Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі- продажу від 06.03.2015 року позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] . Вказує, що 08.05.2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від цього шлюбу вони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 30.08.2017 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Зазначає, що відповідачі з червня 2015 року не проживають у будинку позивача, не сплачують комунальних платежів, в утриманні будинку участі не беруть, їх особисті речі в будинку відсутні. Також вказав, що позивач не чинив перешкод у користуванні житловим приміщенням, відповідачі вибули на інше місце проживання, оскільки відповідач [PERSON] створила сім`ю з іншим чоловіком. Таким чином, відповідачі відсутні за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, наполягали на їх задоволенні, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області, у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог в частині визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщення. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, відповідача, представника третьої особи, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 06.03.2015 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний № витягу 34622622, власником житлового будинку (об`єкту нерухомості), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с.10). Встановлено, що 08.05.2015 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Слободо-Петрівською сільською радою, Гребінківського району, Полтавської області, актовий запис №03 (а.с.18). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Слободо-Петрівською сільською радою, Гребінківського району, Полтавської області, актовий запис №01 (а.с.19). Із довідки про реєстрацію місця проживання особи від 20.09.2016 року вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , та син позивача [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Заочним рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 30.08.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] - « [PERSON] » (а.с.15). Із копії виконавчого листа від 27.06.2017 року, виданого Гребінківським районним судом Полтавської області, вбачається, що з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Із довідки від 26.10.2017 року №399, яка видана виконкомом Олександрівської сільської ради, Гребінківського району, Полтавської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації (а.с.23). Довідкою, виданою виконавчим комітетом Гребінківської міської ради, Полтавської області від 19.02.2019 року [PERSON] , підтверджено, що він дійсно є жителем [ADDRESS] . Також у даному домоволодінні зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Відповідно до повідомлення КП «Лубенське МБТІ» від 17.05.2019 року №196 вбачається, що станом на 29.12.2012 року за [PERSON] , [INFO] , право власності на нерухоме майно не зареєстроване (а.с.55). Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 11.05.2019 року за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відсутнє зареєстроване право власності на нерухоме майно (а.с.53). Із матеріалів справи вбачається, що син позивача [PERSON] , [INFO] , є інвалідом дитинства, що підтверджується медичним висновком Гребінківської ЦРЛ від 12.04.2017 року №4 та посвідченням серії [NUMBER], діагноз: ДЦП, спастичний тетрапарез, груба затримка стато-кінетичного і мовного розвитку (а.с.50-51). До матеріалів справи відповідачем [PERSON] додано заяву від 20.09.2019 року, в якій вона вказує, що з позивачем вона не проживає, тому що останнім вчинялося домашнє насильство щодо неї та її сина і вона неодноразово зверталася до поліції з відповідними заявами. За повідомленням т.в.о. начальника Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області кримінальне правадження не порушувалось (а.с.68-70). Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачі проживали у спірному будинку в якості членів сім`ї власника житлового будинку і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку, з червня 2015 року відповідач [PERSON] спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Також у судовому засіданні встановлено, що спільна дитина позивача і відповідача, малолітній [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України). Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У принципі 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, передбачено, що дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання й розвиток; із цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий та післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Неповнолітній син позивача не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт його не проживання у будинку не може бути безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом, оскільки право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження, а тому наведені позивачем умови проживання та ведення з ним спільного господарства на дитину не поширюються. Відповідач [PERSON] , мати дитини, не має свого житла та не зможе відповідно забезпечити реєстрацію своєї дитини на теперішній час, а тому в разі зняття дитини з реєстраційного обліку у спірному будинку, це тягне позбавлення можливості та права на реалізацію законних прав дитини, тобто це суперечить інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, відмовивши у позові в частині визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, малолітньої дитини позивача, [PERSON] .

Outcome: partial