Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь 5 476 грн.\~60\~коп.боргу, що складається з інфляційних витрат за період з 01.02.2016 року по 01.12.2017 року в сумі 4\~461,73 грн. та 3% річних за користування належними [PERSON] грошовими коштами за період з 26.02.2012 р. по 26.12.2017 р. включно в сумі 1 014,87 грн. та здійснити розподіл судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що 05 квітня 2005 року між нею та відповідачами було укладено договір найму, житлового приміщення квартири №13, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Шевченка, 348. Згідно умов Договору щомісячна орендна плата за орендоване житлове приміщення становить 250,00грн. (двісті пятдесят гривень 00 коп.). При цьому, Сторони домовились, що орендна плата за користування житловим приміщенням сплачується до 7 кожного місяця і додатково також, наймачі і зобовязуються оплачувати квартирну плату, поточні комунальні послуги (опалення, газ, вода, електроенергію та телефонний стаціонарний звязок). 17 червня 2013 року вказаний Договір був припинений. Відповідачі за весь час найму не сплачували ні плати за найм ні комунальних послуг, а тому вона змушена була звернутись до суду з позовом про стягнення боргу по вказаних платежах в загальній сумі 18\~429,27 грн. 25.09.2015 року Франківським районним судом м. Львова у справі № 464/104/15-ц було задоволено її позов до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення боргу за договором найму квартири №13 по вул. Шевченка у м. Львові від 05 квітня 2005 року та відшкодування сплачених комунальних послуг в загальній сумі 18 429,27 грн. \~ \~ \~ \~Відповідачі вказане рішення суду станом на 25.02.2016 року не виконали, а тому вона змушена була звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Рішенням Франківського районного суду від 09.06.2016 року у справі № 465/1124/16-ц позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно 16\~941 грн.79 коп. Відповідачі і надалі не сплачують заборговану суму, користуючись належними мені грошовими коштами, які, знову ж таки, знецінюються внаслідок інфляційних процесів, а тому вона вимушена і надалі звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. Вважає, що відповідно до вимог ст.625 ЦК України відповідачі повинні сплатити інфляційні витрати за період з 01.02.2016 року по 01.12.2017 року в сумі 4\~461,73 грн. та 3% річних за користування належними її грошовими коштами за період з 26.02.2012 р. по 26.12.2017 р. включно в сумі 1 014,87 грн. Просить позов задоволити. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав клопотання про слухання справи у його відсутності, позов підтримує повністю, проти заочного рішення не заперечує, просить такий позов задовольнити. Відповідачі у\~судове засідання\~не зявилися,\~про причини\~своєї неявки\~суд не\~повідомили,\~хоча належним\~чином були\~повідомленні про\~день,\~час та\~місце слухання\~справи та\~не подали\~відзив,\~тому на\~підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив представник позивача у заяві. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників процесу, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши подані документи і матеріали, заперечення на позов, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 25.09.2015 року по справі №464/104/15-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнено солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 18429,27 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста двадцять девять гривень, двадцять сім копійок) боргу за договором найму. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 09.06.2016 року по справі №465/1124/16-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнено солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 16\~941 грн. 79 коп.(шістнадцять тисяч девятсот сорок одна гривня 79 коп.) боргу, що складається з інфляційних витрат за період з 25.02.2013 року по 01.02.2016 року в сумі 15436,73 грн. та 3% річних за період прострочення сплати з 25.02.2013 року по 25.02.2013 року в сумі 1505,06 грн.. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Правилами ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правила статті 625 ЦК поширюються на грошове зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Крім того,\~правовий аналіз\~норм статей\~525,\~526,\~599,\~611,\~625\~ЦК України\~дозволяє зробити\~висновок про\~те,\~що наявність\~судового рішення\~про стягнення боргу за договором найму, яке боржники не виконали, не припиняє правовідносин сторін та не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Разом із тим, відповідно до положень ч.5 ст.11 ЦК України, рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов'язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, зокрема, ч. 4 ст. 36, ст.ст. 43, 46, ч. 3 ст. 334, ч. 3 ст.653 ЦК України Отже,\~за загальним\~правилом судове\~рішення забезпечує\~примусове виконання\~зобов'язання,\~яке виникло\~з підстав,\~що існували\~до винесення\~судового рішення,\~але не\~породжує таке\~зобов'язання,\~крім випадків,\~коли положення\~норм чинного\~законодавства пов'язують\~виникнення зобов'язання\~саме з\~набранням законної\~сили рішенням\~суду.\~Таким чином,\~судове рішення,\~яким задоволено\~вимогу про\~стягнення боргу не породжує,\~а підтверджує\~підставу виникнення\~зобов'язання\~грошового характеру,\~яке виникло\~до,\~а не\~внаслідок прийняття\~такого судового\~рішення. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15. Згідно із ст.5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, \~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. За таких обставин, оскільки грошове зобовязання перед позивачем по сплаті боргу не виконано відповідачами то позовні вимоги щодо стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача 5 476 грн.\~60\~коп.боргу, що складається з інфляційних витрат за період з 01.02.2016 року по 01.12.2017 року в сумі 4\~461,73 грн. та 3% річних за користування належними [PERSON] грошовими коштами за період з 26.02.2012 р. по 26.12.2017 р. включно в сумі 1 014,87 грн..,\~згідно здійсненого\~позивачем розрахунку,\~є обґрунтованими\~та такими,\~що підлягають\~задоволенню. Відповідно до положень\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;\~\~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3\~ст. 137 ЦПК України). Проте, в порушенням вимог зазначеної норми Закону стороною позивача не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що не дає суду підстав для вирішення питання про розподіл даних витрат позивача між сторонами. Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) . Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем крім судового збору 640,00 грн. здійснено також витрати на правову допомогу у розмірі 2\~000,00 грн. Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі по 320 грн. з кожного та витрати на правову допомогу у розмірі по 1000 грн. з кожного.

Outcome: approved