Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 24.11.2010 року між відповідачами та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] передав відповідачам 22520 доларів США, а відповідачі зобов'язалися солідарно повернути [PERSON] вказані грошові кошти не пізніше 24.11.2011 року. Зазначені зобов'язання відповідачі не виконали у повному обсязі та не повернули [PERSON] грошові кошти у сумі 20720 доларів США. 21.09.2012 року між [PERSON] та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики, за умовами якого [PERSON] відступив право вимоги за вказаним договором позики позивачу. З цих підстав позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно суму боргу з урахуванням процентів за договором позики та трьох процентів річних, еквівалентну 25093 доларам США на день ухвалення рішення у справі, а також штраф (пеню) за прострочення відповідачами виконання зобов'язань в сумі 1322000 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та пояснив про обставини, зазначені у позові. Відповідач [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах інших відповідачів, проти позову заперечувала та пояснила, що вона визнає суму боргу, але вважає, що відсутні правові підстави для стягнення пені, оскільки пропущені строк позовної давності. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 24.11.2010 року між відповідачами та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] передав відповідачам 22520 доларів США, а відповідачі зобов'язалися солідарно повернути [PERSON] вказані грошові кошти не пізніше 24.11.2011 року. Зазначені зобов'язання відповідачі не виконали у повному обсязі та не повернули [PERSON] грошові кошти у сумі 20720 доларів США. 21.09.2012 року між [PERSON] та позивачем було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики, за умовами якого [PERSON] відступив право вимоги за вказаним договором позики позивачу. Ці обставини підтверджуються договором позики від 24.11.2010 року, вимогами позивача до відповідачів про повернення боргу, договором відступлення права за договором позики від 21.09.2012 року. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ч.2 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідачів суми боргу у розмірі 20720 доларів США та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 793 долари США. Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, становить 21513 доларів США (20720 доларів США + 793 долари США), що з урахуванням офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на день винесення рішення становить 262028,34 гривень. В іншій частині позовних вимог суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити з таких підстав. Так, відповідно до п.2 ч.2 ст.1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо, зокрема, позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Оскільки судом встановлено, що відповідачам за договором позики передані грошові кошти, тобто, речі, визначені родовими ознаками, вказаний договір позики є безпроцентним, а тому підстав для стягнення з відповідачів процентів за договором позики не мається. Крім того, відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пленум Вищого Господарського Суду України у п.2.8. Постанови від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснив, що пеня за порушення грошового зобов'язання обчислюється лише у відсотках до суми простроченого платежу. Установлення розміру пені у твердій грошовій сумі законом не передбачено і суперечить змістові цього поняття; відтак позовні вимоги, пов'язані із стягненням пені, обчисленої виходячи з такого розміру, не можуть бути задоволені. Таким чином, оскільки в п.7 договору позики від 24.11.2010 року штраф (пеня) передбачені у твердій грошовій сумі, а не у відсотках, цей пункт договору суперечить ч.ч.2 та 3 ст.549 ЦК України, а тому позовні вимоги про стягнення штрафу (пені), пов'язані із стягненням пені, обчисленої виходячи з такого розміру, не підлягають задоволенню. Судові витрати суд присуджує пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial