Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 19940,87 доларів США, пеню в розмірі 19521,82 грн. та судові витрати у справі. В обгрунтування позовних вимог покликається на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Крім того, пояснив, що додаткові угоди, укладені з позичальником, не збільшували обсягу відповідальності поручителя, а лише уточнювали певні пункти договору, а тому поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання умов договору позичальником. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав та просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення боргу з відповідача [PERSON], поручителя за кредитним договором. Пояснив, що договір поруки припинив свою дію в момент підписання додаткового договору № 1 від 16 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON], так як ним було змінено відсоткову ставку та збільшено тим самим обсяг відповідальності без згоди поручителя. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про місце та час розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 16 жовтня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк», після зміни найменування юридичної особи - ПАТ «УкрСиббанк», на підставі договору про надання споживчого кредиту № 11234792001 відповідачу [PERSON] надано кредит в іноземній валюті в сумі 40000 доларів США у формі кредитної лінії з лімітом у розмірі суми кредиту зі сплатою 13,90 % річних за користування кредитними коштами із терміном повернення кредиту не пізніше 12 жовтня 2017 року. Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту та додатком № 1 до додаткової угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 11 березня 2009 року встановлено графік погашення заборгованості по кредиту. Отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується випискою про рух коштів по рахунку [NUMBER]. У відповідності до ст.525, 526, ч.1 ст.530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Аналогічне передбачено і пунктом 6.1.2 кредитного договору. Згідно п.1.2.2 договору про надання споживчого кредиту повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами у відповідності до графіка погашення кредиту. Строк сплати процентів відповідно до п.1.1 додаткової угоди № 1 від 1 березня 2009 року встановлено з 1 по 25 число ( включно ) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком проценти. Пункт 6.1.2 кредитного договору у випадку порушень умов договору надає позивачу право достроково стягувати заборгованість за кредитом в порядку, зазначеному в п.6.2 договору, та зобов'язує позичальника повернути кредит після отримання письмового повідомлення про суму заборгованості та новий ( достроковий ) термін сплати кредиту. Позивач 4 березня 2015 року надіслав відповідачу [PERSON] письмову вимогу про погашення заборгованості по кредиту в зв'язку з порушенням термінів виплати, яка була отримала позичальником 10 березня 2015 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак відповідач свої зобов'язання не виконала та заборгованість не погасила. Всупереч умовам кредитного договору та наведеним нормам закону відповідачем [PERSON] порушено графік погашення заборгованості по кредиту та сплати процентів за користування кредитним коштами, що підтверджується випискою про рух коштів. Відтак, вимоги позивача про дострокове повернення кредиту є обґрунтованими та такими, що не суперечать договору. Згідно розрахунку залишок кредиту станом на 14 квітня 2015 року 17447,79 доларів США, заборгованість за процентами складає 2493,08 доларів США. У відповідності до ст.549, 551 ЦК України кредитор має право на пеню, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання у розмірі, встановленому договором. Пунктом 4.1 кредитного договору встановлено, що за порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Згідно розрахунку пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання складає 12907,06 грн. за прострочення сплати кредиту та 6614,76 грн. за прострочення сплати процентів. Таким чином, вимога позивача про стягнення пені не суперечать договору про надання споживчого кредиту та підлягає задоволенню. В судовому засіданні також встановлено, що 16 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 149876, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання позичальником [PERSON] усіх його зобов'язань, що виникають з договору про надання споживчого кредиту № 11234792001 від 16 жовтня 2007 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Згідно п.1.3, 1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Пунктом 2.1 договору поруки встановлена заборона кредитору без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди щодо внесення відповідних змін. 16 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11234792001 від 16 жовтня 2007 року, відповідно до п.1.5 якої пункт 5.2 доповнено новим абзацом, яким у випадках настання передбачених п.п.»а» та «б» п.5.2 договору обставин процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки. В судовому засіданні не здобуто доказів, що поручитель [PERSON] давав свою згоду на зміну процентної ставки встановленими п.2.1 договору поруки способами. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Припинення поруки зумовлюють такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі підвищення розміру процентів, відстрочення виконання, що веде за собою збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами, установлення ( збільшення розміру ) неустойки, встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Крім цього, в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін ( банку і поручителя ), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як вбачається з договору поруки № 149876 від 16 жовтня 2007 року, його умовами не передбачено можливості зміни процентної ставки банком в односторонньому порядку без згоди поручителя. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя - відповідача [PERSON] - необґрунтовані та не підлягають до задоволення. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача підтверджені документально судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial