Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що в жовтні 1968 року подружжю [PERSON] та [PERSON] Херсонським отрядом воєнизованої охорони Одеської залізничної дороги була надана в користування квартира [ADDRESS]. З будинкової книги вбачається, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з 15.10.1968 року постійно зареєстровані в [INFO]. Позивач вказує, що [PERSON] його бабуся. [PERSON] помер 24.06.1971 року. Після його смерті в квартирі залишилися проживати його вдова [PERSON] зі своїм сином [PERSON], невісткою [PERSON] та онуком [PERSON], тобто з позивачем, які постійно були зареєстровані в квартирі. 29.03.1982 року помер батько позивача [PERSON] 15.02.1991 року між Херсонським отрядом воєнізованої охорони Одеської залізничної дороги з одного боку та його бабусею [PERSON] в простій письмовій формі був оформлений договір купівлі-продажу [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу підписаний сторонами: керівником отряду [PERSON] та [PERSON], однак договір ніким не посвідчений, на ньому відсутня печатка підприємства. В договорі наявна помилка: замість «Козикової» зазначено «Кузикова». Відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу №2 від 15.02.1991 року підприємство надає послуги щодо оформлення договору купівлі-продажу займаної житлової площі за адресою: [ADDRESS] у власне користування з подальшим переоформленням, квартиронаймач прозводить оплату згідно додаткових документів. [PERSON] сплатила 168 гривень за житло згідно з квитанцією КОГ-3. В подальшому зазначена квартира не була належним чином переоформлена користувачами. [PERSON] померла 07.03.1993 року. Після її смерті в квартирі залишилися проживати позивач та його мати [PERSON], яка померла 21.09.2014 року. Після її смерті в квартирі проживає позивач з дружиною [PERSON] та сином. Квартира складається з житлової кімнати літ. 2-3 площею 10.8 кв. м, кухні 2-1 площею 3.5 кв. м, житлової кімнати 2-2 площею 6 кв. м, без будь-яких зручностей, тільки підведено світло, за електроенергію сплачує позивач по розрахунковій книжці, виданій на [PERSON] Позивач вважає, що оскільки головні квартирокористувачі померли, однак сплатили кошти за житло, він має право на цю квартиру, тому що на протязі свого життя, тобто 58 років постійно проживає в ній, з 1991 року доглядає за квартирою, сплачує комунальні платежі. Просить визнати за ним право власності на квартиру №2, яка складається з житлової кімнати літ. 2-3 площею 10.8 кв. м, житлової кімнати 2-2 площею 6 кв. м, кухні 2-1 площею 3.5 кв. м в будинку №23-Б по пров. Транспортному в м. Миколаєві за набувальною давністю. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви та просив її задовольнити. Представник відповідача Миколаївської міської ради не був присутнім у судовому засіданні, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно\~зі ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У\~ЦК України\~набувальна давність розглядається, як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. За змістом цієї норми закону позивачі, як володільці майна, протягом всього часу володіння ним мають бути впевненими, що на це майно не претендують інші особи, і вони отримали це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. №24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів пов*язаних з виникненням і припиненням права власності, судам слід мати на увазі, що норми\~ст. 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов*язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і не залежно від волі колишнього власника. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу для виникнення права власності в момент захоплення чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною обрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Відповідно до ч.1\~ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Частинами 1, 2\~статті 61 ЖК Української РСР, користування жилим\~\~приміщенням\~\~у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі\~\~ордера\~\~на\~\~жиле\~\~приміщення\~\~між\~\~наймодавцем\~\~- житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно з ч.1\~ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~до об'єктів приватизації\~\~належать квартири багатоквартирних\~\~будинків,\~\~одноквартирні\~\~будинки,\~\~житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Судом встановлено, щов жовтні 1968 року подружжю [PERSON] та [PERSON] Херсонським отрядом воєнизованої охорони Одеської залізничної дороги була надана в користування квартира [ADDRESS]. З будинкової книги вбачається, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з 15.10.1968 року постійно зареєстровані в [INFO]. Позивач є онуком [PERSON], яка померла 07.03.1993 року. Позивач постійно проживав з бабусею та батьками у квартирі за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується письмовими свідченнями сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], підписи яких під свідченнями засвідченні заступником директора ТОВ «ЛІСКИ». 15.02.1991 року між Херсонським отрядом воєнізованої охорони Одеської залізничної дороги з одного боку та [PERSON] в простій письмовій формі був оформлений договір купівлі-продажу [ADDRESS]. Відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу №2 від 15.02.1991 року підприємство надає послуги щодо оформлення договору купівлі-продажу займаної житлової площі за адресою: [ADDRESS] у власне користування з подальшим переоформленням, а квартиронаймач прозводить оплату згідно додаткових документів. [PERSON] не було отримано свідоцтва про право власності та не зареєстроване права власності на вищезазначену квартиру. Після смерті бабусі та батьків позивач продовжує проживати у вищевказаній квартирі, сплачує комунальні послуги по розрахунковій книжці, виданій на ім*я [PERSON], підтримує квартиру у належному технічному та санітарному стані, про що свідчать квитанції про сплату комунальних послуг. Таким чином, позивач, як член сім'ї основного наймача, який помер, належним чином продовжує проживати у спірній квартирі та виконувати обов'язки наймача щодо цього житла. Виникнення у позивача обставин для набуття права власності в порядку\~ст. 344 ЦК України\~за набувальною давністю, позивачем не доведено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed