Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив звільнити його від сплати аліментів на користь відповідача у зв'язку з недостатнім життєвим рівнем., У судовому засіданні повністю підтримав свої позовні вимоги і пояснив, що згідно з виконавчим листом №130/2506/13-ц, який виданий Жмеринським міськрайонним судом 29 січня 2014 року, з нього на користь відповідача на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Єдиним його доходом є пенсія, розмір якої складає 664,57 грн. щомісячно після відрахування з нього аліментів за вищезазначеним виконавчим листом. Пенсії, яка залишається після відрахування аліментів, не вистачає для забезпечення життя позивача. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 3 грудня 2015 року стягнуто з сина [PERSON]. на утримання позивача аліменти в сумі 500 грн. щомісячно, однак позивач ще не отримував жодного разу цих аліментів. Враховуючи, що інших доходів у позивача немає, він перебуває у складному матеріальному становищі і не має можливості сплачувати аліменти на користь позивача, просив суд повністю звільнити його від сплати аліментів. Відповідач позов не визнала. Пояснила, що середньомісячний розмір аліментів, які вона отримує від позивача на утримання їх спільних дітей з вищезазначеним виконавчим листом становить близько 664,57 грн.. Вважає, що дана сума і так є замалою, позивач має можливість її сплачувати, оскільки крім пенсії він веде підсобне господарство, а також отримав значну суму компенсації від Європейського суду з прав людини. Відповідач пояснила, що вона працює, однак розмір її заробітної плати становить близько 1524 грн. щомісячно, стан її здоров'я погіршився і вона потребує лікування. Дочка [PERSON], [INFO] навчається на 1 курсі денного відділення коледжу інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету за бюджетною формою навчання, а син [PERSON], [INFO] навчається в Вінницькому транспортному коледжі на заочній формі навчання за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб. Крім цього, з сина [PERSON] стягуються аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, однак син не спроможний сплачувати таку суму щомісячно, в результаті станом на 10 січня 2016 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 2500 грн.. Просила відмовити в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши представлені ними докази суд доходить такого. Відповідно до вимог ст.180, 183 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Так, з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача видно, що станом на 10 серпня 2015 року позивачу 67 років, він пенсіонер, житловий будинок, в якому він проживає по [ADDRESS] та господарські споруди знаходяться в задовільному стані, в господарстві є худоба, птиця відсутня. Джерелом існування є пенсія (а.с.4). Нерухомого майна у власності позивача не рахується (а.с.18), рахунків, відкритих в Управлінні НБУ у Вінницькій області не має (а.с.17), потребує лікування, через погіршення стану здоров'я (а.с.19, 20, 57, 58). Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 12 вересня 2013 року з позивача на користь відповідача на утримання двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки від його доходу щомісячно, але не менше, ніж тридцять відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - з 21 лютого 2013 року і до досягнення старшим сином [PERSON] повноліття (а.с.21-22). Відповідач [PERSON], діти [PERSON] та [PERSON]. зареєстровані, але не проживають [INFO], [PERSON] є власником земельної ділянки за вказаною адресою (а.с.35). 30 травня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.36-37). [PERSON] працює помічником кухаря в ТОВ «Фінєст» і отримує щомісячно заробітну плату у розмірі 1524 грн.(а.с.38). [PERSON], [INFO] навчається на 1 курсі денного відділення коледжу інформаційних технологій та землевпорядкування Національного авіаційного університету за бюджетною формою навчання (а.с.39). [PERSON], [INFO] навчається в Вінницькому транспортному коледжі на заочній формі навчання за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб, плата за навчання за весь курс надання освітніх послуг складає 8720 грн.(а.с.40, 41). З [PERSON] стягуються аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно (а.с.50, 51-52), однак як видно з постанови про закінчення виконавчого провадження від 21 січня 2016 року станом на 10 січня 2016 року по даному факту наявна заборгованість в сумі 2500 грн. (а.с.56). Стан здоров'я відповідача погіршився, вона потребує лікування (а.с.53, 54, 55). Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Жмеринка та Жмеринському районі з 14 серпня 2008 року і отримує пенсію по віку в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а.с.62). Щомісячно з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини стягуються аліменти в розмірі 664,57 грн. (а.с.64, 66). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку та не оспорюються сторонами. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно зі ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Суд вважає, що вимоги позивача про повне звільнення його від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей є безпідставними, оскільки, доходи дітей, на утримання яких сплачуються аліменти, не перевищують доходи їхніх батьків і не забезпечують повністю їхні потреби. Альтернативних випадків, за яких суд може повністю звільнити особу від обов'язку утримувати своїх дітей, в тому числі, навіть у разі значного погіршення її матеріального становища, законодавство не передбачає. Тому суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання неповнолітньої дитини, можливо зменшити, забезпечуючи при цьому право позивача на належний життєвий рівень у вигляді прожиткового мінімуму та право дитини на отримання утримання у передбаченому ч.2 ст.182 СК України розмірі. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме позивач і надалі повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, однак в меншому розмірі, а саме у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на день винесення рішення становить 436,50 грн.. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial