Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] , [PERSON] \~про припинення (зняття) обтяження щодо об`єктів нерухомого майна, посилаючись на те, що між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі за текстом - АТ «ВАБанк») та [PERSON] 24 жовтня 2006 року було класно кредитний договір № 239/06ф, згідно умов якого АТ «ВАБанк» надав, а [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 100000 доларів США. \~ \~ \~ \~В забезпечення\~виконання зобов`язань\~за зазначеним\~кредитним договором\~між АТ\~«ВАБанк» та\~ [PERSON] \~30\~жовтня 2006\~року укладено\~три іпотечних\~договори,\~ предметом\~яких виступило\~належне [PERSON] \~нерухоме майно\~у вигляді:\~будівлі магазину\~продтоварів загальною\~площею 162,30\~кв.м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] ;\~нежитлової будівлі\~площею 56,80\~кв.м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] ;\~нежитлової будівлі\~площею 49,10\~кв.м.\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~У зв`язку\~з невиконанням\~умов зазначеного\~кредитного договору\~рішенням Арцизького\~районного суду\~Одеської області\~від 17\~травня 2010\~року по\~справі №\~2-624/10\~на користь\~АТ «ВАБанк»\~з [PERSON] ,\~ [PERSON] \~стягнуто\~солідарно заборгованість\~за кредитом\~на загальну\~суму 1087326,58\~грн.,\~однак рішення\~суду відповідачами\~не виконувалось,\~внаслідок чого\~рішенням суду\~від 14\~вересня 2016\~року по\~справі №\~492/630/16-ц\~в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором звернуто стягнення на вищезазначені предмети іпотеки шляхом продажу вказаних предметів іпотеки АТ «ВАБанк», як Іпотекодержателем, від свого імені будь-якій особі-покупцеві за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на предмети іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з наданням всіх прав продавця, у тому числі надати право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, в тому числі в Реєстраційній службі головного управління юстиції в Одеській області та нотаріусів, будь-яких документів, необхідних для продажу предметів іпотеки за вказаними іпотечними договорами. В подальшому на підставі договору № 212009 від 28 листопада 2019 року, укладеному між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі за текстом - ТОВ «Вердикт Капітал»), було відступлено право вимоги за вищевказаним кредитним договором, а також за вищевказаними трьома іпотечними договорами, внаслідок чого ТОВ «Вердикт Капітал» стало новим кредитором [PERSON] , [PERSON] та новим іпотекодержателем зазначених предметів іпотеки та рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 06 травня 2020 року замінено стягувача ПАТ «ВіЕйБі Банк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» (справа № 492/630/16-ц). Позивач вирішив задовольнити свої вимоги за вищевказаним кредитним договором за рахунок переданого в іпотеку майна, однак реалізувати зазначене право перешкоджає обтяження на вищевказане нерухоме майно, а саме арешт, накладений на підставі постанов про арешт майна боржника та заборони на його відчуження від 16 листопада 2007 року, 05 грудня 2018 року у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. У судове засідання представник заявника не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Станом на день розгляду справи відповідачі відзиви на позов не подавали. Треті особи: приватний виконавець Хлєбніков Олександр Володимирович, представник Арцизького районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, однак до суду не з`явилися, клопотання про розгляд справи у їх відсутність не подавали, про причини неявки суд не повідомили, в силу ст. 223 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши надані сторонами письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з під арешту, вибравши відповідний спосіб захисту свого права, а саме, переважного права іпотекодержателя перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог, такі правовідносини мають приватноправовий характер, а тому спір слід вирішувати за правилами цивільного чи господарського судочинства (постанови Верховного Суду від 13 вересня 2019 року у справі №. 815/615/16; від 19 лютого 2020 року у справі №806/932/16; від 11 березня 2020 року у справі №803/1485/17). Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього закону: у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Судом установлено, що 24 жовтня 2006 року між АТ «ВАБанк» (правонаступник ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON] (а.с. 197-198) був укладений кредитний договір № 239/06ф, згідно якого позичальник отримав від банку грошові кошти у сумі 100000,00 (сто тисяч) доларів США на проведення будівельних робіт на земельній ділянці, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з кінцевим строком повернення до 23 жовтня 2016 року (а.с. 48-55, 99-106). В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 239/06ф між АТ «ВАБанк» та іпотекодавцем [PERSON] (а.с. 200-201), додатково укладені договори іпотеки, а саме: - Іпотечний договір від 30 жовтня 2006 року на нерухоме майно, яке являє собою будівлю магазину продтоварів, загальною площею 162,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,0075 га (а.с. 56-61, 107-112); - Іпотечний договір від 30 жовтня 2006 року на нерухоме майно, яке являє собою нежитлову будівлю, загальною площею 56,80 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 60 кв. м. (а.с. 62-67, 113-118); - Іпотечний договір від 30 жовтня 2006 року на нерухоме майно, яке являє собою нежитлову будівлю, ларьок загальною площею 49,10 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 68-73, 119-124). Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек. Спір між сторонами, по даному позову, виник з приводу обтяженого нерухомого майна. Відповідно до інформативних довідок № 220391655, № 219333537, № 219332885 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підставою обтяження щодо заборони відчуження об`єктів нерухомого майна являється договір іпотеки № 69 від 30 жовтня 2006 року, внесений приватним нотаріусом Міцул О. В., реєстраційний номер 3974074 (а.с. 19-23, 24-26, 27-32, 150-155, 156-158, 159-163). Підставою щодо внесення обтяження Відділом державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області на нерухоме майно була постанова АН №317856 від 14 листопада 2007 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 23, 26, 31). Через неналежне виконання умов кредитного договору № 239/06оф від 24 жовтня 2006 року, у позичальника утворилась заборгованість в розмірі 135875 доларів США 06 центів, що було еквівалентно 1087326,58 грн. на дату ухвалення рішення суду, яка рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 17 травня 2010 року по цивільній справі № 2-624/10а зі [PERSON] та [PERSON] , відповідачів по справі, на користь АТ «ВАБанк» була стягнута солідарно заборгованість за кредитом в розмірі 1087326,58 грн. 58 коп. (а.с. 15-18; 140-143). Рішення набрало законної сили, але на день ухвалення рішення суду відповідачами не виконано. В 2016\~році ПАТ\~«ВіЕйБі Банк»\~звернувся до\~суду з\~позовом до\~відповідачів про\~звернення стягнення\~на предмети\~іпотеки з\~метою забезпечення\~умов виконання\~кредитного договору\~№ 239/06оф.\~та рішенням\~Арцизького районного\~суду Одеської\~області від\~14\~вересня 2016\~року по\~справі №\~492/630/16-ц\~в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором звернуто стягнення на вищезазначені предмети іпотеки шляхом продажу вказаних предметів іпотеки АТ «ВАБанк», як Іпотекодержателем, від свого імені будь-якій особі-покупцеві за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на предмети іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку» з наданням всіх прав продавця, у тому числі надати право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, в тому числі в Реєстраційній службі головного управління юстиції в Одеській області та нотаріусів, будь-яких документів, необхідних для продажу предметів іпотеки за вказаними іпотечними договорами. Рішення набрало законної сили (а.с. 9-14, 144-149). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно інформативних довідок № 220391655, № 219333537, № 219332885 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підставою обтяження щодо заборони відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 06 серпня 2020 року містяться записи про обтяження на нерухоме майно, яке є предметом вищевказаних іпотечних договорів на виконання постанови виконавця про арешт майна боржника від 14 листопада 2007 року (а.с. 23, 26, 31, 154, 158, 163); від 05 грудня 2018 року (а.с. 21, 24, 30, 164). Постановою від 28 вересня 2020 року виконавчий лист № 2-624/10, виданий 31 травня 2010 року, повернуто стягувачу (а.с. 165). Як вбачається з договору про відступлення прав вимоги № 212009 від 28 листопада 2019 року, договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 28 листопада 2019 року, укладених між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Вердикт\~Капітал» (а.с.\~74,\~166),\~додатків до\~них виписки,\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» набуло\~право вимоги\~за кредитним\~договором №\~239/06ф\~ від\~24\~жовтня 2006\~року укладеному між АТ «ВАБанк» (правонаступник ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON] , відповідачкою по справі, та іпотечними договорами від 30 жовтня 2006 року, укладених між АТ «ВАБанк» та [PERSON] , відповідачем по справі, (а.с. 33-36, 37-39, 40-43, 44-47, 125-127, 128-131, 132-135, 136-139). Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно із ст. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, відповідно до норм статті 4 ЦПК України. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України, застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 вказаної статті, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду про звільнення майна з-під арешту (Постанова від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (пункти 39, 62), Постанова від 12 лютого 2020 року у справі № 813/1341/15, Постанова від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункти 35, 39, 51, 58, 63)). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою, дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Задовольняючи даний позов про звільнення майна з під арешту, суд виходить з того, що позивачем доведено існування претензій до боржників щодо задоволення боргових вимог за рахунок предметів іпотеки в рамках виконання іпотечних договорів від 30 червня 2006 року, відповідно до рішення суду № 492/630/16-ц стосовно звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 9-14, 144-149). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Судові витрати покладаються пропорційно на двох відповідачів, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved