Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] проведену на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 10.02.1992 року, зареєстрованого в реєстровій книзі №1 за зареєстрованим №91 та визнати за ним право власності на ? частину вищезазначеного домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору та на ? його частину в порядку спадкування за законом після смерті дружини - [PERSON], яка померла [INFO], оскільки у свідоцтво про право власності на домоволодіння, яке є правовстановлюючим документом, зазначено було лише голову колгоспного двору, як власника будинку, проте співвласником даного будинку була і дружина позивача, [PERSON], яка станом на 01.07.1990 року була зареєстрована та проживала у вищезазначеному будинку. Свідоцтво на домоволодіння, яке видане з порушенням законодавства, не дає можливості позивачу реалізувати свої права на спадщину, яку він прийняв за законом. У свою чергу донька позивача і відповідно спадкодавця - [PERSON], відмовилась від спадщини. До судового засідання від представника позивача надійшла заява з проханням справу розглянути за його відсутності та задовольнити висунуті позовні вимоги. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, від селищного голови надійшла заява з проханням справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги селищна рада визнає, з рішенням суду погоджується. Визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, завчасно через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Дослідженням свідоцтва про смерть серії «[NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у віці 67 років у смт. Олишівка, Чернігівського району, Чернігівської області. Згідно свідоцтва про одруження серії «[NUMBER] за життя [PERSON] перебувала у шлюбних відносинах з позивачем [PERSON] з 12 травня 1967 року. [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Згідно довідки Олишівської селищної ради №59 від 20.01.2014 року, станом на день смерті [PERSON] на [INFO], яка була зареєстрована та проживала за адресою по [ADDRESS], разом з нею зареєстроване місце проживання мали: власник будинку [PERSON], дочка [PERSON], онуки [PERSON] та [PERSON], зять [PERSON] Отже, враховуючи положення ст.529 ЦК УРСР, які діяли на момент смерті [PERSON], спадкоємцями за законом до майна померлої є її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] Згідно довідок Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №57 від 20.01.2014 року, № 85 від 22.01.2014 року, станом на 01.07.1990 року та 15.04.1991 року, за адресою [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] та його дружина [PERSON]. Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, враховуючі встановлені судом обставини, станом на 01.07.1990 року, голова колгоспного двору і його член [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на ? частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Однак, як свідчить свідоцтво про право власності на домоволодіння видане на підставі рішення виконкому Олишівської селищної Ради народних депутатів №7 від 04.01.1992 р., зареєстроване в реєстровій книзі №1 за реєстровим №91 від 10.02.1992 року та технічний паспорт на житловий будинок, [PERSON] є єдиним власником домоволодіння в [ADDRESS], як голова колгоспного двору. За положеннями частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно вимог ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом достовірно встановлено, зокрема з повідомлення Чернігівської районної державної нотаріальної контори №701/01-16 від 18.03.2014 р., що позивач прийняв спадщину дружини, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори і нотаріусом було заведено спадкову справу №808/2003, а дочка спадкодавця - [PERSON] звернулась з заявою про відмову від спадщини. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Підсумовуючи вище викладене, суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до об'єктивного висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засідання належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому його права підлягають судовому захисту, шляхом визнання свідоцтва про право власності на домоволодіння незаконним та визнання за ним права власності на ? частину домоволодіння, як за колишнім членом колгоспного двору та на ? частину в порядку спадкування за законом. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved