Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 12378, 21 грн., а також судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 08.04.2014 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач має заборгованість, яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача. Особи, які беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст.ст. 74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але звернувся до суду із заявою, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Також, відповідач просив відстрочити виконання рішення суду, у зв'язку з тим, що він на теперішній час не працює, доходів не має, не відмовляється від своїх зобов'язань по погашенню заборгованості. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, у відповідальності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини по справі є цивільно-правовими та регулюються параграфом 2 глави 71 ЦК України про кредит. Судом встановлено, що відповідно до Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 08.04.2014 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Крім того, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у Анкеті-заяві. В порушення умов кредитного договору відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 30.11.2016 року відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у сумі 12378,21 грн., яка складається з наступного: - 498,91 грн. - заборгованість за кредитом; - 8013,67 грн. - заборгованість за процентами; - 2800,00 грн. - заборгованість по комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 565,63 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач свої зобов'язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом належним чином не виконав, остаточну заборгованість досі не погасив, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що в справі наявні достатні докази для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 12378,21 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки його позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним дорученням. Крім того, як було вище зазначено, відповідач [PERSON], у поданій до суду заяві з позовом погодився, але просив надати відстрочку строком на шість місяців, посилаючись на те, що він на теперішній час не працює, доходів не має, не відмовляється від своїх зобов'язань по погашенню заборгованості та зобов'язується її погасити. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відстрочка виконання рішення - це перенесення його виконання на більш пізній час у зв'язку з існуванням обставин, за наявності яких вчасне виконання завдає шкоди правам або інтересам боржника або інших осіб. Відстрочка виконання - це пільга для того, хто повинен виконати рішення. Відстрочка виконання рішення допускається судом безпосередньо при вирішенні справи із зазначенням про це в рішенні суду (ст. 217 ЦПК України) або на стадії виконання рішення суду, яке вступило в законну силу за заявою державного виконавця або сторони виконавчого провадження (ст. 373 ЦПК України). Підставами для відстрочення виконання може бути стан здоров'я боржника, тимчасове скрутне матеріальне становище, перебування на утриманні непрацездатних осіб та інші поважні причини, які утруднюють вчасне виконання рішення суду. Конкретизуючи ці підстави щодо боржника фізичної особи (громадянина) можна зазначити тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Законодавець, надаючи можливість встановлення, зокрема, відстрочки виконання рішення, безпосереднього визначення зазначених правових категорій не зазначає, у зв'язку з чим вони залишаються поняттями оціночними, що нерідко призводить до ускладнень при їх застосуванні Крім того, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу відстрочки або розстрочки виконання судового рішення. Враховуючи визнання відповідачем позову, його матеріальний стан, а саме відсутність на момент розгляду справи будь-яких доходів та наміри і зобов'язання щодо погашення заборгованості, суд прийшов до висновку, що клопотання [PERSON] підлягає задоволенню та йому слід надати відстрочку виконання рішення суду строком на шість місяців. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а також визнаються відповідачем у повному обсязі та у зв'язку із задоволенням клопотання відповідача, рішення підлягає задоволенню та виконанню через шість місяців.

Outcome: approved