Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 195200 грн., процентів у розмірі 1371,75 грн. та три відсотки річних у розмірі 304,83 грн., а всього 196876,58 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що протягом 2015 року позивач та відповідач, який також на той час перебував у статусі фізичної особи підприємця вели переговори щодо здійснення спільної господарської діяльності з метою отримання прибутку. 02.10.2015 р. не досягнувши згоди щодо істотних умов спільної діяльності Позивач передала [PERSON] грошову суму у розмірі 70 000,00 грн., що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 02.10.2015 р. Відповідно до змісту вказаної розписки грошові кошти були прийняті відповідачем в рахунок оплати за виготовлення та переробку одноразових простирадл СМС, але в дійсності згоди щодо будь-яких істотних умов спільної діяльності чи будь-якого іншого правочину, зокрема кількості, виду, розміру, кольору, фасону, строків виготовлення таких простирадл, тощо між позивачем та відповідачем досягнуто не було. Пізніше, 26.11.2015 р. позивач, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на його банківський рахунок, надала останньому грошову суму у розмірі 125 200,00 грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 1 від 26.11.2015 р. Проте будь-які зобов`язання відповідача, пов`язані з перерахуванням останньому вказаних грошових коштів, не були чітко визначеними, відповідачем не було надано позивачеві на вказану грошову суму жодних товарів чи послуг, чи виконано будь-яких робіт. Станом на момент виникнення спірних правовідносин відповідач всупереч принципу добросовісності уникав погодження з позивачем істотних умов будь-якого правочину, пов`язаного з перерахуванням йому грошових коштів, добровільно кошти не повернув, а, тим більше, припинив свою діяльність як фізичної особи-підприємця (запис № 24800060004140067 від 05.05.2017 р.). У зв`язку з чим позивач вимушена звернутись з вказаною позовною заявою до суду. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про відкладення розгляду справи, однак доказів на підтвердження поважності причин неможливості прибуття у судове засідання суду не надав. Надав суду відзив на позовну заяву, в якому посилався на те, що всі кошти перераховувались на підставі договору, укладеного між позивачем та відповідачем 01.10.2015 та позивач отримала виготовлену відповідачем продукцію, що підтверджується видатковою накладною №22/01/16 від 22.01.2016. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши надані докази, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У 2015 році позивач та відповідач вели переговори щодо здійснення спільної господарської діяльності з метою отримання прибутку, у зв`язку з чим 02.10.2015 року [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 70\~000 грн. на виготовлення та переробку одноразових простирадл СМС, що підтверджується розпискою, написаною власноруч [PERSON] . Також, 26.11.2015 року [PERSON] перерахувала ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 125200 грн. в якості передоплати згідно рахунку №1/11/15 від 24.11.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 26.11.2015 року. Однак, як встановлено у судовому засіданні взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, у зв`язку з чим 17.11.2017 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості у розмірі 195200 грн. Крім того, згідно висновку експертів №15394 за результатами проведення комісійної судово-почеркознавчої експертизи від 29.01.2021 в договорі про спільну діяльність №1 від 01.10.2015, на зворотній стороні документа, в розділі «8. Підписи сторін», в графі «сторона 2 ФОП [PERSON] », в рядку «Підпис» та у видатковій накладній №22/01/16 від 22.01.2016, в графі «Отримав ФОП [PERSON] », в рядку «Підпис» - виконані не [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Частина 1 ст. 1213 ЦК України встановлює, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Також, відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 536 цього ж Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи викладене, а також положення статей 8, 1214,1048 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, набутими без достатньої правової підстави має бути обчислено їз визначенням їх розміру на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, відповідач порушив грошове зобов`язання щодо своєчасного повернення суми безпідставно набутих грошових коштів, а, враховуючи дату отримання відповідачем Вимоги, початком прострочення виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави, слід вважати 27.11.2017 р. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З 27.10.2017 р. облікова ставка Національного банку України становить 13,5%. Згідно наданого позивачем розрахунку процентів за користування чужими грошовими коштами та перевіреного судом, загальна сума процентів за період з 27.11.2017 по 11.12.2017 року складає 1371,75 грн., а отже суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині. Також, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 3% річних в сумі 304,83 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, суд вважає, що у разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу, а отже задоволенню вказана вимога не підлягає. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до квитанції №59 від 15.12.2017 р. позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 2050,76 грн. Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно договору, укладеного між МПК «BIG» та ФОП [PERSON] №12/12 від 12.12.2017 р. та Акту наданих послуг витрати на професійну правничу допомогу склали 8200 грн. Однак, суду не надано квитанції, на підтвердження перерахування коштів на правничу допомогу в сумі 8200 грн., у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного і

Outcome: partial