Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі, окрім нього, зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , яка виїхала із квартири у кінці 2012 року і більше до неї не поверталась. [PERSON] на теперішній час у квартирі не проживає та не несе жодних витрат по догляду та утриманню зазначеної квартири, тому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явився. Подав клопотання, щодо слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлена про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу її реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подала, причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст.279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартири [ADDRESS] . 1/ 4 частини квартири належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , яке видане 12 травня 1993 року Комбінатом комунальних підприємств ВЕО «Дніпроенерго». 1/2 частина квартири на підставі договору купівлі-продажу частини квартири, який було укладено 06.10.1999 року та який зареєстровано приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лучко Н.Г. в реєстрі за № 2016. Право власності на 1/4 частину квартири належить позивачу на підставі договору дарування, який було укладено 07.08.2004 року та який було зареєстровано приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. в реєстрі за № 1236. З відповідачем - [PERSON] , [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2009 року. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/1727/19 від 05 серпня 2019 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. На теперішній час в квартирі зареєстровані: [PERSON] [PERSON] та [PERSON] . Вказана обставина підтверджується Довідкою про склад сім`ї, яка складена 28 листопада 2019 року Головою правління ОСББ «Бородінська 11». [PERSON] з кінця 2012 року фактично не проживає у вказаній квартирі. В квартирі відсутні особисті речі [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються Актом про не проживання особи за місцем реєстрації який складений 29 листопада 2019 року та затверджений Головою правління ОСББ Бородінська 11». Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз`яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на квартиру. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку із відсутністю у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved