Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 05 травня 2002 року, він придбав у відповідача житловий будинок [ADDRESS] та з цього часу постійно в ньому проживає, оплачує всі рахунки за користування електричною енергією та інші комунальні платежі. Позивач користується житловим будинком більше 10 років, доглядає за подвір'ям додержується його належного стану. БТІ виготовило технічний паспорт на будинок, однак зареєструвати своє право власності на нього позивач не може, оскільки в нього відсутні правовстановлюючі документи. Просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок до складу якого входить: житловий будинок літ. «А» загальною площею 39,7 кв.м, житловою площею 23,2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] з правом реєстрації у відповідних органах. В судовому засіданні позивач на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився. До суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] право власності на даний житловий будинок не зареєстровано. В судовому засіданні позивач пояснив, що він в 2002 році придбав у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS],з цього часу він сплачує всі комунальні платежі, робить поточні ремонти в будинку, але зареєструвати своє право власності на будинок не може, оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», об'єкти нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації. Згідно вимог Інструкції про порядок обліку будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р. та Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Держкомітету по ЖКГ №56 від 13.12.1995р., котрі діяли на час набуття у власність гаражу, облік будинків і домоволодінь, що належать окремим громадянам і колгоспним дворам до 2002-го року вівся в реєстрових (погосподарських) книгах виконавчих органів відповідних рад. 01 липня 2004 року було прийнято Закон України №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (далі - Закон) згідно з вимогами якого обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, що знаходиться на території України. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється шляхом внесення даних до єдиної державної інформаційної системи, - Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Чинним законодавством України не визначено порядку та терміну перенесення даних, що містяться на паперових носіях (погосподарських, «шнурових» книгах) до електронного реєстру. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав є рішення суду. Відповідно до частини 1 статті 344 Цивільного кодексу України особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно, а частина 4 цієї ж статті вказує що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Умовами виникнення права власності за давністю володіння є: добросовісність, відкритість, безперервність, тривалість володіння. У п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вказано, що цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач з 2002 року проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] володіє ним добросовісно, відкрито та безперервно більше 10 років, тому суд вважає можливим визнати за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок до складу якого входить: житловий будинок літ. «А» загальною площею 39,7 кв.м, житловою площею 23,2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] з правом реєстрації у відповідних органах. На підставі викладеного,

Outcome: approved