Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики грошових кошів від 07 липня 2014 року в сумі 50 942 ( п`ятдесят тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні 00 копійок. Судові витрати по справі покласти на відповідача. Свої вимоги обгартовує тим, що 07 липня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] , укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого Позичальник (Відповідач) отримав від Позикодавця (Позивача) 243 768 (двісті сорок три тисячі сімсот шістдесят вісім ) гривень 00 копійок, та зобов`язався повернути в строк до 01 .07.2015 року суму у розмірі 304 710 ( триста чотири тисячі сімсот десять ) гривень 00 копійок з урахуванням процентів. Факт укладення договору - передачі грошей та строк позики було засвідчено власноручною розпискою Відповідача від 07 липня 2014 року. В строк до 30 серпня 2016 року відповідачем за вказаною розпискою було повернуто грошові кошти у розмірі 253 768 (двісті п`ятдесят три тисячі сімсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок. Між тим, свої зобов`язання відповідач не виконав у повному розмірі, чим порушив права позивача. На неодноразові вимоги про повернення боргу [PERSON] спочатку обіцяв виконати зобов`язання найближчим часом, посилаючись на різного роду обставини, які нібито ускладнюють йому виконання, а останнім часом уникає спілкування та не відповідає на телефоні дзвінки. З метою мирного урегулювання спору, 08 квітня 2019 року позивачем направлений лист щодо повернення грошових коштів, який відповідач не отримав, та повернутий позивачу «у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання», про що відділення поштового зв`язку за місцем обслуговування відповідача зробило відповідне позначення на поштовому відправленні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] - адвокат Мельник Олена Володимирівна надала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач повторно не з`явився у судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей, отриманих судом у порядку частини 6 статті 187 ЦПК України, причини не явки суду не повідомив. Відзив не надав. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, яка належно повідомлялась про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] , укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого Позичальник (Відповідач) отримав від Позикодавця (Позивача) 243 768 (двісті сорок три тисячі сімсот шістдесят вісім ) гривень 00 копійок, та зобов`язався повернути в строк до 01 .07.2015 року суму у розмірі 304 710 ( триста чотири тисячі сімсот десять ) гривень 00 копійок з урахуванням процентів, про що складена розписка від 07 липня 2014 року. Свої зобов`язання відповідач не виконав у повному обсязі, а тому має заборгованість у розмірі 50 942 ( п`ятдесят тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні 00 копійок. В зв`язку з чим 08 квітня 2019 року позивачем направлений відповідачу лист щодо повернення грошових коштів у сумі 50 942 ( п`ятдесят тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні 00 копійок, який останній не отримав з підстав «закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується копіями: опису вкладеного до цінного листа, квитанції, відстеження відправлення. З урахуванням зазначеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики грошових кошів від 07 липня 2014 року в сумі 50 942 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні 00 копійок. Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. В підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка чи інший документ, що засвідчує передачу йому займодавцем певної грошової суми. За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розписка, підписана відповідачем, є документом, що стверджує укладення договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статей 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 ЦК України. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, досліджені у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог суму боргу за позикою у розмірі 50 942 ( п`ятдесят тисяч дев`ятсот сорок дві) гривні 00 копійок. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved