Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради №334 від 17.11.2021 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] », а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказаним рішенням було затверджено висновок органу опіки та піклування. З даним висновком позивач не погоджується, оскільки його було прийнято з порушенням прав та інтересів позивача, а також з порушенням приписів чинного сімейного законодавства. Ухвалою судді від 29.11.2021 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з тих же підстав та додатково зазначив, що відповідач при прийнятті вказаного висновку проявив до нього своє упереджене ставлення, не долучив до матеріалів, що перебували на розгляді органу опіки та піклування, надані ним додаткові матеріали. Оскаржує вказане рішення виконкому лише з тих підстав, що не погоджується з висновком органу опіки та піклування, який затверджено цим рішенням. На запитання суду позивач зазначив, що згаданий висновок має рекомендаційний характер. Представники відповідача та третьої особи до суду не з`явилися, надіслали до суду відзив та пояснення, в яких просили справу розглянути без їх участі та відмовити [PERSON] у задоволенні його позову, оскільки позивачем не доведено, що оскаржуваним рішенням порушено його права. При цьому орган опіки та піклування діяв в межах своїх повноважень, а вирішення питання щодо обґрунтованості висновку органу опіки та піклування належить до компетенції суду, який розглядає спір між сторонами про визначення місця проживання дитини. До того ж сімейним законодавством України не передбачено окреме оскарження висновку органу опіки та піклування. Враховуючи те, що вказаний висновок органу опіки та піклування подано до Радомишльського районного суду з метою розгляду іншої справи №289/1858/21 за позовом [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з ним, представник відповідача звернув увагу суду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30 червня 2020 року у справі №333/6816/17, згідно якої недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі (а.с. 28-30, 37-40). Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та [PERSON] перебувають в шлюбі, від якого мають малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 6, 7). Також судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Радомишльської міської ради №334 від 17.11.2021 затверджено висновок органу опіки та піклування в особі виконкому Радомишльської міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] (а.с. 12-14). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на захист цивільних прав та інтересів визначено ст. 15 ЦК України, а способи їх захисту у ст. 16 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд погоджується з позицією представника відповідача та звертає увагу позивача на те, що його процесуальні зусилля повинні бути спрямовані саме на вирішення спору про визначення місця проживання дитини, під час розгляду якого буде надана оцінка всім обставинам, в тому числі і оскаржуваному висновку, як одному із сукупності доказів. Фактично, обраний позивачем спосіб захисту в цій справі зводиться до надання оцінки документу, як такому, що має виключний статус доказу в іншому цивільному провадженні, що суперечить загальним засадам судочинства. Відповідно до частин 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, висновок виконкому Радомишльської міської ради, як органу опіки та піклування за місцем проживання дитини, є дорадчим та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення місця проживання дитини, не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Водночас, правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті ухвалення рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини. Тобто, враховуючи вищевикладене, висновок органу опіки та піклування щодо визначення способів участі батьків у вихованні малолітньої дитини не може бути предметом судового оскарження. Окрім того, суд в черговий раз наголошує на тому, що у цій справі не може бути надана оцінка доказу, який є предметом дослідження в іншій справі, оскільки висновок органу опіки та піклування, як доказ, підлягає оцінці та визначенню допустимості судом в межах вирішення спору щодо місця проживання дитини. Таким чином, позивач має захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі про визначення місця проживання дитини, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження рішення про затвердження висновку органу опіки та піклування. Це відповідає принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (постанова Великої Палати Верховного Суду по справі №910/3009/18 від 22.09.2020). Велика Палата Верховного Суду по справі №127/18934/18 (постанова від 22.09.2020) нагадала, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки в позові відмовлено повністю, тому судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed