Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №6 по вулиці Шкільна в селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області. Вимоги обґрунтував тим, що з 1994 року є власником житлового будинку №6 по вулиці Шкільна в селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області. У вказаному будинку разом з ним та його дружиною зареєстрований його брат, відповідач у справі [PERSON] Проте, ще у 2013 році він виїхав до міста Горлівка Донецької області, і з того часу його фактичне місце проживання не відомо, відомості про нього відсутні. Таким чином відповідач втратив право користування належним йому житловим будинком та має бути знятий з реєстраційного обліку. Вказав, що реєстрація відповідача чинить йому перешкоди у користуванні та розпорядження належному йому власністю, так як останній не сплачує рахунки по комунальним платежам та не несе інших витрат по утриманню житлового будинку. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання також не зявився, надіслав заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі і просить розглядати справу за відсутністю представника сільради. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 28 січня 1994 року, позивач є власником житлового будинку, розташованого по вулиці Шкільна в селі Суботці Знамянського району Кіровоградської області, за №6 (а.с.8-9). Довідка Суботцівської сільської ради та довідка Знамянського РС УДМС України в Кіровоградській області, що надані на запит суду в порядку ч.3 ст.122 ЦПК України, свідчать про те, що за адресою: вулиця Шкільна, 6 село Суботці Знамянського району Кіровоградської області, зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.12,18). Зі змісту позову вбачається, що останній доводиться позивачу братом. У довідці Суботцівської сільської ради від 26 жовтня 2016 року зазначено, що [PERSON] з 2013 року за місцем реєстрації не проживає (а.с. 6). Про не проживання [PERSON] за місцем реєстрації з 2013 року також свідчать складені 07 листопада 2016 року та 06 січня 2017 року відповідні акти. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.\~ Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.\~ У розумінні положень ст. 64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні будинком, або що з цього питання він звертався до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право на користування належним позивачу на праві власності житловим приміщенням розташованим за адресою: вулиця Шкільна, будинок, 6, село Суботці Знамянського району Кіровградської області, внаслідок його відсутності у ньому, тобто за місцем реєстрації, понад один рік. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п.2 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністраі України від 2 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. На підставі викладеного, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України,\~ ст.ст. 64, 72, 156 ЖК України та

Outcome: approved