Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що має з відповідачкою спільну дитину. Оскільки відповідачка перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною, він звернувся до органу опіки і піклування, який своїм розпорядженням встановив йому порядок побачень з дитиною, зобов'язавши відповідачку не перешкоджати його зустрічам і спілкуванню з дитиною. Посилаючись на те, що відповідачка не виконує вказаного розпорядження органу опіки і піклування, просить захистити його права та зобов'язати відповідачку не перешкоджати йому у спілкуванні з їх дитиною, а також встановити йому порядок побачень з дитиною кожні середу, суботу і неділю з 16 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин за місцем проживання відповідача. Позивач в судовому засіданні пояснив, що він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі та у них народилась дитина. Після розірвання шлюбу вони стали проживати окремо. Дитина проживає разом з матір'ю. Деякий час він приїздив за місцем проживання відповідачки де і спілкувався з дитиною. У зв'язку з тяжкими сімейними обставинами, що пов'язані із важким станом здоров'я його батька, він біля двох місяців не приїздив до дитини. Після цього, відповідачка стала заперечувати проти його спілкування з дитиною та перешкоджає цьому. Тоді, він звернувся до органу опіки і піклування, за рішенням якого було встановлено дні його спілкування з дитиною у час за домовленістю батьків. Так, деякий час він бачився з дитиною, однак потім відповідачка знову стала перешкоджати цьому. Навіть в телефонних розмовах, коли він говорить про своє бажання приїхати до дитини, відповідачка не дає згоди на це. Підтримав вимоги своєї заяви та просив задовольнити позов. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та повністю заперечила обставини викладені позивачем, посилаючись на неправдивість пояснень останнього. Пояснила, що після рішення органу опіки і піклування про спілкування дитини з позивачем, вона не перешкоджала останньому у цьому. Позивач бачився з дитиною переважно у вихідні дні. При цьому, до будинку де вони проживають вона позивача не впускала, а дозволяла йому спілкуватися з дитиною лише на вулиці. Посилаючись на ту обставину, що в зимній період часу на вулиці низька температура, вважає, що з цих підстав, спілкування позивача з дитиною також неможливе. Пояснила, що останній раз позивач бачився з дитиною 20 липня 2014 року, а потім приїздив лише в листопаді 2014 року. Так, відповідачка вважає, що оскільки позивач тривалий час не відвідував дитину, то його треба обмежити у цьому. Також, на підставу своїх заперечень і застосування обмежень щодо побачень позивача з дитиною зазначає ту обставину, що після того, як позивач завершить своє спілкування з дитиною і уїжджає, дитина плаче і її треба заспокоювати. Тому, на думку відповідача, спілкування дитини і позивача є небажаним, щоб дитина не плакала після розставань із батьком. Факт прохань позивача про побачення з дитиною, що були висловлені ним у телефонних розмовах з нею, категорично заперечила, як такий, що не відповідає дійсності. Висловлюючи свою позицію щодо спілкування батька з дитиною, відповідачка надала позивачу негативної характеристики, що ґрунтується на їх особистому спілкуванні та відносинах, які склалися між сторонами за час їх перебування у шлюбі. Відповідач просила встановити позивачу для спілкування з дитиною чотири дні на місяць, а саме: 1-ї і 3-ї суботи та 2-ї і 4-ї неділі. Представник третьої особи в судове засідання не прибув. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. Сторони є батьками дитини - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Згідно з пояснень сторін встановлено, що з листопада 2013 року вони не проживають однією сім'єю, шлюб між ними розірвано за рішенням суду, а дитина проживає разом з матір'ю. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1, 2 і 3 статті 157 СК України). Розпорядженням Васильківської районної державної адміністрації від 25 березня 2014 року № 98, відповідачу встановлено порядок побачень з малолітнім сином кожну середу, суботу і неділю по 4 години в день за домовленістю по місцю проживання матері та в її присутності; зобов'язавши відповідачку не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька із сином (а.с. 3). Судом встановлено, що відповідачка не бажає і не надає позивачу можливості спілкуватися з дитиною та перешкоджає йому у цьому з власних міркувань та особистого неприязного відношення до позивача. Відповідно до частина першої статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. На підтвердження обставин, яким сторони підтверджують свої доводи і заперечення, судом допитано свідків. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який має дружні стосунки з позивачем, пояснив, що від останнього йому відомо про те, що відповідач перешкоджає позивачу у його спілкуванні з дитиною. Зокрема, йому відомо про два випадки, коли відповідачка відмовила позивачу у спілкуванні з дитиною. Так, у вересні 2014 року він поїхав разом з позивачем за місцем проживання відповідачки. Поїздка була ініційована позивачем з метою побачитись із своїм сином. Проте, коли позивач повернувся до автомобіля, він повідомив, що відповідачка відмовила йому у спілкуванні з дитиною. Другий випадок відмови відповідачки позивачу у спілкуванні з дитиною мав місце 02.01.2015 року, коли позивач зателефонував останній та просив поїхати з дитиною до розважального закладу, однак відповідачка також відмовила. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача пояснила, що останній раз позивач бачив свого сина в листопаді 2014 року, після чого відповідачка відмовляє позивачу у цьому як усно, так і по телефону. Після рішення органу опіки і піклування щодо участі батька у вихованні дитини, позивач бачив сина 3 - 4 рази. Надалі, відповідачка перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною та не допускає позивача до сина. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею відповідачки та щодня відвідує останню за її місцем проживання, а тому їй відомі усі обставини щодо участі позивача у спілкуванні з дитиною. Так, зазначила, що останній раз позивач приїздив навістити дитину влітку 2014 року. У той період часу, коли вона знаходиться за місцем проживання відповідачки, позивач не приїжджав щоб поспілкуватись з дитиною. Про те, чи забороняє відповідачка позивачу спілкуватись з дитиною їй не відомо. Свідок [PERSON], який є батьком відповідачки, в судовому засіданні пояснив, що позивач приїздив побачитись з дитиною один раз на місяць. Потім позивач приїхав 20 липня і у жовтні 2014 року, після чого не приїжджав. Пояснив, що від'їзд батька дитина важко переносить та плаче коли той уходить. Також, мав місце випадок, коли позивач, поспілкувавшись, залишив дитину саму у дворі та поїхав. У зв'язку з цим, відповідачка не бажає щоб позивач спілкувався з дитиною. Додатково пояснив, що бабуся [PERSON] приходить до них не щодня, а 2 - 3 рази на тиждень. Тому мали місце такі випадки, коли [PERSON] була відсутня за місцем проживання дитини, а позивач приїжджав до дитини. Повідомив, що в середу і суботу з 05.00 години до 12.00 - 14.00 години його і дружини немає вдома, а тому суд робить висновок, що свідку [PERSON] також не відомі усі випадки, коли позивач приїздив щоб поспілкуватись з дитиною. Крім того, свідок [PERSON] підтвердив пояснення свідка [PERSON] про те, що позивач телефонував і бажав взяти дитину до розважального закладу 02.01.2015 року. Отже, свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили ту обставину, що відповідач перешкоджає позивачу у спілкуванні останнього із своїм сином та заперечує проти цього. Суть пояснень свідка [PERSON] також полягає у тому, що відповідачка не бажає спілкування позивача з дитиною та відмовляє останньому у цьому. Підстави сумніватися у достовірності та правдивості показань свідків щодо повідомлених ними обставин, у суду відсутні, оскільки показання свідків щодо деяких з повідомлених ними обставин не суперечать один одному та узгоджуються з поясненнями позивача. До пояснень свідка [PERSON] про те, що позивач не приїжджав щоб поспілкуватись з дитиною, суд відноситься критично, оскільки, як пояснив свідок [PERSON], [PERSON] буває за місцем проживання відповідачки не щодня як сама пояснила, а 2 - 3 рази на тиждень. Норма статті 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Отже, питання виховання дитини батьками спільно не вирішено з причин незгоди відповідачки на спілкування позивача з дитиною, внаслідок чого, встановлене статтею 157 СК України, право позивача на особисте спілкування з дитиною порушується відповідачем шляхом перешкоджання цьому через заборону позивачу спілкуватися з дитиною. Оскільки судом встановлено, що відповідач не дотримується Розпорядження Васильківської районної державної адміністрації від 25 березня 2014 року № 98 та перешкоджає особистому спілкуванню позивача з дитиною, суд приходить до висновку, що права позивача щодо участі у вихованні дитини слід захистити шляхом зобов'язання відповідача не перешкоджати останньому спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні. Та обставина, що позивач тривалий час з тих чи інших причин не відвідував дитину, на думку суду, не є підставою для ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки і піклування та заборони, перешкоджання або усунення позивача від спілкування з дитиною. До того ж, суд не приймає до уваги дані Акту депутата Лісовика О.А. про відвідування дитини, що міститься на 12-му аркуші справи, оскільки інформація зазначена у вказаному акті надана з пояснень [PERSON] і [PERSON], які були допитані судом в якості свідків безпосередньо в судовому засіданні. Згідно із частиною другою статті 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, беручи до уваги бажання батька спілкуватись із сином, що свідчить про належне ставлення позивача до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до батька, доказом чого є те, що дитина плаче, коли позивач закінчує спілкування з нею та уходить, вік дитини, а також відсутність даних про незадовільний або поганий стан психічного здоров'я позивача, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами, суд приходить до висновку про можливість визначення способу участі позивача у вихованні сина через встановлення йому днів побачень з дитиною кожної середи, суботи і неділі, як раніше було визначено органом опіки і піклування. Встановлення лише чотирьох днів для спілкування на місяць, як просить відповідач, на переконання суду, з урахуванням обставин справи, не буде забезпечувати належної та достатньої участі батька у вихованні дитини, яка б повною мірою задовольняла батьківські потреби позивача у вихованні дитини та сприяла б забезпеченню прав на спілкування як позивача так і дитини. При цьому, суд вважає за необхідне встановити час спілкування з 16.00 години до 20.00 години, оскільки позивач працює до 17.00 години, а у вихідні дні: суботу і неділю відповідачка бажає самостійно спілкуватись з дитиною. Тобто, встановлення такого часу спілкування з дитиною, надасть можливість відповідачу вільно на власний розсуд спілкуватись з дитиною у вихідні дні до 16.00 години, чим буде реалізовано бажання відповідача у вихідні дні відвідувати з дитиною різні місця дозвілля та спілкуватись із нею. Враховуючи, що дитина проживає з відповідачкою, місцем побачень позивача з дитиною необхідно визначити місце проживання відповідачки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved