Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за період з 01.05.2012 по 31.12.2012 у розмірі 5304,82 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що на виконання рішення суду від 23.10.2009 стягуються з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільної доньки, однак майже протягом усього часу відповідач повністю не сплачує розміру аліментів, зокрема за спірний період. Разом із тим, у зв'язку із отриманням розрахунків заборгованості по несплаті аліментів від Франківського та Сихівського ВДВС ЛМУЮ сума заборгованості неустойки (пені) становить у розмірі 5304,82 грн., що підлягає стягненню з відповідача. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просить такі задовольнити, оскільки донька сторін часто хворіє, відтак, потребує постійного догляду, який надається їй позивачем, у зв'язку із чим, остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-річного віку, що також відображається на матеріальному становищі останніх. У судовому засіданні відповідач заперечив проти позову повністю та просить у такому відмовити, оскільки заборгованість за спірний період утворилась не з його вини та встановлення якої необхідно для стягнення неустойки (пені) у відповідності до ст.196 СК України, адже, заборгованість по несплаті аліментів за оскаржуваний період утворилась внаслідок порушення працівниками ВДВС передачі виконавчого листа з одного відділу ДВС до належного відділу ДВС; просить застосувати строки спеціальної позовної давності тривалістю один рік, відповідно до ст.258 ЦК України, у зв'язку із чим така не підлягає стягненню за спірний період. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на виконання рішенням Франківського районного суду м.Львова від 23.10.2009 видано тим же судом виконавчий лист № 2-2356/09 про «…стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі ? частки заробітної плати щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 14.04.2009 і до досягнення дитиною повноліття…». Так, виконавчий документ був пред'явлений до відділу державної виконавчої служби, зокрема Івано-Франківського міського управління юстиції, за місцем праці відповідача. Однак, 30.04.2012 [PERSON] звільнений з ТзОВ «Верта-ІФ», про що повідомлено даний ВДВС 21.05.2012 та цього є дня державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції винесено постанову ВП № 28260789 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу № 2-2356/09, оскільки боржник ([PERSON]) проживає у Пустомитівському районі Львівської області; аліменти стягувались з 14.08.2011 по 28.04.2012 та заборгованість відсутня. Надалі, 19.06.2012 державним виконавцем органу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання цього ж виконавчого документа, у відповідності до ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» - за місцем проживання боржника. Однак, 04.09.2012 таке виконавче провадження постановою державного виконавця № 33187897 закінчено, оскільки боржник подав заяву про те, що з 01.05.2012 працює ПП «ОККО-Бізнес» за адресою: м.Львів, вул.Героїв УПА,72, що є територією Франківського ВДВС ЛМУЮ. Так, 02.10.2012 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження Франківським ВДВС ЛМУЮ з примусового виконання виконавчого листа № 2-2356/09, за місцем праці боржника, яке закінчено 24.12.2012, у зв'язку із звільненням (12.12.2012) [PERSON] з ПП «ОККО-Бізнес», а тому оскільки згідно з виконавчого документа, останній проживає у Сихівському районі м.Львова, що за територіальністю належить Сихівському ВДВС ЛМУЮ; залишок боргу станом на 12.12.2012 становить 2658,78 грн., згідно з розрахунку заборгованості по аліментах /а.с.78/. По цьому розрахунку у подальшому позивачем частково проведено розрахунок неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. Відтак, з 14.01.2013 державним виконавцем Сихівського ВДВС ЛМУЮ відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2356/09 у відповідності, зокрема ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» - за місцем проживання боржника [PERSON], однак 23.08.2013 таке виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.49 цього ж Закону. Здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, зокрема за період з 13.12.2012 по 01.08.2013 /а.с.59/ та частково такий період (з 13.12.2012 по 31.12.2012) включено у спірний період для нарахування позивачем неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно з п.22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначено ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що згідно з поданих письмових доказів - розрахунків заборгованості по аліментах /а.с. 59, 78/ наявний факт такої заборгованості. При цьому, щодо покликання відповідача у заперечення позовних вимог про відсутність його вини у виникненні заборгованості, суд оцінює критично, оскільки, у відповідності до ст.57-60 ЦПК України не подано жодних доказів на підтвердження цього, а наведені дані про обставини порушення працівниками ВДВС по передачі виконавчого листа за належністю, не є підставами, що підтверджують відсутності такої вини; разом з тим, заборгованість утворилась не внаслідок настання причин, наявність яких, зокрема передбачено у роз'ясненні постанови пленуму ВСУ від 15.05.2006, а відтак, суд приходить переконання що така заборгованість по несплаті аліментів виникла з вини боржника - [PERSON] Разом із тим, судом приймаються подані розрахунки заборгованості по несплаті аліментів, що здійснені державними виконавцями Франківського та Сихівського ВДВС ЛМУЮ /а.с.59, 78/; такі сторонами виконавчого провадження не оскаржувались, а тому стали підставою для проведення позивачем розрахунку неустойки (пені) по несплаті аліментів за період з 01.05.2012 по 31.12.2012 у відповідності до ст.196 СК України, що становить у розмірі 5304,82 грн. Враховуючи наведене вище, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів за зазначений вище період у розмірі 5304,82 грн., оскільки підстав для зменшення такого розміру неустойки (пені) судом не встановлено, а позов задовольнити повністю. Разом із тим, щодо покликання відповідача на застосування спеціального строку позовної давності, то суд приходить переконання, що оскільки у відповідності до ч.1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із аліментних відносин, позовна давність не застосовується (крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу), а відтак на правовідносини, які регулюються ст.196 СК України, не поширюються норма ст.258 ЦК України. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно з квитанції « 121 від 11.12.2013, наявною у матеріалах справи, позивачем при подачі позову до суду сплачено 229,40 грн. судового збору, що підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.ст.195,196 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved