Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 1988 року. 24.05.2011р. шлюб між сторонами було розірвано. [INFO]. помер їх спільний син [PERSON]. Як спадкоємці першої черги за законом, позивач та відповідачка стали власниками автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску. Відповідачка не бажає перереєстровувати вказаний автомобіль, закрила його у гаражі і не дає можливості позивачу користуватись ним. Тому в своєму позові позивач просить усунути перешкоди у здійсненні ним прав власності на вказаний автомобіль, зобов'язавши відповідачку зареєструвати автомобіль в МРЕВ УДАІ та не чинити перешкоди позивачу в користуванні цим автомобілем у четвер, п'ятницюЮ суботу на неділю щотижня. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, а також додав, що дні користування спірним автомобілем він вказав виходячи із своїх потреб. Просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що такого способу захисту права власності, як запропонував позивач в своєму позові, не існує, оскільки неможливо примусити будь-кого здійснити реєстрацію своєї власності, а запропонований порядок користування спірним автомобілем порушує права відповідачки і практично неможливий тому, що сторони знаходяться в край неприязних стосунках і домовитись про здійснення спільного користування цим майном не можуть. Просила в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1988 року. 24.05.2011р. шлюб між сторонами було розірвано. [INFO]. помер їх спільний син [PERSON]. Як спадкоємці першої черги за законом, позивач та відповідачка стали спільними власниками автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску. Вказані факти визнані всіма учасниками судового розгляду справи. Також представник відповідача в судовому засіданні визнала, що спірний автомобіль знаходиться в гаражі, який належить відповідачці, домовитись щодо спільного користування цим автомобілем сторони не можуть. Відповідачка дійсно не бажає реєструвати цей автомобіль і вважає можливими варіантами вирішення спору продажу автомобіля з наступним поділом виручених коштів, або грошову компенсацію одним співвласником іншому. Суд вважає позовні вимоги в частині зобов'язання зареєструвати автомобіль в МРЕВ УДАІ таким способом захисту свого порушеного права, що не передбачений діючим законодавством. Тому ці позовні вимоги задоволенню не підлягають. За таких обставин втрачають будь-який сенс і інші позовні вимоги в частині визначення порядку користування спірним майном, оскільки без відповідної реєстрації користуватись спірним автомобілем на законних підставах не зможе жоден з його власників. Крім того, запропонований позивачем порядок користування спірним автомобілем явно порушує права іншого співвласника, оскільки в цьому випадку позивач буде користуватись цим майном 4 дні на тиждень, а відповідач лише 3. Також такий порядок користування передбачає цілу низку невирішених проблемних питань, що робить його здійснення неможливим, а саме: місце зберігання автомобіля, прийом-передачу його один одному, його заправка, ремонтування, інший догляд тощо. Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України, співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В даному випадку є очевидним, що спірним є майно, яке неможливо поділити в натурі між співвласниками. Але позивачем помилково був обраний спосіб захисту свого порушеного права, який не передбачений діючим законодавством, є неможливим для застосування і таким, що не вирішує існуючого спору між сторонами, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed