Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.02.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області Климовою О.В., позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані попередній власник [PERSON] , [INFO] та її донька [PERSON] , [INFO] ., які за вказаною адресою з 2014 року не мешкають, оскільки виїхали до Російської Федерації. Реєстрація за вищевказаною адресою відповідачів перешкоджає власнику розпорядитися власністю, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими що втратили право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.08.2021 року відкрито провадження по цивільній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , посвідчена нотаріусом Новоросійського нотаріального округу, в якій [PERSON] зазначає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] визнає, вказує, що в квітні 2014 року вона з неповнолітньою дитиною [PERSON] переїхала до Російської Федерації. Представник третьої особи Служба у справах дітей Селидівської міської ради Донецької області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, враховуючи згоду відповідача з позовом, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.02.2021 року, приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області Климовою О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 125, [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 44,34 кв.м., житловою 30,6 кв.м. Згідно довідки № 738 від 29.07.2021 року, виданої ОСББ «Дружба м. Українськ», за адресою: [ADDRESS] , мешкає [PERSON] , [INFO] , який є власником квартири з 2021 року на підставі договору купівлі-продажу, в квартирі зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які з неї вибули 19.04.2014 року до Росії. Згідно ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У відповідності до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Так як відповідачі за місцем реєстрації не проживають, право власності на квартиру у колишнього власника припинено, тому припинення права власності на квартиру колишнього власника припиняє і його право на користування цим житлом, а також припиняє і право на користування цим житлом членів сім`ї колишнього власника. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року в справі № 6-158цс14, та у справі № 452/1251/17 від 22.03.2018 року. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідачів у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Крім того, згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] має постійне місце проживання, де на теперішній час вона мешкає разом зі своєю матір`ю [PERSON] . У зв`язку з чим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved