Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 01 березня 2016 року зареєстрував шлюб із [PERSON], від шлюбу 17 вересня 2016 року народився син [PERSON]. Просить шлюб розірвати мотивуючи тим, що з ініціативи відповідача подружні відносини припинені з 13 червня 2016 року. Причиною розпаду сімї стало небажання відповідача жити однією сімєю; несумісність характерів, відсутність у сторін взаєморозуміння та довіри. Шлюб існує формально, оскільки у подружжя втрачені усі фізичні та духовні звязки, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тому подальше збереження шлюбу неможливе. Позивач вважає, що у звязку з тим, що він має намір створити нову сімю то заходи примирення будуть безрезультатними. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, просив строк на примирення не надавати. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає, просить строк на примирення не надавати. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, серії І-БВ №176730 від 06 грудня 2017 року, виданого повторно Городоцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, сторони зареєстрували шлюб 01 березня 2016 року, про що зроблено актовий запис № 13. Відповідно до свідоцтва про народження, серії І-БВ №308641 від 06 грудня 2017 року, виданого повторно Городоцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача; сторони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейних відносин не підтримують, наполягають на розірванні шлюбу, позивач має намір створити нову сімю, відмовились від надання їм строку на примирення, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині 3 ст.115 цього ж Кодексу зазначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved