Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб зареєстрований з відповідачкою. При цьому позивач посилається на те, що 10 червня 2000 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають спільну дитину - доньку Дар`ю, [INFO]. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння та спільних інтересів. Шлюбні відносини сторони припинили, проживають окремо з 2002 року, спільне господарство не ведуть, шлюб існує лише формально. Позивач зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно поданої до суду заяви просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву відповідно до якої позов визнала та просить розглядати справу у її відсутності, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Богуцька». Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 червня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Центральної райадміністрації виконкому Одеської міськради було зареєстровано шлюб між [PERSON] та Гримчак (після укладання шлюбу [PERSON]) [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №186 (що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії І-ЖД №109319, видане 10 червня 2000 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи). Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] Дар`ю Олександрівну, [INFO]. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо з 2002 року. Суд вважає, що оскільки сім'я фактично розпалась та існує формально з 2002 року, надання строку для примирення є безпідставним. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved