Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 26 381,71 грн. боргу та понесені при подачі позову до суду судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.03.2011 р. між сторонами було укладено договір банківського обслуговування №BL_NK00019907, згідно якого банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 19000 грн., а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що становитимуть невід'ємну частину цього договору. Кредит видавався строком по 18.03.2014 р. включно із платою за користування кредитом 15% річних та за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту. Позивачем було видано кредит відповідачу на вищезазначену суму. Факт отримання кредиту засвідчується випискою з карткового рахунку. Позичальник зобов'язаний щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до графіку та не пізніше визначеного терміну повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню). Проте зобов'язання позичальником не виконуються та щомісячні платежі не сплачуються. У випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором або правомірних вимог банку. У зв'язку з тим, що позичальник допустив прострочення сплати кредитної заборгованості, всупереч умовам кредитного договору, банк набув право вимагати дострокового повернення кредиту та процентів за користування ним. Кредитним договором встановлено, що у випадку невиконання позичальником обов'язку, передбаченого договором, банк має право вимагати від позичальника сплатити штраф у розмірі 25% від суми кредиту. Договором також встановлено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі. Відповідачу направлялося повідомлення про порушення позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору, на яке він не відреагував. Вищенаведені обставини підтверджують факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору,що дає право на стягнення заборгованості по кредиту з відповідача, яка станом на 04.03.2014 р. становить 26 381, 71 грн. У судовому засіданні представник позов підтримав, просить задоволити та дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, не заперечив щодо стягнення тіла кредиту та відсотків, а оскільки позивачем не роз'яснювався відповідачеві порядок та умови нарахування комісії і пені, відтак просить позов в цій частині відмовити. Одночасно суду повідомив, що сам відповідач є колишнім працівником банку; вон не звертались до позивача за роз'ясненням порядку нарахувань і свого суду не надають. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 18 березня 2011 р. між сторонами укладено договір банківського обслуговування №BL_NK00019907, згідно з яким позивач надає відповідачу кредит в розмірі 19000 грн. зі сплатою процентів в розмірі 15% річних та комісією за управління кредитом - 1,50% від суми кредиту, а відповідач зобов'язувався погашати кредит згідно з Графіком погашення заборгованості за кредитом та процентами - додаток №1 до договору, що є його невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови договору. Крім того, договором також встановлено, що у випадках порушення позичальником зобов'язань, передбачених договором, банк має право вимагати від позичальника додатково сплати штраф (п.4.2 договору) в розмірі 25% від суми кредиту та пеню (п.4.3 договору) - ставка 0,50%, що згідно із ст.ст.546, 549 ЦК України є видом забезпечення виконання зобов'язання. Позивачем умови кредитного договору виконано та видано відповідачу кредит на зазначену вище суму, що підтверджується випискою за поточним (картковим) рахунком та не заперечується представником позивача у суді. Натомість судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконував та щомісячні платежі не сплачував, що є порушенням вимог ст.ст.526, 530 ЦК України, якими передбачено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України). Вказане підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом і не заперечується в суді представнкиом відповідача. Згідно з розрахунком позивача, станом на 04.03.2014 р. утворилася заборгованість в розмірі 26 381,71 грн. грн., з яких: кредит - 15 934,51 грн.; відсотки - 2 939,08 грн.; комісія - 4 570,28 грн.; плата за пропуск платежів (пеня) - 2937,84 грн. Даний розрахунок проведено позивачем відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, такий відповідачем та його представником, незважаючи на те, що відповідач працював, а його представник на даний час працює в банку, не заперечено і не спростовано, а тому приймається судом до уваги як такий, що підтверджує вказану суму боргу відповідачем перед позивачем. Щодо заперечень представника відповідача проти стягнення комісії та пені, стягнення яких банком не роз'яснювалися, то суд враховує наступне. У відповідно до ст.ст.627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороті, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Оскільки відповідачем добровільно підписано кредитний договір, що не заперечив його представник у суді, а відтак суд вважає, що такий був ознайомлений зі всіма його умовами та з такими погодився. Таким чином, вказані доводи відповідача всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України та з наданням доказів відповідно до ст.ст.57-59 ЦПК України не підтверджені, є голослівними, безпідставними та не приймаються судом до уваги. При цьому суд звертає увагу на те, що саме відповідачем не виконано п.3.3.4 укладеного договору, який передбачає, що у випадку зміни чи втрати місця проживання, реєстрації, місця роботи, заробітної плати, доходу, а також зміни паспортних даних, ідентифікаційного номеру, номерів контактних телефонів, сімейного стану протягом 10 календарних днів, від дня настання таких змін, повідомити про це банк у письмовій формі, оскільки його представником зазначено про втрату ним роботи в банківській сфері та в той же час неповідомлення про це банк відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Аналогічні положення передбачені у кредитному договорі. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення шляхом дострокового стягнення з відповідача на користь позивача 26 381,71 грн. заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст.88 ЦПК України, на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 263,82 грн. судового збору. На підставі ст.ст.11, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-612, 625, 627-629, 1046-1050, 1054 ЦК України та

Outcome: approved