overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він на підставі рішення виконавчого комітету Дослідницької селищної ради Васильківського району Київської області від 28.05.2004 року за №36-5 «Про забезпечення неповнолітніх дітей сім»ї [PERSON], позбавлених батьківського піклування, житлом», проживає за зареєстрований в [INFO]. Крім того, в квартирі зареєстровані відповідачі у справі, які фактично в ній ніколи не проживали і не проживають, проте позивачу доводиться сплачувати за них комунальні послуги, що створює йому незручності, в звязку з чим він змушений звернутися до суду. Позивач, посилаючись на те, що відповідачі не має жодних правових підстав і надалі бути зареєстрованими в квартирі, а тому він просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на житло. Позивач в судове засідання не зявився, подавши до суду письмову заяву, про слухання справи у його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Повідомлення про причини неявки в судове засідання від відповідачів до суду не надходили. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.107 та ч.2 ст.167 ЖК України, у разі вибуття наймача або членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті вони втрачають право користування цим жилим приміщенням та договір найму цього жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази суд, приходить до висновку про можливість визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою № 9 будинку № 8 по вулиці Інженерна смт. Дослідницьке Васильківського району Київської області, оскільки правові підстави користування нею у відповідачів відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Техтекс» з 23 травня 2014 року по 14 липня 2014 року, на посаді учня формувальника склопластикових виробів у навчальній групі. Вказує, що на день звільнення адміністрація з ним не розрахувалась та на теперішній час ТОВ «Техтекс» має заборгованість перед ним в сумі 1943, 98 грн. Вважає, що Відповідач, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, повинен виплатити йому заробітну плату не виплачену при звільненні з роботи. В зв'язку з чим просить суд стягнути з Відповідача на його користь заробітну плату за затримки розрахунку при звільненні в сумі 1943, 98 грн., та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за 3 місяці в сумі 5294, 64грн., та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно трудової книги, на підставі Наказу № 36 від 23.05.2014 року [PERSON] було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техтекс» на посаду учня формувальника склопластикових виробів у навчальній групі. Наказом № 77/2 від 14.07.2014 року Позивача звільнено з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техтекс» за власним бажання згідно ст. 38 КЗпП України. З пояснень Позивача вбачається, що Відповідач на момент звільнення не виплатив йому заробітну плату. Заборгованість по заробітній на теперішній час не виплачена та складає 1943, 98 грн., що підтверджується довідкою №51 від 05.11.2014 року. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. На підставі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року, Відповідач має сплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, та таким чином складає 5294, 64грн. (88,25 грн. х 60дні). Таким чином, враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Техтекс» фактично не провів повного розрахунку при звільнені Позивача, що є порушенням вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд вважає можливим стягнути з Відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5294,64грн. Суд вважає можливим стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техтекс» на користь [PERSON] судові витрати на правову допомогу в сумі 500 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він працює на ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» з грудня 2012 року на посаді охоронника. Вказує, що з вересня 2013 року підприємство належним чином не виплачувало йому заробітну плату, в зв'язку з чим на теперішній час ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» має заборгованість перед ним в сумі 8 003,02 грн. Вважає, що вказані дії Відповідача є порушенням вимог ст.115 КЗпП України. На підставі викладеного просить суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 8 003,02 грн. В судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно, належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, Представник відповідача надав на адресу суду заперечення проти позовних вимог, в яких вказав, що сума заборгованості, вказана Позивачем є завищеною та просив зменшити її відповідно до наданого розрахунку. Зі згоди Позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення Позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 12.12.2012 року [PERSON] прийнятий до ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» на посаду охоронника, де і працює по теперішній час. З пояснень Позивача вбачається, що Відповідач з вересня 2013 року належним чином не виплачував йому заробітну плату, інколи погашав частково заборгованість по виплаті заробітній платі надаючи металопластикові вікна, які він мав реалізовувати самостійно. Відповідно до довідки № 48 від 17.04.2014 року за період з 01.09.2013 року по 31.03.2014 року [PERSON] було частково сплачено заробітну плату у сумі 568,39 грн. та заборгованість по заробітній на теперішній час складає 7 832,02 грн., з урахуванням проведених відрахувань податків та внесків. Положеннями ч.1 ст.115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, враховуючи, що ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» фактично не сплачував у повному обсязі заробітну плату Позивачу, суд вважає можливим стягнути з Відповідача на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 7 832,02 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що він проживає за зареєстрований в квартирі [ADDRESS] Крім того, в квартирі зареєстрований відповідач у справі, який фактично в ній ніколи не проживав і не проживає, проте позивачу доводиться сплачувати за нього комунальні послуги, що створює йому незручності, в зв'язку з чим він змушений звернутися до суду. Позивач, посилаючись на те, що відповідач не має жодних правових підстав і надалі бути зареєстрованим в квартирі, а тому він просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на житло. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши до суду письмову заяву, про слухання справи у його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки в судове засідання від відповідача до суду не надходили. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.107 та ч.2 ст.167 ЖК України, у разі вибуття наймача або членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті вони втрачають право користування цим жилим приміщенням та договір найму цього жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази суд, приходить до висновку про можливість визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS], оскільки правові підстави користування нею у відповідачів відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що вона є співвласником будинку під [ADDRESS]. Крім нього у вище вказаному домоволодінні зареєстрована його колишня дружина - відповідач по справі. Позивач, посилаючись на те, що відповідач після припинення між ними подружніх стосунків з 2011 року переїхала до м. Черкаси, де і фактично проживає на даний час, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. За таких обставин, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні позивачу на праві приватної власності належить ? частина будинку під [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 14.10.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Київської області, за реєстрованого реєстрі за №1-2955 . Вище зазначене також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.12.2005 року. Як вбачається з Постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.05.2012 року з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з позивача по цій справі на користь відповідачки, адреса стягувача зазначена - [ADDRESS].Аналогічна адреса місця проживання відповідачки вказана нею була і при подачі до суду позову про стягнення аліментів. Відповідач співвласником вище вказаного нерухомого майна не є. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази суд, приходить до висновку про можливість визнання відповідача такою, що втратила право на користування будинком під [ADDRESS], оскільки позивач є власником цього нерухомого майна, а тому правових підстав користування ним у відповідача відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що вона є співвласником квартири [ADDRESS]. Крім неї у вище вказаному домоволодінні зареєстрований і відповідач по справі. Позивач, посилаючись на те, що відповідач є її сином, проте в квартирі з 2003 року не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає, на даний час місце його перебування позивачу не відоме. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, представник подала до суду письмову заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до положень ч. 1 ст. 316, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні позивачу є співвласником квартири [ADDRESS]. Вище зазначене також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.10.2017 року. У відповідності до довідки № 706 від 10.10.2017 року та акту від 23.10.2017 року, відповідач в будинку позивача не проживає, його особистих речей не виявлено. Відповідач співвласником вище вказаного нерухомого майна не є. [PERSON] обстеження житлово-побутових умов від 23 жовтня 2017 року, за підписами депутата та голови Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, відповідач в квартирі не проживає, особистих його речей не виявлено. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази суд, приходить до висновку про можливість визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою №2 будинку №6 по провулку Вишневий в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, оскільки позивач є власником цього нерухомого майна, а тому правових підстав користування ним у відповідача відсутні. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що є наймачем житла за адресою: [ADDRESS], в якому зареєстрований та проживає по теперішній час. Разом з позивачем зареєстровані, але не проживають з 2014 року [PERSON], [PERSON] Позивач змушений сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб та має намір отримати субсидію на їх сплату. Просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується ордером № 17 від 25.10.2004 року та ордером № 33 від 06.01.2006 року виданого на підставі Рішення виконкому № 83 від 25.05.2005 року (а.с. 10, 11). Згідно довідки виконавчого комітету Скадовської міської ради від 01.11.2017 року № 5663 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] позивач, [PERSON], [PERSON], які не є родичами. З акту обстеження житлових умов від 15.11.2017 року, складеного членами комісії Скадовської міської ради в [ADDRESS] з червня 2014 року та по теперішній час дійсно проживає лише [PERSON] Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його\~ сім'ї\~ за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт не проживання відповідачів у\~ зазначеній квартирі доведений належними і допустимими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що з 14.11.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, причиною припинення подружніх стосунків стало те, що подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. Сім'я існує формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. У зв'язку з чим просить суд розірвати шлюб укладений, між ним та відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, слухати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надала суду заяву, у якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти розірвання шлюбу, справу просила слухати без її участі. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 14.11.2008 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, яке видано повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, актовий запис №311. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку, [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, актовий запис №154. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинено, поновлення шлюбних стосунків неможливе. Причиною розпаду сім'ї стало втрата між подружжям почуття любові та поваги один до одного. Неповнолітня дитина проживає з відповідачем. Спору про місце проживання неповнолітньої дитини та з приводу розподілу майна, спільно набутого під час перебування у шлюбі, між сторонами на час розгляду справи не має. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Враховуючи викладене та те, що однією із основних засад шлюбу є його добровільність, а метою його укладання є створення сім'ї та беручи до уваги наявність стійкого переконання у позивача та відповідача про необхідність розірвати подружні стосунки у зв'язку із втратою почуття любові та поваги між чоловіком та дружиною, а також враховуючи формальність існування подружніх стосунків, суд приходить до висновку що позовні вимоги обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що з 28.03.1998 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають дитину-сина, [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, подружні відносини припинені, причиною розпаду сім'ї стало виникнення конфліктів та непорозумінь, оскільки у подружжя різні погляди на життя та різні характери, шлюб існує формально, спільного господарства не ведуть. У позивача виникло почуття недовіри до дружини, що і стало для нього причиною звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу. Спору про розподіл майна та місце проживання дитини не має. Дитина проживає разом із відповідачем. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає за таких обставин неможливим. У зв'язку з чим просить суд розірвати шлюб укладений, між ним та відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, слухати справу без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань на адресу суду не надсилала. За вказаних обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 28.03.1998 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, яке видано Суворовським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Херсона, актовий запис № 97. Від шлюбу сторони мають дитину - сина, [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, видане Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Херсона, актовий запис №475. На теперішній час шлюбні відносини між сторонами припинено, поновлення шлюбних стосунків неможливе, оскільки фактично сім'ї не існує, а почуття довіри з часом втрачені. Дитина проживає та залишається проживати з відповідачем. Спору про місце проживання дитини та з приводу розподілу майна, спільно набутого під час перебування у шлюбі, між сторонами не має. Сторони у добровільному порядку визначились щодо порядку утримання їх спільної дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Враховуючи викладене та те, що однією із основних засад шлюбу є його добровільність, а метою його укладання є створення сім'ї та беручи до уваги наявність стійкого переконання у позивача про необхідність розірвати подружні стосунки у зв'язку із втратою довіри між чоловіком та дружиною, а також враховуючи формальність існування подружніх стосунків, суд приходить до висновку що позовні вимоги обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved