Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO] та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі по 1/4 частині всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також, просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Вимоги обґрунтовано тим, що доводиться рідним дядьком по материній лінії неповнолітньому [PERSON], [INFO]. Мати хлопчика, його рідна сестра [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) коли народила [PERSON], в шлюбі з його батьком не перебувала, тому актовий запис про народження хлопчика було вчинено відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. Потім вона одружилася з біологічним батьком дитини, але обставини, що склалися на той час, не дали йому змоги встановити своє батьківство щодо сина. На даний час Знам'янським міськрайонним судом розглядається справа № 2/389/936/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства. З часу розірвання шлюбу між батьками хлопчика у 2016 році, [PERSON] проживав з матір'ю, але у зв'язку з тим що мати хлопчика самоусунулася від його виховання і утримання, наказом начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Знам'янської міської ради №5 від 06 жовтня 2017 року дитину, яка залишилася без батьківського піклування, було тимчасово влаштовано до нього в сім'ю. Необхідність вилучення дитини у матері була викликана тим, що [PERSON] полишала сина на тривалий час самого, без їжі та догляду, сама в цей час вживала спиртні напої. Такими діями вона створювала реальну небезпеку життю та здоров'ю [PERSON]. Відповідач має негативні характеристики за місцем проживання, схильна до насильства в сім'ї. [PERSON] не приймає участі в навчально-виховному процесі свого сина (успішністю не цікавляться, заходи та батьківські збори не відвідує). Доступу до лікування та забезпечення їжею [PERSON] щодо своєї дитини також не здійснює. При цьому винна поведінка відповідача призвела до незворотних наслідків у психологічному стані дитині - травмування психіки, високий рівень тривожності та розвиток яскраво вираженого почуття неповноцінності в сім'ї. Хлопчик не хоче повертатися до матері і все це підтверджено висновком діагностичного обстеження, проведеного психологом відділу освіти на запит адвоката. Наведене в своїй сукупності свідчить про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву вх. №5228/18 від 20 квітня 2018 року, в явій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України.Поважність причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, відзив не подано. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Знам'янської міської ради у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву вх. №5227/18 від 20 квітня 2018 року, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила суд справу розглядути у її відсутність.Проти винесення заочного рішення не заперечувала. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Дана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00018957510 від 01 листопада 2017 року (а.с.10). Післяшлюбне прізвище відповідача «[PERSON]», згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно характеристик виданих квартальним комітетом за №1012 від 25 вересня 2017 року та №1249 від 05 листопада 2017 року, [PERSON] мешкає у [ADDRESS]. Знаходиться в громадському шлюбі з [PERSON], від першого шлюбу має сина [PERSON], син разом з матір'ю не проживає. [PERSON] не працює, вживає алкогольні напої, знаходиться у постійному конфлікті зі своїм братом (а.с.18,19). З характеристики наданою завідувачем ДНЗ №6 «Сонечко», вбачається, що [PERSON] бачили лише у перший день, коли вони разом з дядьком [PERSON] привели, а потім забирали дитину із садочка. Малолітній [PERSON] постійно переживає, що його забере із садочка мама, адже від народження він проживає з дядьком. Вказано, що [PERSON] спокійний, доглянутий та допитливий хлопчик. Дядько дослухається усіх порад з приводу виховання дитини (а.с.22). Схожу характеристику надано ДНЗ №8 «Світлячок» від 30 листопада 2017 року (а.с.23). З письмових пояснень сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 20 вересня 2017 року вбачається, що по [ADDRESS] проживають [PERSON] (нині покійна), її син [PERSON] та онук [PERSON]. Дочка покійної [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Вихованням [PERSON] займались дядько та бабуся. Після смерті останньої, з 21 серпня 2017 року, вихованням дитини займається виключно дядько. Покійна [PERSON] за життя при спілкуванні з сусідами скаржилася, що донька не бере участі у вихованні дитини, вживає алкоголь. На зауваження матері та брата не реагувала, вела себе агрессивно (а.с.15,16,17). Згідно наказу начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області №5 від 06 жовтня 2017 року, малолітнього [PERSON], який залишився без батьківського піклування тимчасово влаштовано в сім'ю позивача [PERSON] (а.с.14). З акту обстеження умов проживання за місцем проживання відповідачки ( власником будинку є співмешканець [PERSON], [PERSON]), вбачається, що умови проживання задовільні, опалення газове, водопостачання наявне, в наявності і побутова техніка, харчові продукти в достатній кількості, будинок просторий та охайний. Для виховання та розвитку дитини є окрема кімната, але не мебльована. Зі слів [PERSON], всі меблі вона замовила та створює всі необхідні умови для хлопця (а.с.20). Відповдно до акту обстеження умов проживання позивача від 21 грудня 2018 року ( орендоване житло у зв'язку із зміною місця проживання, що викликано агресивною поведінкою відповідача [PERSON]), умови проживання задовільні, опалення газове, наявна побутова техніка, зроблений ремонт в квартирі. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: двуспальне ліжко, на якому хлопчик спить з дядьком, є особисті речі (а.с.21). Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Знам'янської міської ради вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] буде відповідати інтересам дитини, про що свідчить письмовий висновок №01-25/684/1 від 27 грудня 2017 року (а.с.24). Начальник відділу освіти виконавчого комітету Знам'янської міської ради вважає, що для нормального фізичного та психічного розвитку дитині потрібні позитивні емоції, піклування найближчих родичів, комфортний сімейний мікроклімат та задоволення основних потреб у любові, спілкуванні та підтримці. Спілкування з матір'ю варто обмежити, у [PERSON] прослідковується високий рівень тривожності та розвиток яскраво вираженого почуття неповноцінності в сім'ї. Хлопчик не хоче повертатися до матері, пояснює це тим, що він її боїться, про що свідчить письмовий висновок діагностичного обстеження №01-23/110 від 18 січня 2018 року (а.с.26). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В даній справі судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд, уважно вивчивши доводи та аргументи позивача та дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Цей принцип розкритий у Зауваженнях загального порядку №14 (2013) Комітету ООН з прав дитини (про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів), де сформульовані такі підходи, як «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров'я; право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин, те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). Виходячи з принципу рівності прав та обов'язків матері та батька щодо дитини, суд аналізує та надає оцінку наступним обставинам, а саме: піклуванню про дитину, безпосередня участь батьків у вихованні дитини, утримання дитини, індивідуальність та розвиток дитини, вік дитини та її здоров'я. Відтак, будь-яких доказів того, що мати піклується про дитину та приймає особисту участь у вихованні дитини - суду не надано. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити останню батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На підставі ст.180 СК України, враховуючи також обставини, визначені статтею 182 СК України, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на утримання малолітньої дитини, на користь закладу або особи, де буде утримуватися дитина, визначивши розмір аліментів, як того вимагає положення ст.183 СК, в єдиній частці від заробітку матері в межах заявлених позовних вимог - у частині, що становитиме 1/4. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням положень ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial