Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 23 липня 2008 року ВАТ «Сведбанк» уклав з [PERSON] кредитний договір №1503/0708/55-033, відповідно до якого Банк надав їй кредит у розмірі 300 000, 00 дол. США, зі сплатою 11, 9 % річних за користування кредитними коштами з датою остаточного повернення кредиту 23 липня 2018 року. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання 23 липня 2008 року ВАТ «Сведбанк» уклав з [PERSON] договір поруки №1503/0708/55-033-Р-1, відповідно до якого останній поручився перед Кредитором за належне виконання [PERSON] зобов'язань згідно Кредитного договору № 1503/0708/55-033. Однак, станом на 10 липня 2015 року [PERSON] не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого в неї виникла прострочена заборгованість на загальну суму 3 714 175, 65 грн., яка складається з: заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 357 557, 31 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 232 818, 94 грн.; пені у розмірі 123 799, 40 грн. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким відбулось відступлення права вимоги до ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 1503/0708/55-033 від 23 липня 2008 року. В подальшому, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким відбулось відступлення права вимоги до ПАТ «Альфа-Банк» за вищевказаним кредитним договором. Представник ПАТ «Альфа-Банк» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представники [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк», оскільки вважають недійсними договори купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, що були укладені між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а також між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк». Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23 липня 2008 року ВАТ «Сведбанк» уклав з [PERSON] кредитний договір №1503/0708/55-033, відповідно до якого Банк надав їй кредит у розмірі 300 000, 00 дол. США, зі сплатою 11, 9 % річних за користування кредитними коштами з датою остаточного повернення кредиту 23 липня 2018 року. Банк виконав належним чином покладені на нього зобов'язання, надавши [PERSON] суму кредиту у розмірі 300 000, 00 дол. США. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору позичальник зобов'язується забезпечити своєчасну оплату ануїтетних платежів, передбачених даним договором шляхом забезпечення наявності на рахунку зазначеному в п. 3.1.3 грошових коштів в сумі, достатній для здійснення таких платежів, до настання терміну їх сплати. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору за порушення терміну сплати ануїтетних платежів за цим договором позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожний день прострочення. Також судом встановлено, що з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання 23 липня 2008 року ВАТ «Сведбанк» уклав з [PERSON] договір поруки №1503/0708/55-033-Р-1, відповідно до якого останній поручився перед Кредитором за належне виконання [PERSON] зобов'язань згідно Кредитного договору № 1503/0708/55-033. Відповідно до п. 2 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед Банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким відбулось відступлення права вимоги до ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 1503/0708/55-033 від 23 липня 2008 року. В подальшому, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким відбулось відступлення права вимоги до ПАТ «Альфа-Банк» за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаних договорів купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «Альфа-Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 1503/0708/55-033 від 23 липня 2008 року, що також підтверджується відповідним витягом з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, що спростовує твердження представників відповідачів про недійсність вищевказаних договорів та про безпідставність набуття права вимоги за кредитним договором ПАТ «Альфа-Банк». Також судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору, станом на 10 липня 2015 року [PERSON] не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого в неї виникла прострочена заборгованість на загальну суму 3 714 175, 65 грн., яка складається з: заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 357 557, 31 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 232 818, 94 грн.; пені у розмірі 123 799, 40 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, наявним у матеріалах справи. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачами кредитного договору та договору поруки позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках на користь Банку. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved