення вказаних вище зобов'язань між сторонами був укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку квартиру, загальною площею 41,80 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], та яка належить йому на праві приватної власності (а.с.7-13). Відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконував, і тому станом на 04.11.2013 року у нього утворилась заборгованість по отриманому кредиту, яка за підрахунком позивача становить - 137 203,04грн., та складається із: заборгованості по отриманому кредиту в сумі - 64415,20грн., суми заборгованості по процентах за користування кредитом - 36739,12 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, в сумі - 36 048,72 грн. Якщо судом - сума боргу по основному кредиту 64 419,20 грн. та нараховані проценти за користування кредитом 36 739,12 грн. не викликають сумніву і фактично визнані відповідачем, але сума пені не відповідає вимогам діючого законодавства і підлягає зниженню. У відповідності до ч.1, ч.2 п.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік. Крім того, договором про іпотечний кредит позивачу визначено право нараховувати пеню, проте не визначено строк на протязі якого відповідач зобов'язаний погасити пеню, а тому відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Враховуючи, що про порушення відповідачем зобов'язання позивач узнав ще 12.01.2009 року, коли той не сплатив черговий щомісячний платіж, а в суд звернувся лише 25.07.2012 року, тобто понад трирічний строк, після початку порушення зобов'язання, чим сам штучно сприяв збільшенню розміру неустойки (пені)по кредитному договору, з урахуванням ст.258 ЦК України, за один рік від моменту подачі позову. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] неустойку (пеню) лише в сумі 22375,79 грн., за період з 25.07.2012 року по 04.11.2013 року, в іншій частині стягнення суми необхідно відмовити, з вище зазначених причин. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] дійсно не виконував взяті на себе зобов'язання по кредитному договору № DODWG40000002287 від 12.12.2007 року, незважаючи на те, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 15.06.2012 року направляв відповідачу, рекомендованим листом, письмову вимогу щодо дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом і нарахованих штрафних санкцій, та попередив, що у разі невиконання вказаної вимоги, буде розпочате звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.15, 143-144). Право позивача задовольнити свої вимоги за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки передбачено відповідними нормами Закону України «Про іпотеку», Цивільного кодексу України (ст. ст. 589, 590), а також договором іпотеки. Так, згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3. ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Право Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлене Конституцією України та ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначені положеннями ст. 38 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку». З огляду на те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов'язань в строки, передбачені договором кредиту, належним чином не виконує, що дає позивачу право вимоги про дострокове повернення суми за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому суд знаходить позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» такими, що підлягають задоволенню в цій частині позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Згідно довідок з Вугледарського міського сектору ГУ ДМС в Донецькій області в квартирі [ADDRESS] та довідки з ОСББ «Олімп», в зазначеній квартирі значиться зареєстрованим [PERSON], з 12.08.2008 року по теперішній час, інших зареєстрованих осіб немає (а.с.51-52). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині виселення відповідача з житла, яке є предметом іпотеки за адресою: Донецька область, м. Вугледар, вул. Шахтарська, буд. №32, кв.№56, підлягає задоволенню, а сам відповідач - виселенню. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користуванням житловим приміщенням. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк» сплачені ним при подачі позовної заяви суми судового збору у розмірі 1143,54 грн. На підставі викладеного, ст.ст.33,38,39,40 Закону України «Про іпотеку» ст.ст. 526, 527, 530, 536, 610, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial