Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Електропромсервіс», [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 439-ю від 03.08.2012 р. в загальному розмірі 79768,52 грн. а також судові витрати банку. Згідно ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичних осіб пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням. Згідно ч.1 ст. 113 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. Згідно ч.2 ст. 118 ЦПК України передбачено, що позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» надано роз'яснення, що оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15-16, частини другої статті 118 ЦПК України при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи- поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту. Договір поруки має додатковий (акцесорний характер) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно з позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну ) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. З наданої позовної заяви вбачається, що пред'явлено позовні вимоги про стягнення заборгованості по кредиту як до фізичних, так і до юридичних осіб, ці вимоги взаємопов'язані між собою, їх окремий розгляд неможливий. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши на адресу суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. В своїй заяві від 08.04.2015 року просить також стягнути судові витрати з оплати за публікацію оголошення в сумі 420 грн. Відповідачі [PERSON], представник ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Електропромсервіс» в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи належним чином шляхом публікації оголошення у всеукраїнській газеті «Урядовий кур'єр», відомості про їх належне повідомлення є в матеріалах справи, не повідомили суд про причини своєї неявки до суду. Враховуючи, що від відповідачів не надійшло повідомлення про причини неявки, від них не надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного, як встановлено в судовому засіданні: 03.08.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (надалі -Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Електропромсервіс» (надалі Відповідач 1) було укладено Кредитний договір № 439-ю (далі - Кредитний договір), згідно умов якого Відповідачу 1 було надано кредит в сумі 117691,00 грн. строком до 02.08.2017 року, зі сплатою 15,9 % річних (17,9 % річних у випадку невиконання позичальником певних умов кредитного договору) на купівлю транспортного засобу Nissan Juke 2012 року випуску /а.с. 5-13/. Відповідно до ст.1054 ЦК України вищевказаний договір є кредитним договором, за умовами якого банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, передбачені договором. Банком зобов'язання за договором виконано, що підтверджується: меморіальним ордером № 439-ю від 03.08.2012 р. /а.с.15/. Згідно п.п. 1.1, 5.1, 6.1 кредитного договору Відповідач 1 прийняв на себе зобов'язання сплачувати платежі за кредитом щомісячно до 03 числа кожного місяця, згідно Графіку погашення кредиту та нараховані проценти - до 5 числа кожного місяця. Але Відповідачем 1 умови кредитного договору своєчасно не виконуються, кредит та проценти за користування кредитом у встановлені договором строки не сплачуються. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 21.01.2015 року відповідач має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 11769,12 грн., за процентами 6445,05 грн. Прострочена заборгованість за кредитом обліковується з серпня 2014 року. З 17.09.2014 року плата відповідачем не вноситься, прострочена заборгованість не погашається, що є порушенням встановленого графіку та умов договору. За змістом положень ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання або зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до п.8.1. Кредитного договору невиконання або неналежне виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором тлумачиться як негативна обставина, яка згідно п.8.2.3 надає банку право вимагати дострокового повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, та передбачених договором штрафних санкцій. Таким чином, банк набув право на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором. Для забезпечення виконання зобов'язань Відповідача 1 за Кредитним договором 03.08.2012 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого Поручитель, взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати у повному обсязі по зобов'язаннях позичальника ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Електропромсервіс», які виникають із кредитного договору. На підставі договору поруки та ст.ст. 553,554 ЦК України відповідачі, які є позичальником та поручителем, несуть солідарну відповідальність перед Банком на всю суму заборгованості за кредитним договором. Станом на 21.01.2015 року Відповідач 1 має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 79768,52 грн., в тому числі: строкова заборгованість за кредитом 60806,92 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 11769,12 грн., нараховані відсотки 747,43 грн.; прострочені відсотки 6445,05 грн. Сума простроченої заборгованості підтверджується розрахунком /а.с.4/. На підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не нараховується пеня за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань Відповідача 1. 05.12.2014 грн. позивачем було направлено відповідачам кур'єрською поштою вимоги про погашення заборгованості. Вимоги було повернуто без вручення 17.12.2014 року. /а.с.22,25/. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідачі тривалий час не виконували зобов'язання по договору, за ними утворилася заборгованість у розмірі 79768,52 грн., яка до цього часу не погашена, суд вважає, що позов про стягнення заборгованості з ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Електропромсервіс», [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки до матеріалів справи представником позивача долучені квитанції, які підтверджують сплату судових витрат, тому судові витрати по сплаті судового збору у сумі 797,69 грн. та судові витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів у сумі 420 грн. підлягають стягненню з відповідачів ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Електропромсервіс», [PERSON] у рівних частках на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved