Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідачів надати йому відкріплення для самостійного працевлаштування та видати йому трудову книжку, стягнути з відповідачів середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі йому трудової книжки у розмірі визначеному на день винесення рішення суду та стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 20 000 грн., посилаючись на те, що з 01.08.2011 року працював лікарем - стоматологом Таврійської лікарської амбулаторії при проходженні інтернатури у відповідача комунального підприємства «Голопристанська центральна районна лікарня» по 30.07.2013 року та після закінчення вказаного строку проходження інтернатури звернувся із заявою до відповідачів щодо надання йому роботи за спеціальністю у м.Гола Пристань за місцем його реєстрації, або за місцем проживання у м.Херсоні або надати йому відкріплення для самостійного працевлаштування, так як він після проходження інтернатури не може працювати 3 роки за направленням за станом здоров'я, оскільки є інвалідом 2 групи, але йому було відмовлено у наданні відкріплення для самостійного працевлаштуванні та видачі трудової книжки. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позивачем вимоги за підставами вказаними у позові. Представники відповідача Департаменту охорони здоров'я Херсонської обласної державної адміністрації в судовому засіданні вимоги позивача не визнали, посилаючись на відсутність законних підстав для їх задоволення, оскільки відповідно до чинного законодавства України до компетенції Департаменту охорони здоров'я Херсонської обласної державної адміністрації не входить надання довідок (дозволів) про самостійне працевлаштування, таке направлення видає Міністерство охорони здоров'я України відповідно до наказу МОЗ України від 25.12.1997 року за № 367, у відповідача відсутні трудові правовідносини з позивачем, відповідач не відповідає за зобов'язаннями підпорядкованого йому закладу та відсутня вина відповідача у завданні позивачу моральної шкоди. Представник відповідача комунального підприємства «Голопристанська центральна районна лікарня» в судовому засіданні вимоги позивача не визнала, посилаючись на відсутність законних підстав для їх задоволення, оскільки відповідно до чинного законодавства України до компетенції комунального підприємства «Голопристанська центральна районна лікарня» не входить надання довідок (дозволів) про самостійне працевлаштування, таке направлення видає Міністерство охорони здоров'я України відповідно до наказу МОЗ України від 25.12.1997 року за № 367, відсутній спір, лікарня не перешкоджає позивачу в отриманні ним належної йому трудової книжки, після звільнення позивачу було запропоновано особисто отримати належну йому трудову книжку або надати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою, позивач до теперішнього часу за видачею трудової книжки не звертався та згоди на пересилання трудової книжки поштою не надав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] після закінчення навчання у державній установі «Кримський державний медичний університет» проходив інтернатуру в комунальному підприємстві «Голопристанська центральна районна лікарня» за спеціальністю стоматологія, працював на посаді інтерна лікаря-стоматолога Таврійської лікарської амбулаторії з 01.08.2011 року по 30.07.2013 року та після закінчення інтернатури 01.08.2013 року не приступив до роботи за направленням й 09.08.2013 року був звільнений із займаної посади, так як не приступив до роботи після проходження інтернатури, про що позивачу відповідачем комунальним підприємством «Голопристанська центральна районна лікарня» було повідомлено та запропоновано особисто отримати належну йому трудову книжку або надати письмову згоду на пересилання трудової книжки поштою, що підтверджується наказом № 280-к від 01.07.2011 року, наказом № 57 від 01.08.2011 року, трудовою угодою на проведення стажування інтерна від 15.08.2011 року, наказом № 75 від 09.08.2013 року, трудовою книжкою позивача та повідомленнями від 05.08.2013 року. Відповідно до вимог ч.4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Як встановлено в судовому засіданні, з пояснень представників відповідачів та матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи з дитинства, але протипоказання щодо працевлаштування відсутні, при визначенні місця його працевлаштування як випускника державної установи Кримського державного медичного університету був згоден, комісію з працевлаштування випускників про стан свого здоров'я ним повідомлено не було, згідно наказу Департаменту охорони здоров'я Херсонської обласної державної адміністрації від 01.07.2011 року за № 280-к був зарахований до інтернатури з 01.08.2011 року із подальшим працевлаштуванням за спеціальністю стоматологія в Таврійську лікарську амбулаторію Голопристанського району й згідно умов трудової угоди на проведення стажування інтерна від 15.08.2011 року укладеної позивачем [PERSON] з відповідачем комунальним підприємством «Голопристанська центральна районна лікарня» проходив інтернатуру в комунальному підприємстві «Голопристанська центральна районна лікарня» за спеціальністю стоматологія, працював на посаді інтерна лікаря-стоматолога Таврійської лікарської амбулаторії з 01.08.2011 року по 30.07.2013 року, після спливу зазначеного строку проходження інтернатури - 01.08.2013 року позивач на роботу за направленням не з'явився, відповідних документів про відкріплення та сертифіката лікаря спеціаліста на підставі якого повинен був бути прийнятий на роботу лікаря стоматолога не надав, а 05.08.2013 року звернувся до відповідача Департаменту охорони здоров'я Херсонської обласної державної адміністрації із заявою щодо надання йому роботи за спеціальністю у м. Гола Пристань за місцем його реєстрації, або за місцем проживання у м. Херсоні або надати йому відкріплення для самостійного працевлаштування, так як він після проходження інтернатури не може працювати 3 роки за направленням за станом здоров'я, оскільки є інвалідом 2 групи, що фактично позивачем визнається. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. За вказаних обставин, вимоги позивача до Департаменту охорони здоров'я Херсонської обласної державної адміністрації та комунального підприємства «Голопристанська центральна районна лікарня» щодо надання відкріплення для самостійного працевлаштування, не підлягають задоволенню судом, як такі що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки до компетенції відповідачів не входить вирішення вказаного питання. Вимоги позивача до Департаменту охорони здоров'я Херсонської обласної державної адміністрації щодо зобов'язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди, не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем не доведено наявність трудових відносин між сторонами, винність дій чи бездіяльності відповідача та обов'язку відповідача у даному випадку відшкодувати шкоду завдану позивачу. Що стосується вимог позивача до комунального підприємства «Голопристанська центральна районна лікарня» щодо зобов'язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та стягнення моральної шкоди, вони не можуть бути задоволені судом, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що після звільнення з роботи позивач не звертався до відповідача за отриманням трудової книжки, в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт вини відповідача у несвоєчасній видачі позивачу трудової книжки після звільнення його з роботи та позивачем не доведено наявності пов'язаних з його звільненням моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які б вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та могли бути підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди згідно зі ст. 2371 КЗпП України.

Outcome: dismissed