Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної спільної часткової власності належить 2/3 частки квартири [ADDRESS] , а саме:1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Управлінням міського майна Маріупольської міської ради 13.02.2003 року, зареєстрованого у Маріупольському БТІ 24.03.2003 року за реєстраційним номером: 424796, номер запису : 1556 в книзі 3, та 1/3 частки в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2018 року, виданого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори Фоміною А.В. за реєстром №1-3184, зареєстрованого у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.12.2018 року за номером: 29572955. Крім того, інша 1/3 частка спірної квартири належить на праві особистої часткової власності її доньці [PERSON] на підставі вище зазначеного свідоцтва про право власності на житло від 13.02.2003 року. Спірна квартира є її постійним місцем проживання. На даний час у спірній квартирі зареєстровані: вона [PERSON] , член її сім`ї відповідач [PERSON] та співвласник [PERSON] , що підтверджується довідкою №19-147-0512, виданою 05.04.2019 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради. Однак, відповідач [PERSON] з грудня 2002 року по теперішній час у спірній квартирі не проживає та в ній не має його особистих речей. Всі комунальні платежі та витрати на утримання спірної квартири вона сплачує за рахунок власних коштів, відповідач комунальні послуги за себе не сплачує. Таким чином, фактично у спірній квартирі відповідач не проживає більше ніж 15 років, а тому він встратив право користування житловою площею у спірній квартирі, тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, також надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву у якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила справу розглянути за його відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, враховуючи позицію сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 218947 від 24.03.2009 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить: 1/3 частка [PERSON] , 1/3 частка [PERSON] , 1/3 частка [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.02.2003 року, квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.12.2018 року спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] є його дружина [PERSON] . З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частка. [PERSON] [INFO] , помер [INFO] . З довідки виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради випливає, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту про фактичне місце проживання, виданого головою КСН «Хмельницький», [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстрований з [INFO] року син [PERSON] , який не проживає в даній квартрі з грудня 2002 року. Згідно з ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що та обставина, що відповідач залишається зареєстрованим у спірній квартирі, не оплачує комунальні послуги, порушує права позивача, оскільки перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю, тому, суд вважає можливим визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірній квартирі, тим більше, що у відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на день ухвалення судового рішення не мешкає в спірному приміщенні більше року, а також не встановлено поважність причин відсутності [PERSON] Стягнення з відповідача [PERSON] сплаченого судового збору суд визнає недоцільним, оскільки позивач [PERSON] на їх стягнення не наполягала. На підставі ст. ст. 16, 391, 386, 405 ЦК України,

Outcome: approved