Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2014 року він набув право власності на недобудовану будівлю, яка знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул..Перемоги, 66-в. [PERSON] та [PERSON] знаючи про рішення суду, 17.02.2015 року надали довіреності [PERSON] на право володіння, користування та розпорядження недобудованої будівлі за адресою: м.Запоріжжя, вул..Перемоги, 66-в. 17.04.2015 року [PERSON] від імені відповідачів [PERSON] та [PERSON] уклав договори купівлі-продажу, за яким ? частина права власності на спірне майно перейшла до [PERSON]М, а інша ТОВ «ОЦ ЛЕРМОНТОВО». Тому позивач, посилаючись на ст..215, 216 ЦК України, просить скасувати право власності [PERSON] на ? частку цієї нерухомості; скасувати право власності ТОВ Офісний центр «Лермонтово» на ? частку цієї нерухомості; визнати його власником недобудованої будівлі, яка знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул..Перемоги, 66-в та витребувати спірну нерухомість з чужого незаконного володіння. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги і остаточно просить визнати договір купівлі продажу ? частини недобудованої будівлі, яка знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул..Перемоги, 66-в, укладений 17.04.2015 року між [PERSON], від імені [PERSON], з [PERSON] недійсним; визнати договір купівлі продажу ? частки недобудованої будівлі, яка знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул..Перемоги, 66-в, укладений 17.04.2015 року між [PERSON], від імені [PERSON], з ТОВ Офісний центр «Лермонтово» недійсним; скасувати право власності [PERSON] на ? частку цієї нерухомості; скасувати право власності ТОВ Офісний центр «Лермонтово» на ? частку цієї нерухомості; визнати себе власником недобудованої будівлі, яка знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул..Перемоги, 66-в; витребувати недобудовану будівлю, яка знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул..Перемоги, 66-в на його користь та стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, зазначених в ньому. Пояснив, що після того, як рішення суду від 12.12.2014 року про визнання права власності на спірне майно за позивачем набрало чинності, його довіритель намагався зареєструвати право власності, але йому перешкоджали наявність накладених арештів. 22.04.2015 року дізналися, що право власності на нерухомість перейшло до відповідачів ТОВ ОЦ «Лермонтово» та [PERSON] За результатами їх звернення щодо дій приватного нотаріуса [PERSON] під час вчинення спірних правочинів з відчуження нерухомості ГТУЮ у Запорізькій області повідомило про наявність порушень з боку нотаріуса при вчиненні правочину. Просить задовольнити позов повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову. Пояснила, що договір купівлі продажу 1/2 частки нерухомості не може бути визнаний недійсним, оскільки він порушує публічний порядок. Вказаний договір є чинним, а її довіритель законним власником майна. Як зазначає позивач рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя визнано право власності за [PERSON] і тому вказана позовна вимога не підлягає розгляді в суді. Крім того, підстав для витребування майна не має. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову. Про наявність рішення суду її довірителям було відомо. У звязку з тим, що її довірителі не розуміються в галузі права їх було введено в оману. Просить позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ Офісний центр «Лермонтово» в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову. Пояснив, що рішення суду на яке позивач посилається на час укладання оскаржуваних договорів не набрало законної сили, оскільки лише 10.08.2015 року було закрито апеляційне провадження. Позивач ніколи не набував право власності на нерухомість, оскільки право власності виникає з часу державної реєстрації. Представник 3-ї особи приватного нотаріуса [PERSON] в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову. Пояснила, що спірне майно на час посвідчення нотаріусом договорів купІвлі-продажу в арешті не перебувало, тобто в Державному реєстрі речових прав будь-яких обтяжень не було. Сторонами спірних договорів були надані всі необхідні документи, нею було посвідчено договори купівлі продажу та зареєстровано в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представник 3-ї особи Реєстраційної служби Запорізької області в судовому засіданні пояснила порядок реєстрації прав на нерухоме майно в державному реєстрі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків: Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2014 року визнано: удаваним договір позики між [PERSON] та [PERSON]; дійсним договір комісії між [PERSON] та [PERSON]; за [PERSON] визнано право власності на недобудовану будівлю спорткомплексу літ.В-4, яка розташована за адресою: м.Запоріжжя, вул..Перемоги, 66-в; стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 463900 грн. Рішення набрало чинності 23.12.2014 року. 17.04.2015 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON], уклав із ТОВ «ОЦ ЛЕРМОНТОВО» договір купівлі-продажу ? частини недобудованої будівлі спорткомплексу літ.В4, яка знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул..Перемоги, 66-в. 17.04.2015 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON], уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу ? частини недобудованої будівлі спорткомплексу літ.В4, яка знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, вул..Перемоги, 66-в. 04.07.2015 року приватним нотаріусом [PERSON] було посвідчено заяви Жудіди Г,М. та [PERSON] про відмову від апеляційної скарги на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2014 року, оскільки вважають вказане рішення законним та обґрунтованим. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 серпня 2015 року прийнято від [PERSON] та [PERSON] відмову від апеляційної скарги на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2014 року. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 серпня 2015 року апеляційне провадження по розгляду апеляційної скарги ТОВ Офісний центр «Лермонтово» закрито та апеляційну скаргу повернуто заявнику. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ Офісний центр «Лермонтово» відмовлено. Частиною 2 ст.215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно\~зі ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 ч. 1\~та ч.3 ст. 388 ЦК України\~передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно правовій позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 листопада 2012 р. у справі № 6-107цс12, відповідно до ст. 387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-67цс15, [PERSON] частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданного на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо вічуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленного статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів. І таки позовні вимоги як скасування права власності, визнати власником, суперечать способам захисту, передбаченим ст.. 16 ЦК України. Враховуючи, що спірне майно було продане особою, яка не мала права його продавати, чим було порушено права власника майна, позовні вимоги в частині витребування майна підлягають задоволенню. Разом з тим, в задоволенні позову в частині визнання договорів недійсним та скасування права власності відповідачів на нерухоме майно слід відмовити, оскільки позивач обрав неправильний спосіб захисту свого права. Також не підлягає задоволенню вимога позову про визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, оскільки рішенням суду від 12.12.2014 року за ним вже було визнано право власності на це майно. На підставі ст.16, 387, 388 ЦК України ст.\~10,\~11,\~57,\~60-61,\~212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: partial