Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив вселити його до квартири [ADDRESS] , зобов`язати відповідача не чинити перешкоди щодо його користування, проживання та вселення у вказану вище квартиру; визначити порядок користування двокімнатною квартирою [ADDRESS] шляхом виділення: [PERSON] у користування та проживання ізольовану жилу кімнату № 5 площею 15,2 кв.м, [PERSON] - у користування та проживання жилу кімнату №4 площею 20,5 кв.м, нежилу площу - кухню, коридор, ванну, коридор залишити у загальному користуванні. На обґрунтування позову послався на те, що 12.10.2002 року зареєстрував шлюб. Від подружнього життя мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає у спірній квартирі. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22.01.2018 року шлюб з відповідачем розірвано. Під час спільного проживання, за час перебування у шлюбі придбали разом з відповідачем указану вище квартиру. Вказує, що після розірвання шлюбу відповідач вигнала його зі спірної квартири, мотивуючи тим, що саме вона є власником цієї квартири, адже така оформлена на неї. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13.04.2018 року визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS] , за кожним. Однак вказує, що після винесення судом цього рішення, відповідач чинить йому перешкоди в користуванні цією квартиробю та проживання у ній, остання змінила замок у дверях. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 16.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду по суті. 28.02.2020 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 25.03.2020 року відкладено судовий розгляд справи. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 10.06.2020 року відкладено судовий розгляд справи. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник подав заяву з проханням розглядати справу у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, її представник подав заяву про розгляд справи за відсутності сторонни відповідача, позов не визнають, просять в його задоволенні відмовити. Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що сторони з 12.10.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від подружнього життя мають дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 17). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22.01.2018 року шлюб з відповідачем розірвано. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 13.04.2018 року визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частки квартири [ADDRESS] , за кожним. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Норми ст.ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Кожен з учасників спільної часткової власності має певні правомочності у відношенні належної йому частки в праві власності на спільне майно. Відповідно до цього кожен зі співвласників може вимагати виділу своєї частки зі спільного майна. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Як випливає з положення ч.1 та ч.3 ст. 367 ЦК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; Згідно з ч.1, ч.4 ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені вчастині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Звертаючись з позовом в суд до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та визначення порядку користування квартирою позивач у порядку ст.ст.12, 81 ЦПК України зобов`язаний довести ті обставини, на які посилається, тобто наявність умов, що йому як співвласнику перешкоджають користуватися належною власністю. Позивач, який користується правовою допомогою адвоката, не виконав свого процесуального обов`язку та не надав жодних доказів, які б підтверджували заявлені вимоги про неможливість користування власною квартирою/неможливість у неї потрапити. При цьому, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України). Сам факт звернення позивача до суду не свідчить про порушення його права, таке підлягає доказуванню у встановленому законом порядку. За таких обставин, позов не задовольняється.

Outcome: dismissed