Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить з урахуванням заяви про зміну та збільшення розміру позовних вимог стягнути солідарно з відповідачів 5596,57 грн. недоплаченої суми страхового відшкодування, стягнути з ПСП ім..[PERSON] 79980 грн. матеріальної шкоди та 1631,28 грн. за проведення незалежних експертиз, а також судові витрати у справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав частково. З врахуванням висновку судової авто товарознавчої експертизи просить стягнути з НАСК «ОРАНТА» 5596,57 грн. недоплаченої суми страхового відшкодування, з ПСП ім.Т.Г.Шевченка 47\~850,00 грн. матеріальної шкоди, витрати за проведення незалежних експертиз в сумі 5804,67 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати у справі в сумі 2400 грн. Просить позов задовольнити. Представник відповідача - ВАТ НАСК «Оранта» - позов не визнав та пояснив, що страховою компанією виконано всі умови договору страхування перед позивачем, а різниця у відшкодуванні має бути стягнена з відповідача ПСП ім..[PERSON]. Представник відповідача - ПСП ім.Т.Г.Шевченка - в судове засідання не зявився, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. У направлених на адресу суду запереченнях відповідач позов не визнав та заперечує проти розміру матеріального збитку через відсутність у справі доказів вартості транспортного засобу після ДТП. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими. Судом встановлено, що згідно вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 жовтня 2013 року 22 січня 2013 року водій [PERSON], керуючи технічно несправним автомобілем КАМАЗ-55102, реєстраційний номерний знак [NUMBER], з причепом СЗАП-8527, номерний знак [NUMBER], близько 21 год 30 хв. у темний час доби в умовах обмеженої оглядовості ( дощ ) рухався по мокрій асфальтованій проїзній частині автодороги Ульянівка Миколаїв у Первомайському районі Миколаївської області в напрямку м.Миколаїв. В той же час у зустрічному напрямку по своїй смузі руху рухався автомобіль марки IVECO, реєстраційний номерний знак [NUMBER], з напівпричепом VANHOOL, реєстраційний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті технічної несправності тягово-зчіпного пристрою автомобіля КАМАЗ-55102 в районі 60 км. + 30 м автодороги Ульянівка Миколаїв у Первомайському районі Миколаївської області сталося розчеплення його з причепом СЗАП-8527, внаслідок чого автопричіп виїхав на зустрічну смугу руху, де, рухаючись у некерованому стані, зіткнувся своєю правою частиною з передньою частиною автомобіля IVECO. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля IVECO [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці ДТП. Водія [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вироком суду встановлено, що на момент настання ДТП [PERSON] був прийнятий на роботу до ПСП ім.Т.Г.Шевченка на посаду водія вантажного автомобіля відповідно до наказу № 187 від 10 листопада 2012 року. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Частиною 1 ст.1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових ) обовязків. Внаслідок ДТП було завдано пошкоджень автомобілю IVECO, номерний знак [NUMBER], та напівпричепу VANHOOL, номерний знак [NUMBER], які належать позивачу на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії АСС №050451 та серії АСС № 067349 відповідно. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON], як працівника ПСП ім.Т.Г.Шевченка, була застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховій компанії ВАТ НАСК «ОРАНТА» згідно полісу № 8448326 терміном дії з 6 жовтня 2012 року по 5 жовтня 2013 року. Згідно п.4 вказаного полісу страхова сума ( ліміт відповідальності ) за шкоду, заподіяну майну, на одного потерпілого становить 50\~000 грн., розмір франшизи - 510 грн. У відповідності до ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2014 року задоволено позов [PERSON] до НАСК «ОРАНТА» в особі Рівненської обласної дирекції та стягнено 49\~490 грн. невиплаченої суми страхового відшкодування, пені за прострочення виплати в сумі 7805,86 грн., 3 % річних в сумі 1090,14 грн., втрати від інфляції в сумі 8921,31 грн. та витрати на правову допомогу. Страховиком було виплачено страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль IVECO згідно рішення суду, а за пошкоджений напівпричеп VANHOOL страховою компанією добровільно було здійснено виплату страхового відшкодування 23 травня 2014 року в сумі 8 466,83 грн., що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 24 липня 2015 року №5 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки IVECO, реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого в ДТП 22 січня 2013 року, в цінах станом на 15 травня 2015 року становить 105110 грн. та вартість автомобіля марки IVECO після ДТП ( в пошкодженому стані ) в цінах станом на 15 травня 2015 року, становить 7770 грн. Судовим експертом встановлено, що автомобіль відновлювати економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість досліджуваного автомобіля до його пошкодження в ДТП. Отже, якщо вартість відновлювального ремонту на момент оцінки перевищує ринкову вартість КТЗ на момент пошкодження, то матеріальний збиток приймається в розмірі, що дорівнює ринковій вартості КТЗ, оскільки такий КТЗ відновлювати економічно недоцільно ( п.1.8 стор.21 експертизи ). Відповідно до п.30.1., 30.2 ст.30 Закону України «Про обов'язкове\~ \~страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом ( рапортом ), звітом ( актом ) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати ( страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням ст.30 Закону України «Про обов'язкове\~ \~страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір матеріальної шкоди становить: 105110 грн. ( вартість автомобіля до ДТП ) - 7770 грн. ( вартість автомобіля після ДТП ) = 97340 грн. Таким чином, виходячи з різниці розміру матеріальної шкоди ( 97340 грн. ) та ліміту відповідальності страховика ( 49\~490 грн. ), суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідача ПСП ім.Т.Г.Шевченка в розмірі 47850 грн. підлягає до задоволення. Крім того, позивачем додатково були понесені витрати на проведення незалежних експертиз, а саме: 881,28 грн. ( згідно рахунку від 26 лютого 2013 року № 349/26 та платіжного доручення від 25 березня 2015 року № 967 ), 750 грн. ( згідно квитанції від 19 лютого 2015 року № 23 ), що разом становлять 1631,28 грн. та підлягають стягненню як збитки з відповідача ПСП ім.Т.Г.Шевченка. Позивачем також були понесені витрати на ремонт напівпричепа VANHOOL ( відповідно до рахунку на ремонт № 48 від 11 березня 2015 року ) на загальну суму 14\~063,40 грн. За пошкоджений напівпричеп страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 8466,83 грн., а тому зі страхової компанії ВАТ НАСК «ОРАНТА» необхідно стягнути недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі: 14063,40 грн. 8466,83 грн. = 5596,57 грн. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До таких витрат належать, крім іншого, витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані із проведенням судових експертиз. Відтак, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 4173,39 грн. ( згідно рахунку від 22 червня 2015 року № 02 ) та витрати на правову допомогу в розмірі 2400 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved