Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, третіх осіб про визнання недійсним державного акту на землю, в якій зазначає, що рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 18 червня 1999 року за № 110-V/ХХІІІ йому було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, ведення особистого господарства по вул. Мічурінська, 31. Даний факт підтверджується копією архівного витягу з рішення від 18.06.1999 року за № 110-V/ХХІІІ, наданого 10.04.2017 року за № 1026/01-23. У державному акті на право приватної власності на землю помилково вказано, що земельна ділянка, яка передана йому на підставі рішення 5 сесії виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 18 червня 1999 року на № 110-V/ХХІІІ складає 0,085 гектарів в межах згідно з планом. Відповідно до відповіді Управління Держгеокадастру у Павлоградському районі Дніпропетровської області № 29-407-99.7-1807/2-16 від 19.04.2016 року, в архіві управління зберігається державний акт на право приватної власності на землю серії ДП, для будівництва та обслуговування земельної ділянки, та дійсно видавався на ім'я [PERSON]. Зазначають, що в державному акті містяться виправлення зовнішніх меж та площі земельної ділянки. Позивач зазначає, що необхідно вважати правильним розмір вищезазначеної земельної ділянки 0,06 га, як вказано у архівному витягу з рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради від 18.06.1999 року за № 110-V/ХХІІІ. У зв'язку з чим, позивач просить суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, розташованої на території м. Тернівка, [ADDRESS], серії ДП. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 59). Представник позивача - адвокат Мицак Н.Т., яка дії на підставі угоди про надання юридичної допомоги від 03.05.2017 року, свідоцтва про право на надання адвокатської діяльності № 478 від 27.04.2004 року, у судове засідання не з'явилася, однак надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду спрви (а.с. 60). Представник відповідача - Тернівської міської ради Дніпропетровської області Немцева І.В. у судове засідання не з'явилася, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначила, що проти позову не заперечує, покладаються на рішення суду, просить розглянути справу без участі представника (а.с. 12). Представник третьої особи - управління Держгеокадастру у Павлоградському районі Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, однак у поданій до суду письмовій заяві зазначив, що Управління Держгеокадастру у Павлоградському районі Дніпропетровської області знаходиться на стадії ліквідації, а тому просить розглянути судову справу без їх участі (а.с. 33). Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, однак у поданих до суду письмових поясненнях зазначив, що з 01 січня 2013 року змінився порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152-VI) передбачено, що з 01.01.2013 року державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється в порядку, визначеному цим Законом. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому вказаним Законом видача державних актів про право власності на землю не передбачена (а.с. 47-49). Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Тернівської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області «Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам міста Тернівка» № 110-V/XXІІІ від 18.06.1999 року, передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 8). З державного акту на право приватної власності на землю серії ДП від 01.12.1999 року, виданого на підставі рішення 5 сесії XXІІІ скликання Тернівської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області № 110 від 18.06.1999 року, видно, що цей акт видано [PERSON], він містить виправлення, а саме замість площі 0,06 га зазначено 0,085 га та замість земельна ділянка розташована на території по [ADDRESS] зазначено [ADDRESS] (а.с. 9). У зв'язку з чим, захисник позивача звернулася до управління Держгеокадастру у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з приводу внесених виправлень та надання грошової оцінки земельної ділянки, однак згідно листа вказаного управління № 29-407-99.7-1807/2-16 від 19.04.2016 року, було відмовлено у наданні такої інформації та зазначено, що в архіві Управління зберігається державний акт на право приватної власності на землю серії ДП, для будівництва та обслуговування житлового будинку, він видавався на ім'я [PERSON], в якому містяться виправлення зовнішніх меж та площі земельної ділянки. Оскільки на момент його видачі діяв наказ Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», згідно пункту 2.9 виправлення не допускаються (а.с. 7). Судом встановлено, що при видачі державного акту [PERSON] було допущено помилки у розташуванні земельної ділянки та площі, дані обставини визнані сторонами і відповідно до ст. 61 ЦПК не підлягають доказуванню. Згідно з ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена судом в постанові від 04 червня 2014 року (справа № 6-46цс14), відповідно до статті 126 (в редакції чинній до 05.03.2009 р.), статей 152, 155 ЗК України державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таку саму правову позицію було висловлено Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26 вересня 2012 року (справа №6-103цс12). Крім того, з правових позицій пункту 2 в абзаці другому Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87 - 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143 - 146, 149, 151, 153 - 158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України, судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Відповідно до п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року № 43, яка втратила чинність 03.07.2013 року, виправлення в державних актах не допускаються. Отже, можливість внесення змін чи виправлень до державного акта на право власності на земельну ділянку законодавством не передбачена. В зв'язку з набранням чинності з 01.01.2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», повноваження територіальних органів Держземагентства у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди), земельних ділянок, земельного сервітуту, користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) було припинено, у зв`язку з чим, треті особи по справі не можуть видати новий державний акт, так як видача державних актів на землю нормами законодавства не передбачена. Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача, які є належним способом захисту майнових прав, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved