Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 24.02.2014 року був встановлений факт проживання однією сім'єю сторін по справі. За час проживання, як вказує позивач, вони сумісно придбали гарнітур кухонний, вартістю 1000,00 грн.; стіл обідній зі стільцями, вартістю 700,00 грн.; шафу купе, вартістю 1500,00 грн.; тумбу для взуття, вартістю 450,00 грн.; шафу, тумбочку та пуфік, вартістю 450,00 грн.; стінку меблеву, вартістю 1800,00 грн.; м'які меблі, вартістю 700,00 грн.; пральну машинку-автомат, вартістю 1500,00 грн.; телевізор Panasonic, вартістю 600,00 грн.; телевізор Panasonic, вартістю 1400,00 грн., телевізор Panasonic, вартістю 3000,00 грн.; музичний центр, вартістю 1400,00 грн.; 2 килими, вартістю 500,00 грн.; посуд, вартістю 700,00 грн.; стіл письмовий, вартістю 250,00 грн. Посилаючись на ту обставину, що майно придбане за час сумісного проживання, позивач прохає виділити їй таке майно: стіл обідній зі стільцями, шафу купе, пральну машинку автомат, телевізор Panasonic, вартістю 1400,00 грн., та також бажає отримати в грошовому еквіваленті залишкову суму придбаного майна, а саме 2825 грн., інше майно залишити у власності відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, вказав, що позивач бажає отримати саме це майно та бажає отримати грошову компенсацію. Підтвердженням наявності цього майна та тієї обставини, що вищеперераховане майно придбане за час сумісного проживання, є фотокартки, надані стороною позивача. Відповідач проти позову заперечував частково, вказав, що жінка на час сумісного проживання ніде не працювала, ними сумісно був проданий телевізор Panasonic, діаметром 27 дюймів, вартістю 1400,00 грн., машинки-автомат, телевізора Panasonic діагоналлю 40-42 дюйми, вартістю 3000,00 грн. та музичного центру, вартістю 1500 грн. не було, а тому прохає виключити їх з переліку. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі; повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задовольнити частково на підставі наступного. Відповідно до рішення Кремінського районного суду від 11.02.2014 року (а. 5) встановлено факт сумісного проживання між сторонами з серпня 1996 року по серпень 2013 року. Відповідно до свідоцтва про право власності (а.с. 9) сторонам та їх донці в рівних долях належить право власності на квартиру за адресою [ADDRESS]. На фотокартках, що поєднані стороною позивача (а.с. 10-14, 24-39) зображена внутрішня частина якогось приміщення, де розташовані меблі та техніка. Ту обставину, що деякі з меблів та техніки, що розташовані у сфотографованому приміщенні належать сторонам на праві спільної сумісної власності, підтвердив відповідач по справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонами по справі не було надано жодних доказів придбання товарів за час спільного проживання. Тобто, жодного правовстановлюючого документу на все перераховане майно позивачем у позовній заяві не має жодного правовстановлюючого документу, як то чеки на придбання чи таке інше. Суд при розподілі майна подружжя виходить лише з часткового визнання відповідачем позову та визнання факту придбання деякого майна за час спільного життя з позивачем. А тому суд розглядає справу в межах визнаного майна сторонами. Позивачем по справі не надано доказів, що підтверджуть наявність телевізора Panasonic, вартістю 1400,00 грн., телевізора Panasonic, вартістю 3000,00 грн., пральної машини автомат, вартістю 1500,00 грн., а також музичного центру, вартістю 1300,00 грн. Фотографії , надані позивачем, не підтверджують наявність на даний час такого майна, де воно знаходиться та кому належить не відомо. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Оскільки ніхто із сторін не заявляв про збільшення своєї частки та не надавав ніяких доказів, суд вважає, що частки подружжя є рівними. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Такого внесення не відбулося, оскільки відповідач по справі категорично заперечував проти поділу майна таким чином, прохав розділити його в натурі, повідомив, що він безробітній. А тому мови про компенсацію суд не веде. Оскільки сторони по справі в судовому засіданні про умови розподілу не домовилися, відповідач з майном, що хоче отримати позивач, не згоден та не згоден компенсувати вартість майна позивачу; оскільки таке майно йому теж не потрібне, а, тим паче, майна, яке прохає виділити позивачка, не має бо воно продано за спільного життя або його взагалі не було. Суд, відповідно до вимог статті 71 СК України, вважає запотрібне розділити майно в натурі таким чином, щоб компенсації грошових коштів між сторонами не відбулося, відбувся поділ майна в натурі, оскільки відповідач від такої компенсації відмовляється, а саме : [PERSON] виділити у власність наступне майно: стіл обіденний, вартістю 400,00 грн.; тумбу для взуття, вартістю 450,00 грн.; стінку меблеву, вартістю 1800,00 грн.; телевізор Panasonic, діагональ 27 см., вартістю 600,00 грн.; килим, вартістю 300,00 грн.; 1 / 2 частину посуду, вартістю 350,00 грн.; шафу, тумбочку та пуфік, вартістю 450,00 грн.; на загальну вартість 4350,00 грн.; [PERSON] виділити у власність наступне майно: гарнітур кухонний, вартістю 1000,00 грн., шафа купе, вартістю 1500,00 грн., тумба для взуття, вартістю 450,00 грн.; м'які меблі, вартістю 700,00 грн.; килим, вартістю 300,00 грн., 1 /2 частину посуду, вартістю 350,00 грн.; стіл письмовий, вартістю 250,00 грн.; на загальну вартість 4550,00 грн. Різниця між вартістю майна складає 200 грн., що у відношенні до суми всього майна складає всього 2,25%. Суд вважає, що така різниця не є суттєвою, а тому компенсації проводити не має сенсу, та вона не відповідатиме інтересам сторін чи однієї з сторін. Суд вважає, що майно поділена з врахуванням інтересів сторін, поділене в натурі, а тому такий поділ відповідає вимогам СК України та ЦК України. Розділити іншим чином майно в натурі з рівними частками та побажаннями сторін суд не бачить можливості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача по справі потрібно частково стягнути судові витрати. Загальна сума, що заявлена позивачем при подачі позову складає 15850,00 грн., а під час судового розгляду загальна сума майна встановлена у розмірі 8900,00 грн. Таким чином, у відсотках позов задоволено на 15850,00 грн. - 100 %, а 8900,00 грн. Х %; Х = 8900 х 100 / 15850 = 56%. Таким чином, судовий збір складатиме 243,60 грн. х 0,56 = 136,40 грн., а витрати на правову допомогу 1000,00 грн. х 0,56 = 560 грн. А тому загальну суму судових витрат суд вважає за можливе визначити у розмірі 696 грн. І ця сума підлягає стягненню. А тому суд вважає за можливе частково задовольнити позов про розподіл майна та частково стягнути судові витрати. В іншій частині позову вважає за доцільне відмовити за необґрунтованістю. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial