Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили суду, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0107 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідачка здійснила будівництво свого будинку на земельній ділянці позивача, останній просив суд зобов`язати [PERSON] за власні кошти знести зведену нею забудову. У судовому засіданні представники відповідачки [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували та зазначили, що межа між ділянками за адресою: [ADDRESS] існує щонайменше протягом 13 років та відображена у земельно-кадастровій документації, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Також відповідачка та її представники просили суд відмовити у позові у зв`язку зі спливом строків позовної давності (а.с. 42-43). Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0107 га, кадастровий номер 8000000000:90:020:0258, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 35376203 від 24.03.2015 (а.с. 8). Власницею земельної ділянки, площею 0,0954 га, кадастровий номер 8000000000:90:020:0105, що розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії КВ № 135856 від 31.08.2006 (а.с. 48). Відповідно до даних кадастрового плану земельна ділянка, яка належить [PERSON] , на межі від В до А граничить з земельною ділянкою [PERSON]. Жодних порушень меж земельної ділянки чи накладень на межі земельної ділянки, що належить [PERSON] , не встановлено (а.с. 41). Відповідно до пояснень свідка [PERSON] відповідачка є її донькою та в 2006 році остання почала здійснювати будівництво на земельній ділянці, яка межує з земельною ділянкою позивача. Коли [PERSON] почала здійснювати будівництво земельна ділянка була пуста. У подальшому на межі земельних ділянок поставили огорожу у вигляді сітки, яку ніхто не рухав. Будинок побудований на відстані двох метрів від земельної ділянки позивача (а.с. 70). Відповідно до пояснень свідка [PERSON] відповідка є її сусідкою та з 2006 року по 2010 рік остання здійснювала будівництво на земельній ділянці, яка межує з земельною ділянкою позивача. Ще до побудови будинку у якості розмежування земельних ділянок між ними була поставлена сітка. Жодних захоплень сусідньої земельної ділянки відповідачка [PERSON] не здійснювала. Де саме повинні бути розташовані межі земельних ділянок свідок не знає (а.с. 71). Відповідно до частини першої статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно з частинами другою та третьою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У відповідності до положень частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивачем відповідно до вимог ст. 76-80 ЦПК України не надано до суду жодного документу, яким останній підтверджує незаконне захоплення його земельної ділянки відповідачем, тобто позивач не надав до суду належних та допустимих доказів забудови відповідачем будинку на земельній ділянці позивача. Крім того, позивач як в позові, так і судовому засіданні не вказав розмірів і конкретного місця своєї земельної ділянки на якому відповідач звела свій будинок. Також, показами свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що межа між сусідніми ділянками була встановлена до зведення будинку відповідачкою та ніхто її не порушував (а.с. 70, 71). Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання [PERSON] знести за кошти відповідача зведену нею забудову на земельній ділянці [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Водночас суд зазначає, що позивачем при звернення до суду строки позовної давності не порушені, оскільки на вимоги власника про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, позовна давність не поширюється, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строків позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed