Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 20 798,05 грн. В обґрунтування позову зазначив, що він працював в Інституті кримінально-виконавчої служби й був звільнений згідно наказу №54/ОС-19 від 14.06.2019 р. та наказу №58/ОС-19 від 21.06.2019 р. про внесення змін до наказу №54/ОС-19 від 14.06.2019 р. з 22.07.2019 р. у зв`язку із ліквідацією підприємства. На день звільнення відповідач не виплатив заборгованість, яка складає після утримання податків та зборів 21619,28 грн. Фактичний розрахунок був проведений лише 31.07.2019 р. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому визнав пред`явлені позовні вимоги у частині часу затримки розрахунку у кількості 7-ми робочих днів та не погоджується із розміром середнього заробітку за вказаний період. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо) не застосовувалися. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач 15.08.2016 р. був призначений на посаду заступника директора Інституту кримінально-виконавчої служби та був звільнений 22.07.2019 р. у зв`язку із ліквідацією підприємства, про що свідчить копія трудової книжки.(а.с.6-8) Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За статтею 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звiльнення видати працiвниковi належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначенi ст. 116 КЗпП. Повний розрахунок означає виплату працiвниковi: - заробiтної плати, що йому належить (ураховуючи день звiльнення, оскiльки вiн є останнiм робочим днем); - грошової компенсацiї за всi невикористанi днi щорiчної вiдпустки, а також додаткової вiдпустки, якщо працiвник має на неї право; - вихiдної допомоги (ст. 44 КЗпП) у певних випадках. Виплата всiх сум вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, що належать працiвниковi пiд час звiльнення, провадиться в день його звiльнення. Якщо працiвник у день звiльнення не працював, то такi суми мають бути виплаченi не пiзнiше вiд наступного дня пiсля пред`явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок. Про нарахованi суми, належнi працiвниковi пiд час звiльнення, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повiдомити працiвника перед виплатою цих сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем надано копії розрахункових листів за травень та червень 2019 р., проте суд не може вважати ці розрахунки належним доказом, так як не можливо встановити особу, яка їх виготовила. Суд вважає належним доказом розрахунок наданий представником відповідача так як він завірений головним бухгалтером Інституту кримінально-виконавчої служби, з якого вбачається, що позивачу за травень 2019 р. нараховано заробітну плату у розмірі 58 590,82 грн., а за червень 2019 р. - 35 491,14 грн., тобто загальний заробіток за два останні місяці роботи складає 94 081,96 гривень (58590,82 гривень +35491,14 гривень). Кількість відпрацьованих робочих днів у травні та черві 2019 р. дорівнює 38 днів. Середньоденний заробіток за два останні місяці складає 2475,84 гривень (94081,96 гривень : 38 робочих дні); середній заробіток за час затримки виплати розрахункових при звільненні складає 17 330,88 гривень (період затримки становить 7 робочих днів х 2475,84 гривень). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає частковому задоволенню з урахуванням розрахунків наданих представником відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь держави судові витрати від сплати яких позивача звільнено пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial