Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в якій вказує, що внаслідок смерті [PERSON], матері позивача, [INFO] відкрилась спадщина за законом на особисте майнове право померлої в спільній сумісній власності на 39/100 часток житлового будинку літ. «А» з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд під [ADDRESS]. Вказує, що право власності на 39/100 часток вказаного житлового будинку було зареєстровано за її батьком, а оскільки було набуто в період шлюбу, то таке право належало [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, спадщина, що відкрилася внаслідок смерті [PERSON] складалась з 1/2 частки від 39/100 часток житлового будинку під [ADDRESS], до складу якого входила квартира № 2, загальною площею 52,50 кв.м., в тому числі житловою 33,10 кв.м., та 1/2 частка господарських споруд, а саме - сараю літ «Б» та вбиральні літ. «В» та огорожі поз. «1-2». Після смерті матері, батько позивача прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та в подальшому здійснив перепланування квартири № 2. [INFO] помер батько позивача, внаслідок чого відкрилась спадщина за заповітом, складеним на користь позивача та відповідача [PERSON] до складу якої входить зокрема і особисте майнове право спадкодавця на 39/100 часток житлового будинку літ. «А» з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд під [ADDRESS]. В подальшому, спадкоємцями відкрита спадщина була прийнята та 29.09.2014 року між ними укладено договір про поділ спадщини, відповідно до якого до позивача переходить право власності на 39/100 частин вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд та інше майно. На підставі договору про поділ спадщини, позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом тільки на 1/2 частини земельної ділянки, а в іншій частині відмовлено через виявлені нотаріусом розбіжності у визначенні типу обєкту, що входить до спадкової маси у договорі купівлі-продажу від 09.02.1993 року про що йдеться у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач вказує, що в іншому, позасудовому порядку, оформити своє право власності на спадкове майно у неї немає можливості, а тому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на частину спадкового майна, а саме на 39/100 часток житлового будинку літ. «А», що розташований в [ADDRESS], до складу якого входить квартира № 2, загальною площею 54,30 кв.м., в тому числі житловою 31,10 кв.м., яка складається з житлової кімнати «2-1» площею 13,3 кв.м., житлової кімнати «2-2» площею 19,80 кв.м., санвузла «2-3» площею 10,00 кв.м., коридору «2-4» площею 6,00 кв.м., кухні «2:5» площею 5,20 кв.м.; 1/2 частку сараю літ. «Б», 1/2 частку вбиральні літ. «В», 1/2 частку огорожі поз. «1-2», металевий гараж літ. «Д», які належали на праві приватної власності [PERSON], який помер [INFO] в м.Чернівці. В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення аналогічні викладеним в позові, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Треті особи [PERSON], [PERSON] та представник Чернівецької міської ради в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про день та годину розгляду справи. Представник виконавчого комітету Садгірської районної у м. Чернівці ради в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.02.1993 року, посвідченого Другою Чернівецькою держнотконторою, реєстровий № 332, та внесено в книгу № 63 сторінка 24, дата реєстрації 23.03.1993 року [PERSON] купив у виконкому Чернівецької міської ради народних депутатів 39/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями по [ADDRESS]. (а.с.8) Так, згідно копії витягу рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 06.10.1992 року № 549/21, виконкомом було вирішено продати, зокрема [PERSON], 39/100 частини будинку [ADDRESS], а саме квартиру № 2, що складається із тамбура площею 3,4 кв.м., коридору площею 6,0 кв.м., кухні площею 10,0 кв.м., двох житлових кімнат, площею 13,3 кв.м, та 19,8 кв.м загальною площею 52,5 кв.м., в тому числі житловою 33,10 кв.м., а також 1/2 частка сараю літ.«Б» , 1/2 частка вбиральні літ.«В». (а.с.9). За [PERSON] було зареєстровано право власності на вказану квартиру у розмірі 1/1 частки на неї, про що свідчить копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3439974, виданим 26.04.2004 року Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації (а.с.10) У відповідності до ст. 22 кодексу про шлюб та сім'ю України (який діяв на момент вказаних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, оскільки в момент набуття права власності на вказане майно [PERSON] перебував у шлюбі із [PERSON], згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.11.1983 року, то вказане майно належало їм на праві спільної сумісної власності. Після смерті [PERSON] [INFO], оскільки у відповідності до ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка в праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному з них належить по 1/2 ідеальних частки майна, відкрилась спадщина за законом у вказаному розмірі зокрема на 39/100 частин зазначеного житлового будинку. Відповідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи той факт, що ніхто із можливих спадкоємців за законом не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а чоловік померлої [PERSON] на момент її смерті постійно проживав із нею, що встановлено із довідки ПП «Садгора-Сервіс» № 3055 від 11.10.2014 року, він вважається таким що прийняв у спадщину 1/2 частку у 39/100 частинах зазначеного житлового будинку та є єдиним її власником. (а.с.17) В подальшому, [PERSON] здійснив перепланування квартири № 2 по [ADDRESS], дозвіл на яке надано рішенням виконкому Садгірської районної в м. Чернівцях ради № 88/12 від 18.12.2013 року на підставі витягу з протоколу міжвідомчої комісії, звіту про результати технічного обстеження, листа № 60 від 17.02.2015 року (а.с.20-31) Внаслідок такого перепланування, відповідно до технічного паспорту, квартира стала складатися з наступних приміщень: житлової кімнати поз. «2-1» площею 13,30 кв.м., житлової кімнати поз. «2-2» площею 19,80 кв.м., санвузла поз. «2-3» площею 10,0 кв.м., коридору поз.«2-4» площею 6,0 кв.м., кухні поз. «2-5» площею 5,20 кв.м., загальною площею 54,30 кв.м., в тому числі житловою 33,10 кв.м., та встановленого металевого гаражу літ. «Д» (а.с.18-19) [INFO] [PERSON] помер, після чого відкрилась спадщина за заповітом, згідно якого спадкодавець, усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось заповів своїм дочкам [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Спадкоємці спадщину прийняли, та уклали між собою договір про поділ спадщини, за яким до позивача [PERSON] переходить у спадщину зокрема і 39/100 частин житлового будинку із відповідною до нього частиною господарських будівель і споруд у [ADDRESS]. (а.с. 37, 39) Проте, як встановлено із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.09.2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 39/100 частини вказаного будинку. Відмовляючи у видачі свідоцтва, нотаріус виходив з виявлених розбіжностей у договорі купівлі-продажу від 09.02.1993 року, де вказано, що [PERSON] купив 39/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, розташованих в [ADDRESS], та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3439974 від 26.04.2-004 року, в якому в якості типу обєкта значиться квартира №2 по [ADDRESS]. Нотаріус вказує, що причини розбіжностей між правовстановлюючим документом (договором купівлі-продачу) та витягом про реєстрацію прав на нерухоме майно а саме у частині самого типу майна як «частина житлового будинку» та «квартира» не встановлені. Така неточність унеможливлює здійснити реєстрацію такого майна за спадкоємцем. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. У даному випадку позивач вказує, що право власності на квартиру було наявне у її покійного батька, проте правовстановлюючі документи отримати вона не може, оскільки її право власності підлягає сумніву винесеною постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причин невідповідності та розбіжностей у документах.. Аналізуючи вказану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та всі докази по справі у їх сукупності судом встановлено, що основною причиною у відмові нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно стало те, що відповідно до договору купівлі-продажу, як основного правовстановлюючого документа, [PERSON] купив 39/100 частин житлового будинку із з відповідними господарськими будівлями по [ADDRESS] до якого входить житловий будинок літ. А, цегляний, житловою площею 99,80 кв. м., сарай літ. Б, вбиральня літ. В, а у витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ним зареєстровано право власності на 1/1 частки квартири № 2 в будинку [ADDRESS]. Вказані записи безперечно різняться за своїм змістом проте при безпосередньому дослідженні матеріалів справи судом було віднайдено причини та обставини такої розбіжності. Так дослідженим вище, належним доказом у вигляді копії витягу рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 06.10.1992 року № 549/21, виконкомом вирішено продати [PERSON], 39/100 частини будинку [ADDRESS], а саме квартиру № 2, що складається із тамбура площею 3,4 кв.м., коридору площею 6,0 кв.м., кухні площею 10,0 кв.м., двох житлових кімнат, площею 13,3 кв.м, та 19,8 кв.м загальною площею 52,5 кв.м., в тому числі житловою 33,10 кв.м., а також 1/2 частка сараю літ.«Б» , 1/2 частка вбиральні літ.«В». (а.с.9). Так, у договорі купівлі-продажу не вказано відомостей про квартиру № 2 та її склад, проте мова йдеться фактично про неї у складі будинку, яка складає його 39/100 часток, а не просто про невизначену частину самої будівлі. Саме тому у витязі про реєстрацію права власності вказано про право власності на квартиру, а не про частину будівлі. Вказані обставини повністю знаходять своє відображення матеріалами справи та сукупністю доказів. Виявлено також, що відбулось перепланування квартири та у відповідності до довідки № 1951 від 23.10.2014 року станом на час після перепланування [PERSON] був власником 39/100 частин (квартира № 2) житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами , що розташовані на [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 09.02.1993 року. В склад майна входять: в житловому будинку літ А приміщення квартири №2 ( загальною площею 54,30 кв.м., в тому числі 2 житлові кімнати площею 33,10 кв.м.), а саме: житлова кімната 2-1 площею 13,30 кв.м., житлова кімната 2-2 площею 19,80 кв.м., санвузол 2-3 площею 10,00 кв.м., коридор 2-4 площею 6,00 кв.м., кухня 2-5 площею 5,20 кв.м., крім того 1/2 сараю літ Б, 1/2 вбиральні літ В, 1/2 огорожі № 1-2, гараж металевий літ Д. Гараж літ Д згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна та наказу Про внесення змін до пункту 3,2 розділу 3 (до даної інструкції) Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 404 від 09.08.2012 року не є самочинною будівлею та не підлягає введенню в експлуатацію. (а.с.36) Вищенаведений склад майна повністю дублює той його обсяг у теперішньому стані, право власності на який просить визнати позивач. Таким чином встановлено, що позивач має всі правові підстави володіти, користуватись та розпоряджатись своїм спадковим майном на яке просить визнати право власності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved