Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що йому на праві приватної власності, згідно договору купівлі-продажу від 17.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі №300, належить квартира загальною площею 30,9 кв.м., за адресою [ADDRESS]. Після здійснення правочину з купівлі-продажу і реєстрації права власності на даний об'єкт нерухомості, у належній позивачу на праві власності квартирі, залишився зареєстрований член сім'ї продавця, відповідач по справі, який виїхавши з квартири ще в серпні 2013 року, тобто майже за рік до укладення вищезазначеного договору, не знявся з реєстрації. За вказаною адресою, згідно акту відповідач [PERSON] зареєстрований, але не проживає вже більше року, і не сплачує комунальні платежі. У звґязку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не відомо. Не маючи відомостей про причину неявки відповідача, суд визнав можливим розгляд справи|речі| без його участі на підставі наявних матеріалів та доказів згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, тобто заочно. Представник третьої особи Комунарський відділ у місті Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Але надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши позивача [PERSON] всесторонньо дослідивши та оцінивши матеріали справи, виходячи з встановленого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі наданих суду доказів встановлено, що позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №300, належить квартира загальною площею 30,9 кв.м. [ADDRESS]. Право власності на вказаний будинок зареєстровано орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації. За цією адресою зареєстрований [PERSON], який за вказаною адресою не проживає. Зазначений факт підтверджується актом від 20.09.2014 р. (а.с. 7) . Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право кристування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шесть місяців після виконання рішення. Факт реєстрації відповідача за адресою квартири позивача, який є його власністю, перешкоджає останньому в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в її здійсненні, вимагає від нього додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом відміни реєстрації відповідача та усунення перешкод в користуванні квартирою. У зв'язку з наведеним суд вважає що в цій частині право позивача порушено та підлягає судовому захисту. Але суд не може погодитись з вимогою позивача щодо покладання обов'язку на третю особу, провести зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою. Так статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11.12.2003 передбачені підстави для зняття з реєстрації місця проживання згідно яких це проводиться на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), або свідоцтва про смерть. Враховуючи наведене суд вважає, що оскільки позивач не надав доказів стосовно звернення до сектору громадянства та міграції Комунарського РВ УМВС України в м. Запоріжжя з відповідним проханням, то вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial