Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що на стадії примусового виконання рішення суду між ним і відповідачем було укладено мирову угоду за умовами якої борг відповідача становив 23 000 доларів США. Посилаючись на те, що відповідач не виконав умов вказаної мирової угоди, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі заборгованості та суму 3 % річних. Позивач в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судовому засіданні повідомив, що він погасив борг перед позивачем шляхом передачі у власність останнього двох земельних ділянок і житлового будинку. Вислухавши вступне слово відповідача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2017 року затверджено укладену між боржником [PERSON] і стягувачем [PERSON] мирову угоду від 30.08.2017 року (а.с. 3 - 4). За змістом укладеної між боржником [PERSON] і стягувачем [PERSON] мирової угоди від 30 серпня 2017 року: 1.5. боржник гарантує, що заборгованість, яка встановлена рішенням суду на загальну суму: 23 000 доларів США буде погашена перед стягувачем у повному обсязі через 2 роки, починаючи із дати затвердження даної мирової угоди судом; 1.9. сторони визнають, що у разі невиконання боржником свого грошового зобов`язання перед стягувачем в повному обсязі до спливу 2 річного строку, стягувач має право звернутися із позовною заявою до суду щодо стягнення заборгованості із боржника в частині грошових коштів, виходячи із суми визначеної у п. 1.5. даної мирової угоди; 1.12. стягувач стверджує, що з моменту набрання чинності цією мировою угодою він відмовляється від примусового виконання вказаного рішення суду, після чого виконавче провадження № 49255899, відкрите старшим державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції Київській області у справі щодо виконання судового рішення прийнятого 28 вересня 2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області у справі № 362/2551/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору позики та стягнення заборгованості, підлягає закінченню; 1.13. стягувач і боржник також домовляються, що наслідком набуття чинності цією мировою угодою відповідно до ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження (а.с. 5 - 6). Вирішуючи справу по суті спору, суд виходить з наступного. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на факт існування залишку непогашеної заборгованості відповідача в сумі 23 000 доларів США у виконавчому провадженні № 49255899. Проте, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, факт існування залишку непогашеної заборгованості відповідача в сумі 23 000 доларів США у виконавчому провадженні № 49255899, не підтверджено відповідними доказами. Так, позивачем не надано суд жодного документа державного виконавця щодо виконання рішення суду за яким було стягнуто борг з відповідача на користь позивача. Як наслідок, суду невідомо про стан виконавчого провадження № 49255899. Суду не надано доказів того, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець прийняла відповідне рішення про закінчення або закриття виконавчого провадження № 49255899 у зв`язку із затвердженням судом мирової угоди сторін виконавчого провадження. Також, суд не має відповідних письмових документів про суми, що були примусово стягнуті з відповідача на користь позивача за виконавчим провадженням № 49255899. У зв`язку із цим, суд об`єктивно позбавлений можливості визначити та перевірити твердження позивача щодо дійсної суми залишку непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем у вказаному виконавчому провадженні. Зокрема, рішення суду має ґрунтуватися на конкретних фактах, а не на припущеннях. Натомість, суд не має відповідних фактичних даних. Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину закінчення виконавчого провадження № 49255899. У зв`язку з цим, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо залишку непогашеної заборгованості відповідача в сумі 23 000 доларів США, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами. Суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість відповідно до вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України виконати свій обов`язок і додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (у тому числі наявні у позивача докази закінчення виконавчого провадження № 49255899 та дійсного залишку непогашеної заборгованості відповідача в сумі 23 000 доларів США). Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. При цьому, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів. Так, позивач не додав до своєї позовної заяви і не надав суду під час розгляду справи в судовому засіданні копій матеріалів виконавчого провадження № 49255899, до яких він має доступ як стягувач. Доказів про витребування письмових доказів у вигляді належним чином завірених матеріалів виконавчого провадження № 49255899, позивачем під час розгляду справи не заявлено. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факту закінчення виконавчого провадження № 49255899, а тому і немає підстав вважати, що дійсно існує залишок непогашеної заборгованості відповідача в сумі 23 000 доларів США. Отже, під час розгляду справи в судовому засіданні, судом не встановлено існування передбачених цивільним законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача залишку непогашеної заборгованості відповідача в сумі 23 000 доларів США, оскільки суд невідомо і не надано фактичних даних про те, що вказану частину боргу не було стягнуто примусово у виконавчому провадженні № 49255899. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Також, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed