Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що починаючи з березня 2011 року він користується домоволодінням розташованим за адресою: [ADDRESS], яке належить на праві власності в рівних частках йому та [PERSON]. Зазначив, що першими власниками вказаного домоволодіння були [PERSON] і [PERSON], після чого остання вийшла заміж за [PERSON], який прийняв після неї спадщину у вигляді частини даного домоволодіння. Потім, вказану частину домоволодіння успадкував син [PERSON] - [PERSON], а після останнього - його дружина [PERSON], яка була матір'ю позивача. Також, зазначив, що усі співвласники, тобто особи, які в порядку спадкування набували права власності на половину вказаного домоволодіння (і він у тому числі) з 1981 року добросовісно, безперервно володіли та відкрито користувалися усім вказаним домоволодінням в цілому (житловим будинком з господарськими надвірними спорудами), здійснюючи видатки на його утримання. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить визнати за ним право власності на належну [PERSON] частину зазначеного нерухомого майна за набувальною давністю. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Пояснив, що про [PERSON], як про співвласника спірного домоволодіння було відомо лише його дружині [PERSON], яка уклавши шлюб із [PERSON], нікому не повідомляла про те, хто є другим співвласником домоволодіння. Так, усі їх спадкоємці володіли і користувалися усім домоволодінням як цілим об'єктом майна, а не його частинами, не будучі обізнаними про те на кого саме зареєстровано домоволодіння та у яких часках. Пояснив, що станом на час звернення позивача до суду із даною заявою, місцезнаходження відповідача їм не відомо. За відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 10.03.2015 року, [PERSON] зареєстрованим у Київській області не значиться. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку частини дев'ятої статті 74 ЦПК України, в судове засідання не прибув. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явивсь в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2012 року, за [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 4) Дана обставина також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.07.2011 року і Витягом про державну реєстрацію прав від 29.07.2011 року (а.с. 14, 15). Згідно із витребуваної судом Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, остання містить відомості про те, що інша ? частина домоволодіння № 14 у [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (а.с. 35 - 37). Тобто, сторони є співвласниками вказаного домоволодінні в рівних частках, що також підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.03.2011 року, що містить в матеріалах інвентаризаційної справи зазначеного домоволодіння. В пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Також, в оглянутих судом під час розгляду справи в судовому засіданні матеріалах інвентаризаційної та реєстраційної справи № 5511 на домоволодіння [ADDRESS] містяться письмові докази, а саме: документи, які свідчать, що частина вказаного домоволодіння, яка належить позивачу, переходила до його пращурів у порядку спадкування за поколіннями від його баби [PERSON], якій, разом із [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на будівлю від 25.07.1955 року, належало на праві власності домоволодіння [ADDRESS] Вказане Свідоцтво видано на підставі Ухвали судового засідання від 09 червня 1955 року Народного суду ІІ дільниці Васильківського району Київської області, якою встановлено факт володіння на праві особистої власності домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] і [PERSON]; при цьому, в мотивувальній частину даного судового рішення встановлено, що у 1943 році чоловік [PERSON] - [PERSON] був призваний до лав [PERSON] та зник без вісти на фронті війни. Із свідоцтва про одруження вбачається, що 13.05.1961 року [PERSON] і [PERSON] одружились; останній присвоєно прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с. 16). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 14). [INFO] помер її чоловік [PERSON] (а.с. 15). Після смерті [PERSON], на ім'я його спадкоємця - сина [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.03.1985 року на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON], померлій [INFO], спадкоємцем якої був [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с. 25). Згідно із Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 04.03.2011 року, [PERSON], як дружина померлого була спадкоємицею майна [PERSON], який помер [INFO], що складалося також із ? частини житлового будинку [ADDRESS] Дана обставина також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.03.2011 року, що містить в матеріалах інвентаризаційної та реєстраційної справи № 5511 на вказане домоволодіння. Встановлені судом обставини щодо спадкування і переходу права власності на вказане домоволодіння, а також факт зміни його номеру з «3» на «14», відображено матеріалах інвентаризаційної та реєстраційної справи № 5511 на зазначене домоволодіння, що були досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні. Крім того, оскільки, позивач набув право власності на половину вказаного домоволодіння на підставі судового рішення у порядку спадкування за законом, суд приходить до висновку, що власник другої частини зазначеного нерухомого майна раніше не був відомим позивачу, як давнісному володільцю. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON], які є сусідами позивача та проживають за адресою: [ADDRESS] і 16 відповідно, показали суду, що вони знають позивача як сусіда, який постійно проживає по сусідству у будинку № 14. Свідок [PERSON] з 1946 року від свого народження проживає у [ADDRESS], де по сусідству пам'ятає жила [PERSON] із [PERSON]. Першою померла [PERSON]. Потім дід [PERSON], після якого у вказаному будинку жив його син [PERSON]. Після нього, до тепер (тобто станом на дату допиту свідка) у вказаному домоволодіння проживає [PERSON] із дружиною. Зазначила, що усі вони постійно і відкрито проживали у домоволодінні, обробляли земельну ділянку та утримували будинок. Аналогічні пояснення дала і свідок [PERSON], яка проживає по сусідству із позивачем у будинку № 16 з 1981 року. Зокрема, пояснила, що їй відомо про [PERSON], її чоловіка [PERSON], їх сина [PERSON] та онука [PERSON], які володіли і відкрито користувалися вказаним домоволодінням № 14, постійно проживали у ньому, а [PERSON] і на даний час (тобто станом на дату допиту свідка) проживає та утримує його. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності (п. 9 постанови від 07.02.2014 року № 5). Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що усі співвласники, тобто особи, які в порядку спадкування набували права власності на половину вказаного домоволодіння, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і позивач включно, добросовісно, безперервно володіли та відкрито користувалися усім вказаним домоволодінням в цілому (житловим будинком з господарськими надвірними спорудами), без поділу його на будь-які частки в натурі, здійснюючи видатки на його утримання. Одночасно суд враховує роз'яснення, що дані судом у пункті 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а саме: ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року; отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року; при цьому, коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року; разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Норма частини другої статті 344 ЦК України передбачає, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Отже, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів та показань допитаних під час розгляду справи свідків судом встановлено, що, з урахуванням приєднання до часу свого володіння усього часу, протягом якого спірним майном володіли особи, чиїм спадкоємцем (правонаступником) він є, - позивач відкрито і безперервно володіє нерухомим майном у вигляді домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], протягом понад як десять років. Показання свідків, які знають позивача як сусіда, підтверджують той факт, що останній не приховує факт знаходження спірного майна в його володінні, яке не переривалось протягом всього строку набувальної давності. При цьому, судом не встановлено, що позивач, як і його спадкодавці, при заволодінні спірним майном знав або міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, а тому, суд вважає, що володіння позивачем зазначеним майном є добросовісним. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що позивач добросовісно заволодів спірним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти, з урахуванням приєднання до часу свого володіння усього часу, протягом якого спірним майном володіли особи, чиїм спадкоємцем (правонаступником) він є, - протягом більше як десяти років. Одночасно, зважаючи на роз'яснення дані судам у пункті 11 згаданої вище постанови від 07.02.2014 року № 5 та, враховуючи, що строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, суд зараховує лише строк з 01 січня 2001 року. За таких обставин, позивач набув право власності на вказане спірне майно за набувальною давністю, а тому, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved