Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 53000 грн., судові витрати в розмірі 768,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн. обґрунтовуючи тим, що правочин між ними було укладено в письмовій формі, відповідно до розписки відповідач 22.05.2014 року отримав у позивача 53000 грн., про що було складено відповідну розписку зі строком повернення за першою вимогою, позивачем 31.10.2019 року надіслано вимогу відповідачу про повернення грошей, однак до теперішнього часу вказані гроші відповідачем позивачу не повернуто. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] в судове засідання також не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, просили винести заочне рішення. А також надав оригінали боргової розписки від 22.05.2014 року, вимоги від 31.10.2019 року та додаткову угоду №2 до договору про надання правової допомоги №1 від 16.12.2019 року з детальним розрахунком наданих послуг підписаних позивачем. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як вбачається з розписки від 22.05.2014 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в борг у розмірі 53000 грн., зобов`язавшись їх повернути за першою вимогою (а.с.5,41). Зазначена розписка, відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України є договором, що укладений в письмовій формі, оскільки її сума більш, ніж у 10 разів перевищує розмір неоподаткованого мінімуму громадян. 31.10.2019 року [PERSON] на адресу проживання [PERSON] направлено письмову вимогу з додатками про повернення боргу в розмірі 53000 грн. протягом тридцяти днів з моменту отримання даної вимоги. [PERSON] у строк, визначений договором (за першою вимогою), не виконав взятих зобов`язань щодо повернення боргу (а.с.14-15,16,17,18). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У відповідності до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-, чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України №6-63цс13 від 18.09.2013 року, №6-1967цс15 від 11.11.20165 року та №6-1103цс16 від 08.06.2016 року. Крім того, сама по собі наявність оригіналу розписки у позивача свідчить про факт укладення між сторонами договору позики, за якими підтверджується факт отримання грошей та зобов`язання повернути їх при визначених умовами договорів обставинах. Таким чином суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу в розмірі 53000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується наступними нормами процесуального закону. Так, статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У відповідності до приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно до положень ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Разом з тим склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимог. В матеріалах справи міститься квитанція №1752 від 26.12.2019 року про оплату позивачем [PERSON] гонорару адвокатському бюро «Прудников та партнери» у розмірі 8000 грн., акт виконаний робіт №1 адвокатським бюро від 25.12.2019 року, договір про надання правової допомоги від 16.12.2019 року і додаткова угода №2 до договору про надання правової допомоги №1 від 16.12.2019 року (а.с.7-11,12,13,19,20,44-45). Таким чином, до матеріалів справи позивачем подано документального підтвердженні витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн., а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правову допомогу у зазначеному розмірі. Крім цього, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені ним судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 768,40 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved