Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] основну суму заборгованості за договором позики у розмірі 100 000 доларів США, суму заборгованості по процентам за користування позикою у розмірі 29 500 доларів США, три проценти річних у розмірі 109 480 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідачів заперечував проти задоволення позову, пояснив, що відповідачі ані договору позики, ані розписки не підписували, тому в задоволенні позову просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 20 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір позики, предметом якого було надання грошової позики у розмірі 100 000 доларів США. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Тобто сторони визначили правильну форму укладення відповідного договору. Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Враховуючи положення норм закону сторони в п. 3.3 відповідного договору визначили, що факт одержання грошової суми підтверджується розпискою власноруч підписаною відповідачем в момент надання відповідної позики. Крім того в п. 3.4 визначено, що розписка складається в одному примірнику та зберігається у позивача до повного повернення позики. В судовому засіданні представник позивача вказувала, що оригінал відповідної розписки у позивача загубився, а тому до суду представлена копія. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Ч. 2 ст. 545 ЦК України передбачено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов»язання, повинен повернути його боржникові. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, оскільки позивачкою не надано належних доказів на підтвердження укладення між сторонами саме договору позики, моменту передання грошей, того, що оригінал розписки було загублено, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі, за їх безпідставністю. На підставі ст.ст. 15, 16, 207-208, 218, 264, 526, 545, 625, 1046-1049 ЦК України та

Outcome: dismissed