Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 15 січня 2015 року надав позику відповідачу в сумі 400 (чотириста) євро зі строком повернення до 15 квітня 2015 року, про що відповідач надав йому відповідну розписку. Однак, свого зобовязання відповідач належним чином не дотримався, коштів станом на час розгляду справи позивачу не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути борг. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 12537,20 гривень, 551,20 грн. судового збору та 850 грн. витрат за надання правової допомоги. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився без поважної причини, про дату,час і місце слухання справи був належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення в газеті «Галичина». Судом було зроблено запит до Коломийського районного відділу Міграційної служби України в Івано-Франківській області і отримано відповідь від 8.06.2016 року №17/3140, якою підтверджено місце реєстрації відповідача м.Коломия,вул.Хмельницького,1А/123, Івано-Франківської області,яке зазначене в позовній заяві. До суду повернулись конверти з повістками, направлені на адресу відповідача з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». За таких обставин, у відповідності до ст.74 ч.5 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду\~№ 17-рп/2011 від 13.12.2011, суд \~вважає, що судовий виклик та судове повідомлення вручене відповідачці належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача приходить до наступних висновків. Відповідно до письмової розписки від 15.01.2015 року (а.с.4) відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON], як фізичної особи, позику в сумі 400 євро. В даній розписці зазначено, що відповідач [PERSON] зобовязується повернути кошти в термін до 15 квітня 2015 року. Відповідачем [PERSON] порушено умови договору та на даний час зобов'язання щодо повернення вказаної суми позики відповідач не виконав і гроші не повернув. У відповідності до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття,зміну або припинення цивільних прав та обовязків. У відповідності до ч.1 п.3 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму,що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У відповідності до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмові формі,якщо його зміст зафіксований одному або декількох документах, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний стороною або сторонами. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлений законом строк. Представлена суду письмова розписка про позику є письмовим договором (документом), що підтверджує факт передачу та отримання грошей позикодавцем позичальнику. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від протсроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, сума основного боргу в перерахунку в національну грошову одиницю згідно курсу НБУ у відповідності до довідки Ощадбанку, яка є в матеріалах справи, становить 11494,64 грн. Інфляційна сума з суми боргу становить 11494,64х.07% = 697,72 грн. , де 6.07% є приріст індексу споживчих цін згідно даних Держкомстату України з 1 січня 2011 року по 30 листопада 2013 року. Сума 3% річних становить 11494,64 грн. х 3%=344,84 грн., з розрахунку за період з 1.05.2015 року по 1.05.2016 року. Всього загальна сума заборгованості становить 12537,20 грн. У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України). Однак, відповідач , дане твердження не спростував, оскільки в судове засідання не з`явився. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення правочину, а й передання грошової суми. Про це йде мова у постанові Верховного Суду України 24 лютого 2016 року №6-50цс16, яка є обовязковою правовою позицією для суду першої інстанції. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають до повного задоволення. Наведене підтверджується оригіналом розписки,довідкою про індекс інфляції,довідкою Ощадбанку щодо курсу НБУ,копіями паспортів та ідентифікаційних кодів. На підставі наведеного та ст.ст.526,625,1046,1047,1049,1050 ЦК України,Постанови Верховного Суду України від 24.02.2016 року №6-50цс16, та

Outcome: approved