Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

\~\~\~Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначив, що йому належить на праві приватної власності, на підставі договору дарування, житловий будинок [ADDRESS] . У вересні 2007 року він уклав шлюб з відповідачем [PERSON] , [INFO] . Після одруження вони проживали разом в даному будинку. Однак у 2010 році відповідач виїхала проживати в м. Черкаси, де проживає до цього часу. 04.10.2013 шлюб між ними розірвано. Відповідач не претендує на належний йому будинок, не утримує його, не сплачує комунальні платежі тощо. Таким чином, оскільки відповідач у його будинку не проживає без поважних причин з 2010 року, не приймає участі у спільному побуті, добровільно не бажає подати заву про зняття з реєстраційного обліку, вона може вважатися такою, що втратила право користування житловим будинком. Позивач у судове засідання не з?явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с. 22). Відповідач, у відповідності до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, проте у судові засідання, призначені на 01.03.2021, 31.03.2021 та 22.04.2021 не з?явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив не подала (а.с. 34, 43, 54). Тому, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить\~заочний розгляд даної справи за відсутності відповідачів, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору дарування від 07.09.2004, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5-6). Згідно довідки, виданої Михайлівською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області № 1302 від 05.11.2020 та виписки з погосподарської книги, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та в даному будинку проживає також [PERSON] , за яким і рахується даний будинок (а.с. 7-8). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї Олександрівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області від 06.11.2020, складеного у присутності депутата сільської ради [PERSON] , представників громадськості [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] не проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 2010 року по теперішній час (а.с. 9). 04.10.2013 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10). Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.\~Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від\~\~16.11.2016 у справі № 6-709цс16. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. \~Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред?явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності\~є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Отже, право власності позивача на будинок підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст.ст. 383, 391 ЦК України - усунення перешкод у користуванні належним йому помешканням, шляхом визнання відповідача такими, що втратила право користування житлом. Тому,\~враховуючи той\~факт,\~що відповідач\~понад рік\~без поважних\~причин не\~проживає в житловому будинку [ADDRESS] , який належить на підставі договору дарування позивачу [PERSON] , обов?язки по утриманню житла не здійснює, реєстрація відповідача у помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу у реалізації його прав як власника жилого приміщення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved