Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом витребування у [PERSON] із незаконного володіння транспортний засіб марки Volkswagen, модель caddy, рік випуску 2006, колір жовтий, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , та повернути його у володіння, користування та розпорядження позивачу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.2018 року між Приватним підприємством «Катруб» та [PERSON] укладено договір оренди легкового автомобіля. Відповідно до даного Договору [PERSON] отримав у строкове платне користування, належний ПП «Катруб» транспортний засіб марки Volkswagen, модель caddy, рік випуску 2006, колір жовтий, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . 23.02.2018 року [PERSON] отримав вищевказаний транспортний засіб у строкове платне користування, терміном до 23.05.2018 року. Проте, відповідач транспортний засіб не повернув та не здійснив жодної оплати вартості за користування даним транспортним засобом. Позивач зазначає, що зазначений вище Договір оренди транспортного засобу є нікчемним, оскільки при його укладанні не був нотаріально посвідчений. У зв`язку із чим змушений звернутися до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду надійшло клопотання ро розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, а також оголошенням розміщеним на сайті суду. Відзив на позов не надав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у зв`язку із наступним. Судом встановлено, що 23.02.2018 між ПП «Катруб» та [PERSON] було укладено Договір оренди легкового автомобіля. Відповідно до умов Договору [PERSON] отримав у строкове платне користування транспортний засіб марки Volkswagen, модель caddy, рік випуску 2006, колір жовтий, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Згідно з п.4.1 Договору строк користування автомобілем, що орендується: від 23.02.2018 року по 23.05.2018 року. Пунктом 5.1 Договору передбачено орендну плату за користування автомобілем в розмірі 2666 Доларів США 7 центів США за кожен місяць строку користування автомобілем, що орендується. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] транспортний засіб марки Volkswagen, модель caddy, рік випуску 2006, колір жовтий, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] належить на праві власності ПП «Катруб». Частиною 1 ст. 798 ЦК України передбачено, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що Договір оренди легкового автомобіля, укладений 23.02.2018 року нотаріально не посвідчений. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 203 ЦК України передбачає, що: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності правочину. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Позивач в обґрунтування позовних вимог покликається також і на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема на п.п.5,7. Зокрема, з п.п.2 п.5 вказаної Постанови вбачається, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з висновком Верховного суду України у справі № 6-2161цс16, відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до Акту приймання-передачі до договору оренди транспортного засобу №1 від 23.02.2018 року ПП «Катруб» належним чином передав, а [PERSON] прийняв транспортний засіб марки Volkswagen, модель caddy, рік випуску 2006, колір жовтий, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відтак, автомобіль марки Volkswagen, модель caddy, рік випуску 2006, колір жовтий, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] незаконно перебуває з 23.02.2018 року у користуванні [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, те, що Договір оренди легкового автомобіля від 23.02.2018 року від моменту укладення є нікчемним, суд приходить до висновку, що слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом витребування у [PERSON] із незаконного володіння транспортний засіб марки Volkswagen, модель caddy, рік випуску 2006, колір жовтий, кузов № [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та повернути його у володіння, користування та розпорядження Приватного підприємства «Катруб». Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені судові витрати - судовий збір в розмірі 2234,70 грн.

Outcome: approved