Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачами зобовязань за укладеними сторонами договорами кредиту, поруки та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами. Представник позивача в судове засідання не зявився, але подав до суду клопотання про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідачів [PERSON] проти позову заперечила повністю, посилаючись на те, що невиплата кредиту обумовлена форс-мажорними обставинами, оскільки позичальник перебував у зоні АТО, відповідачі не мали фінансової можливості погашати борг, у позасудовому порядку спір може вирішитись шляхом продажу майна поручителем та реструктуризації боргу. Відповідачі в судове засідання повторно не зявились, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність представника позивача та відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 02 червня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений договір № 013-2008-1865, згідно якого позивач ПАТ «Універсал Банк» надав відповідачу [PERSON] кредит в сумі 111 500 доларів США, що підтверджується договором, додатковими угодами, іншими матеріалами справи. 02 червня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки, згідно яких останні поручались за зобовязаннями [PERSON] за кредитним договором, що підтверджується договором, додатковими угодами. Вказані договори були укладені в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Розрахунком заборгованості підтверджується факт невиконання відповідачем умов договору і виникнення боргу в загальному розмірі 121 008 доларів США 64 центи, що станом на 29.01.2014 року складається із простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 2\~052,67 доларів США, суми дострокового стягнення кредиту в розмірі 103\~633,54 доларів США, відсотків в розмірі 15 111,37 доларів США, підвищених відсотків в розмірі 211,06 доларів США. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Досудові вимоги позивача відповідачами залишені без розгляду, заборгованість за кредитом не сплачувалась навіть частково. Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Оскільки відповідачі всупереч умовам договору та вимогам законодавства не сплачують у встановлені договором строки встановлені договором платежі, вони повинні нести солідарну відповідальність, на них слід покласти в судовому порядку обовязок сплатити наявну заборгованість у визначеному позовом розмірі. При цьому згідно договорів поруки та вказаних вище норм права всі відповідачі повинні нести солі рану відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, однак передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про стягнення окремо кожного із них всього розміру заборгованості суд не вбачає, тому обраний позивачем спосіб захисту своїх інтересів лише частково ґрунтується на законі. Достатнім для захисту прав позивача і обґрунтованим положеннями чинного законодавства в даному випадку суд вважає належний спосіб захисту прав кредитора у виді стягнення солідарно із всіх боржників загальної суми заборгованості за кредитним договором. Заперечення відповідачів суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки обставини, на які вони посилаються в обґрунтування своїх заперечень не доведені належними і допустимими доказами, не узгоджуються із умовами укладеного між сторонами договору, не породжують правових наслідків у виді звільнення від виконання грошових зобовязань. Позитивно характеризуючі відповідачів матеріали не мають правового значення для вирішення цього цивільного спору, а доводи про можливість позасудового врегулювання спору не є передбаченою законом підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. При цьому суд приймає до уваги, що сторонами неодноразово надавався час для вирішення спору у позасудовому порядку, однак позитивних наслідків це не дало, тому суд повинен вирішити спір у розумні строки із врахуванням дійсного стану спірних правовідносин. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги частково ґрунтуються на матеріалах справи та чинному законодавстві, тому позов слід задовольнити в в частині доведених позовних вимог. Судові витрати згідно ст.88 ЦПК України слід поділити між відповідачами порівну.

Outcome: partial