Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 44887,00 грн., що складаються з штрафних санкцій в розмірі 27360,00 грн., 3% річних від простроченої суми за кожен день 2147,00 грн., процентів за користування грошима в розмірі 15380,00 грн. та судові витрати. В обгрунтування своїх позовних вимог посилався на наступне. 04 вересня 2011 року позивач з відповідачем уклав договір позики на суму 65000 грн. 00 коп., які відповідач зобовязався повернути до 05.12.2011 року. У зазначений договором строк [PERSON] прийняті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2013 року, яке набуло чинності, з відповідача було стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 65000 грн., штраф в розмірі 38400 грн., проценти за користування позикою в розмірі 7728 грн. та судові витрати. 14.08.2013 року за вказаним рішенням було відкрито виконавче провадження про стягнення коштів з відповідача у примусовому порядку. У звязку з тим, що відповідач рішення суду не виконав, тому 06.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій, процентів за користування позикою в період з 15.04.2013 року по 04.08.2014 року. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2014 року, яке набуло чинності, вказаний позов було задоволено. Але, до теперішнього часу, відповідач ухиляється від виконання вказаних рішень суду, тому позивач вимушений знову звернутися до суду з вказаним позовом. \~ В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав факт заборгованості, проте зазначив, що не сплачує коштів позивачу, тому що не взмозі сплачувати зазначені кошти. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми. Так, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що 04.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] у власність грошові кошти у розмірі 65000 грн. 00 коп., а останній зобов'язувався повернути їх у строк до 05 грудня 2011 року (а.с.10). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2013 року, яке набуло чинності, позовні вимоги [PERSON] були задоволенні частково та стягнуто з [PERSON] на користь позивача суму боргу за договором позики в розмірі 65000 грн., штраф у розмірі 38400 грн., проценти за користування позикою \~в розмірі 7728 грн. та судові витрати (а.с. 13). На виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист. (а.с. 15). Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.09.2014 року, яке набуло чинності, позовні вимоги [PERSON] були задоволенні та стягнуто з [PERSON] грошові кошти в розмірі 40935,00 грн., що складаються з штрафних санкцій у розмірі 32160,00 грн., 3% річних 2537,00 грн., процентів за користування грошима- 6235,00 грн. та стягнуто судовий збір. На виконання вказаного рішення позивачем був отриманий виконавчий лист. (а.с. 11-12, 14). 14.08.2013 року постановою ст. держвного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ [PERSON] було відкрито виконавче провадження. (а.с. 18). Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Зобов'язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК). У спірному правочині між [PERSON] та [PERSON] винятки з цього правила не встановлювались. З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у відповідача виникли зобов'язання по поверненню позики. Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки, відповідач прострочив повернення суми позики з урахуванням вже прийнятих раніше рішень суду за період з 05.08.2014 року по 10.09.2015 року, то таким чином, відповідно до приписів статті 625 ЦК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми, яка у загальному розмірі становить 2147 грн. / 65000 грн. 00 коп. х 3%:100х402:365/. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи те, що умовами договори позики від 04 вересня 2011 року не було встановлено розмір процентів, тому суд вважає вірним розрахунок позивача щодо розміру процентів, виходячи з рівня облікової ставки Національного банку України за період користування сумою позики з 05 серпня 2014 року по 10.09.2015 \~року, що складає 15380 грн. виходячи з наступного: - з 05 серпня 2014 року по 12 листопада 2014 року сума процентів складає 2226 грн. (65000 грн. х 12,5% : 100х100:365 дн.). - з 13 листопада 2014 року по 05 лютого 2015 року сума процентів складає 2119 грн. (65000 грн. х 14,0% : 100х85:365 дн.). - з 06 лютого 2015 року по 03 березня 2015 року сума процентів складає 903 грн. (65000 грн. х19,5% : 100х26:365 дн.). - з 04 березня 2015 року по 27 серпня 2015 року сума процентів складає 9456 грн. (65000 грн. х 30% : 100х177:365дн.). - з 28 серпня 2015 року по 10 вересня 2015 року сума процентів складає 673 грн. (65000 грн. х 27% : 100х14:365дн.). Крім того, як вбачається з п.4 Договору позики, укладеному між сторонами, судом встановлено, що у разі порушення позичальником терміну виплати позиченої грошової суми, останній повинен сплатити з 12 вересня 2011 року штраф в розмірі 10 % від несплаченої тижневої суми боргу. У звязку з чим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача передбаченого умовами договору штрафу у розмірі 27360,00 грн. за 57 тижнів прострочення виконання зобовязання, який розраховується входячи з 10% розміру щотижневої обовязкової виплати, яка була встановлена у п.3 Договору позики і дорівнює 4800,00 грн. /57х480=27360,00 грн./ Посилання відповідача на неможливість сплати ним боргу не є на думку суду такими, які б давали законні підстави для невиконання ним грошових зобовязань перед позивачем, а в свою чергу є лише підґрунтям для введення діалогу з позивачем стосовно періодичності та розміру щомісячних виплат за рішеннями суду. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених\~ \~\~обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. \~\~Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved