Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 72928,01 гривень за кредитним договором №б/н від 22.06.2011 року та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.06.2011 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір на суму 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов кредитного договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач взятих на себе зобовязань не виконав, а тому у нього виникла заборгованість у вищевказаному розмірі. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутності, просить позов задоволити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили, вказавши, що усю наявну заборгованість він погасив ще в 2013 році. А тому просить в задоволенні позову відмовити, застосувати строк позовної давності. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного: Матеріалами справи встановлено, що 22.06.2011 року між сторонами було укладено договір №б/н на підставі якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості. У п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі й простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно п.2.1.1.7.6 вищевказаних Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Як стверджує позивач, [PERSON] не виконав взятих на себе кредитних зобовязань, у звязку з чим станом на 28.02.2017 року заборгованість за кредитним договором у нього становить 72928,01 грн., а саме: 4692,35 грн. заборгованість за кредитом, 61003,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3283,51 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафні санкції: 500 грн. штраф (фіксована частина), 3448,95 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Відповідно до ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13 викладено правову позицію, відповідно до якої, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення, при цьому, позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Щодо сплати відповідачем 12.06.2014 року 16,49 грн., то суд не бере до уваги такого платежу, оскільки як стверджує відповідач, він такого платежу не вносив, а сума такого є незначною та могла бути помилково зарахована позивачем. Відтак, як вбачається із матеріалів справи та розрахунку заборгованості станом на 28.02.2017 року за кредитним договором, останній платіж за кредитним договором був зарахований 01.03.2013 року, тому й строк позовної давності необхідно обчислювати саме з цього часу, оскільки в подальшому відповідачем не сплачувались платежі за кредитним договором та вчиненням такої події строк не переривався. Таким чином, обчислюючи початок строку позовної давності з 01.03.2013 року, останнім терміном можливості звернення із позовом є 01.03.2016 року, а позивач фактично звернувся із даним позовом лише 19.04.2017 року, тобто із пропуском строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що звернувшись в суд з даним позовом в 19.04.2017 року позивач пропустив встановлений законом 3-річний строк позовної давності. На підставі наведеного, що беручи до уваги письмову заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст. 267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач порушив вимоги щодо позовної давності для звернення до суду.

Outcome: dismissed