Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] посилаючись на те, що йому на праві власності належить вищевказана квартира, в якій зареєстрований відповідач, але в ній не проживає з лютого 2013 року, його речей в квартирі немає. На теперішній час позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеною квартирою, а тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Від позивача надійшла заява про розгляд позовної заяви в його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, судова повістка повернулась з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання». Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано адресу відповідача за зареєстрованим місцем його проживання. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає. Відповідно до ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже, суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки та відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк суду не надано. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу, що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на житло від 11.08.2003 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, договором дарування квартири від 10.07.2013, та договором дарування частини квартири від 27.05.2006 /а.с.10-12, 14, 15, 23-24/. У вищезазначеній квартирі окрім позивача зареєстрований відповідач, який не проживає у вищевказаній квартирі з лютого 2013 року, що підтверджується довідкою директора КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області від 12.12.2018 /а.с.9, 18/. В силу того, що відповідач зареєстрований у квартирі позивача, але в ній не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того, комунальні послуги за проживання в квартирі нараховуються на усіх осіб, які зареєстровані в ній, а тому, позивач вимушений сплачувати їх за свій рахунок. Відповідачі є членами сім'ї позивача, а саме: рідним сином, тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, тобто, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача у квартирі судом не встановлено. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що відповідач з лютого 2013 року не проживає за місцем реєстрації без поважної на те причини. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживає в [ADDRESS] понад один рік, а тому, він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням в ньому. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved