overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним, вказуючи, що 10.07.2000 р. укладено на універсальній товарній біржі «Ріко Альянс» біржовий договір №1-118, відповідно до якого позивач придбав у відповідача житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Всі істотні умови договору було виконано сторонами повністю, окрім нотаріального посвідчення договору. На даний момент позивач має намір продати будинок. В судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог, від його представника надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений вчасно та належним чином - оголошенням на сайті Баштанського районного суду Миколаївської області. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі-продажу №1-118 від 10.07.2000р., техпаспорт на будинок) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 10.07.2000 р. сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Дійсність укладеного договору підтверджується наданими доказами. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 10.07.2000 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним, вказуючи, що 11.03.2002 року, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було укладено на Універсальній товарній біржі «Ріко-Альянс» у простій письмовій формі та зареєстрований цією ж товарною біржею за номером 1-48. Умови договору сторонами виконані повністю. На даний час посвідчити договір не являється можливим, тому необхідно встановити його дійсність в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений вчасно та належним чином - оголошенням на сайті Баштанського районного суду Миколаївської області. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі-продажу з реєстраційним посвідченням, техпаспорт на житлову квартиру, копію рішення про відмову у державній реєстрації від 08.10.2020р.) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 11.03.2002 р. між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлової квартири [ADDRESS] , проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Дійсність укладеного договору підтверджується наданими доказами. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 11.03.2002 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовною\~заявою про\~визнання договору\~купівлі-продажу\~дійсним,вказуючи,що\~21.02.2001\~р.\~з біржового\~договору №І-52\~позивач придбав\~у відповідача\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями по\~ [ADDRESS] .\~Всі істотні\~умови договору\~було виконано\~сторонами повністю,\~окрім нотаріального\~посвідчення договору.\~На даний\~момент позивач має намір продати будинок. В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений вчасно та належним чном - оголошенням на сайті Баштанського районного суду. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі-продажу №1-52 від 21.02.2001р., техпаспорт на будинок) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 21.02.2001 р. сторони уклали договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Дійсність укладеного договору підтверджується наданими доказами. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 21.02.2002 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним, вказуючи, що 24.02.1999 р. між сторонами на універсальній торговій біржі «Віконт-Т» було укладено договір №1-321 про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] . Всі істотні умови договору було виконано сторонами повністю, окрім нотаріального посвідчення договору. На даний момент позивач має намір продати будинок. В судове засідання позивач не з`явилася, надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена вчасно та належним чином - оголошенням на сайті Баштанського районного суду. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі-продажу №1-321 від 24.02.1999р., будинкової книги) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 24.02.1999 р. сторони уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Дійсність укладеного договору підтверджується наданими доказами. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 24.02.1999 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним, вказуючи,що 29.06.1998 року, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу було укладено на універсальній товарній біржі РіКо-Альянс у простій письмовій формі та зареєстрований цією ж товарною біржею за номером 1-167. Умови договору сторонами виконані повністю. На даний час посвідчити договір не являється можливим, тому необхідно встановити його дійсність в судовому порядку. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений вчасно та належним чином - оголошенням на сайті Баштанського районного суду Миколаївської області. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі-продажу, техпаспорт на будинок, витяг з Державного реєстру речових прав №13213819, копію свідоцтва про право власності від 21.11.2013р., інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №199631719, довідку БТІ від 10.02.2020р.) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 29.06.1998 р. між сторонами договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , проте нотаріально його не посвідчили. Посвідчити його на даний час не являється можливим. Дійсність укладеного договору підтверджується наданими доказами. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 29.06.1998 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на дачний будинок [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що у квітні 2013 р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу дачного будинку [ADDRESS]. Умови договору позивачем виконані повністю, він передав відповідачу грошові кошти, про що остання надала йому відповідну розписку. Однак, посвідчити договір у нотаріальній конторі не має можливості, оскільки продавець ухиляється від нотаріального оформлення договору. На підставі викладеного позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу зазначеного домоволодіння дійсним та визнати за ним право власності на дачний будинок. Позивач у судове засідання не з'явився натомість в порядку ч.2 ст. 158 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані. Відповідач в судове засідання також не з'явилась, натомість спрямувала на адресу суду письмове клопотання про розгляд цивільної справи за позовною заявою [PERSON] у її відсутність. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Курахівської міської ради від 26 січня 2000 року №22 надано земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва на березі Курахівського водосховища в районі садівничого товариства «Нептун». 15 квітня 2013 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу зазначеного дачного будинку, що підтверджується відповідною розпискою.(а.с.3) У встановленому законом порядку договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі не посвідчено. Згідно ст. 220 ЦК, якщо сторони домовились відносно усіх умов угоди, що підтверджено письмовими доказами, і сталось повне або часткове виконання договору, але одна з сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. В судовому засіданні встановлено, що сторони досягли згоди по всім умовам договору, тобто договір виконали, але продавець ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, що є підставою для визнання угоди дійсною та визнання за позивачем права власності на вказане домоволодіння. Згідно ст. 12 Закону «Про власність» громадянин набуває право власності на майно, отримане внаслідок укладення угод, незаборонених законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач набув спірний дачний будинок внаслідок укладення договору купівлі-продажу, що є підставою для визнання за ним права власності на вказанийдачний будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання житлового будинку особистою приватною власністю дружини, вказуючи, що 29.07.2000р. між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням суду розірвано 02.11.2012р. 17.08.2004 р. під час перебування у шлюбі позивачем було куплено житловий [ADDRESS]. Вказаний будинок було куплено за грошові кошти, отримані від продажу 20.05.2003р. двокімнатної квартири [ADDRESS]. Вказана квартира була отримана у спадщину нею та її братом [PERSON], але за згодою брата всі грошові кошти було передано лише їй. У серпні 2004р. вона за власні кошти купила [ADDRESS]. Чоловік погоджувався, що будинок є її власністю та не реєструвався в ньому. У березні 2012р. вони припинили відносини і відповідач переїхав на інше місце проживання. Для роботи за кордоном його було необхідно мати зареєстроване місце проживання та позивач 01.04.2915р. зареєструвала його у будинку. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлено вчасно та належним чином - рекомендованим повідомленням. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію рішення від 02.11.2012р., копію договору купівлі-продажу від 17.08.2004р., витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №36227, витяг про реєстрацію права власності №4536108, тех. паспорт на будинок, будинкову книгу, договір №1-20, звіт про визначення оціночної вартості) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1 )майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею. ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею. ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином спірний [ADDRESS] Миколаївської області отриманий позивачем у спадщину, а тому є особистою приватною власністю, так як не придбаний за спільні кошти подружжя, хоч у в період перебування сторін в шлюбі, і такий висновок суду повністю узгоджується з вимогами ст.57 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання за заповітом права власності на спадкове майно - на земельну діляку ( пай) , на яку був виданий 28 квітня 2009 року Здолбунівською районною державною адміністрацією державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на ім »я [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначив , що [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, в тому числі на земельну ділянку(пай) на яку був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 28 квітня 2009 року Здолбунівською районною державною адміністрацією. Згідно заповіту посвідченого секретарем виконкому Дерманської першої сільської ради Здолбунівського районну Рівненської області 19 грудня 2000 року за реєстровим номером №38 позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Однак реалізувати право на спадщину шляхом подачі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину не може в зв`язку з тим, що відсутній належний правовстановлюючий документ . При зверненні до нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. В судове засідання позивач не з`явився , надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, розгляд справи просить провести без їх участі. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст.1218 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.ст. 1233 і 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Вивчивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов [PERSON] до Дерманська перша сільська рада про визнання права на спадщину за заповітом підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним в порядку спадкування права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по вул. Б.Хмельницького, буд. 6, с. Красне Кегичівського району Харківської області, що належав померлій 15 серпня 2015 року [PERSON] Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявились. Позивач [PERSON] подав заяву про підтримання позову, залишення за ним судових витрат та розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами [PERSON], яка проживала в [INFO] та померла 15 серпня 2015 року була матірю позивача. За життя їй належав житловий будинок з надвірними будівлями, вартістю 47668 грн., розташований по вул. Б.Хмельницького, буд. 6, с. Красне. Позивач є спадкоємцем після смерті матері за заповітом. Брат позивача [PERSON] від прийняття спадщини відмовився. На даний час позивач фактично прийняв спадщину та звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Але у видачі свідоцтва отримав відмову у звязку з тим, що спадкодавець за життя не виготовила та не отримала правовстановлюючі документи на житловий будинок та право власності не зареєструвала. А тому позивач змушений звернутися до суду. Суд виходить із того, що правовідносини по справі регулюються ст.ст.1220,1225,1233-1235, 1258, ч.1 ст. 1268 ЦК України, щодо порядку відкриття спадщини, спадкування за заповітом. У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: копія паспорта позивача [PERSON] (а.с.4-5); копія свідоцтва про смерть [PERSON], 15 серпня 2015 року (а.с.6); копія технічного паспорта на житловий (а.с.7-10); копія заповіту, відповідно до якого [PERSON] заповіла своєму сину [PERSON] належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями в с. Красне (а.с.11); копія витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу (а.с.12); копія рішення Кегичівського районного суду від 28 березня 2016 року (а.с.13); довідка Красненської сільської ради від 22 серпня 2016 року щодо власника будинку (а.с.14); копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.15); спадкова справа №57/2016 відносно [PERSON] та інші документи. Зясовані у судовому засіданні обставини щодо повного визнання відповідачем позову дають підстави для висновку про його задоволення на підставі ч.4 ст. 174 ЦПК України. Дослідивши наведені докази, суд доходить висновку, що позивачем надано достатньо доказів для визнання за ним права власності на зазначене майно. Позивачем заявлено про залишення за ними судових витрат, тому підстав для їх розподілу суд не вбачає.

Outcome: approved