Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що в 2018 році між сторонами припинені шлюбні відносини, через різні погляди на життя, виховання дитини, постійні сварки, що негативно впливали на психіку дитини та здоров`я позивача. Крім того відповідач останні пів року почав зловживати алкогольними напоями, здійснювати психологічний тиск, всі спроби з боку позивача виправити ситуацію та поновити нормальні сімейні відносини виявились марними, відповідач в свою чергу ставив все нові та нові умови, які суперечили як здоровому глузду так і інтересам доньки. На сьогоднішній день не досягнуто згоди, з ким має проживати дитина, відповідач неодноразово в процесі сварок погрожував відібрати в позивачки доньку, якщо позивачка подать позов до суду на розлучення. Позивачка вважає, що донці краще проживати разом з матір`ю, тим більше, після того як вони з відповідачем роз`їхались психологічний стан доньки значно покращився, зникли фізіологічні прояви психологічного стресу. Позивачка в свою чергу не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків по відношенню до дитини, а тому вона просила в судовому порядку визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю, [PERSON] . 05 серпня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва передано за підсудністю вказану цивільну справу в частині визначення місця проживання дитини на розгляд до Обухівського районного суду Київської області куди вона надійшла 10.02.2021 року. 16 березня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 27 липня 2021 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. Представник позивача в поданій суду заяві просив розглядати справу у його відсутність, відсутність позивача та задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив. Представник третьої особи, орган опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Крім того подав висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії № [NUMBER] , виданим Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Відповідно копії свідоцтва про народження [INFO] у сторін народилась донька, [PERSON] . Як вбачається з копії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15 жовтня 2016 року у Обухівському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 327 розірвано. Стягнуто аліменти із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 червня 2020 року і до досягнення повноліття. Висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №103/5090/41/3 від 23.06.2021 року встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] постійно проживає з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , яка самостійно займається вихованням доньки. Відповідно до Постанови №866 від 24.09.2008 року під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення, тому враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Суд вважає, що в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Відповідно до ст. 141 ч.1 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно чи перебувають вони у шлюбі між собою. З урахуванням п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № N 16 від 12.06.98р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 3 від 15.05.2006р.), у частині, яка не суперечить Сімейному Кодексу України при вирішенні таких спорів суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Outcome: approved