Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказує, що 16 лютого 2017 року між ним та відповідачем укладено договір позики. Відповідно до вказаного договору відповідач отримав у позику від позивача грошові кошти в сумі 107960,00 гривень, що еквівалентно 4000,00 доларів США які відповідач зобовязався повернути в строк до 16 серпня 2017 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноруч у день укладання договору позики. У строк вказаний в договорі відповідач грошові кошти не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача усно з проханням повернути кошти, але до теперішнього часу не повернув. На момент звернення до суду з позовом відповідач заборгував позивачу 106600,00 грн. за курсом НБУ 26,65-1 дол США. Оскільки прострочення тривало 11 місяців (346 днів), 40 відсотків річних становлять суму у розмірі 40420,00грн. Просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики в розмірі 106600,00грн., що еквівалентно 4000,00доларів США., 40% річних від простроченої суми за весь період прострочення, що становить 40420,00грн. та стягнути судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився. До суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.\~\~ Відповідач в судове засідання не з'явилася, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.\~ Судом встановлено, що 16.02.2017 року між [PERSON], - позикодавцем та [PERSON], - позичальником було укладено договір позики, у відповідності до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошову позику в розмірі 107960,00 грн., що станом на 16.02.2017 року було еквівалентом 4000,00 доларів США. Дане підтверджується: Договором позики від 16.02.2017 року та борговою розпискою про отримання позики від 16.02.2017 року. Датою повернення позики сторони визначили 16.08.2017 року, згідно з п. 2 Договору позики. Також встановлено, що кошти в розмірі 107960,00 грн. були передані позивачем 16 лютого 2017 року відповідачу в момент підписання розписки, що вказує на виконання позивачем своїх зобовязань за договором позики в повному обсязі. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Відповідно правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до п. 2 Договору позики від 16.02.2017 року відповідач зобовязаний повернути позивачу суму еквівалентну 4000,00 доларів США за курсом Національного банку України що діятиме в день повернення позики, виходячи з еквіваленту позики визначеної п.1 Договору. Згідно п. 8 Договору позики, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 40% річних від простроченої суми за весь період прострочення. Судом встановлено, що станом на 02.08.2018 року відповідач своїх зобовязань за договором позики не виконав, позику не повернув, відсотки за користування позикою не сплатив. У звязку з не виконанням зобовязань за Договором позики від 16 лютого 2017 року, відповідач станом на 02.08.2018 р. перед позивачем має заборгованість на наступну суму: - сума позики, що на дату повернення складатиме еквівалент 4000,00 дол. США (курс НБУ на 02.08.2018 року 26,65грн.-1 дол. США, відповідно сума позики, що підлягає повернення у гривнях 106600,00 грн.); - проценти за користування позикою із розрахунку 40% річних, що складає 40420,00грн., оскільки прострочення тривало 11 місяців (346 днів), то дана сума розрахована наступним чином: 40420,00= (106600х40%)/100%/365х346. Всебічно, повно та обєктивно оцінивши всі надані докази, суд вважає, що позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики, процентів, посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 1470,21 грн.

Outcome: approved