Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі з врахуванням компенсації в сумі 5 749,18 грн. та 800,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Позов мотивує тим, що з 01.05.2004 року до 11.03.2008 року працював на підприємстві відповідача. 11.03.2008 року був звільнений за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, а якщо в день звільнення він не працював, то не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ст. 115 КЗпП). Але при звільненні з роботи йому не виплатили заборгованість по зарплаті у розмірі 4767,25 грн., що підтверджується довідкою. Крім того вказує, що має право на компенсацію за втрату частини зарплати в зв'язку з порушенням строків її виплати, а тому відповідач повинен сплатити йому компенсацію в сумі 981,93 грн. Крім того, вказує, що йому спричинена значна моральна шкода, яка виразилась в моральних стражданнях, нервових переживаннях, втраті душевного спокою та рівноваги, втраті нормальних життєвих зв'язків; він вимушений був вживати додаткові зусилля для організації свого життя, а тому оцінив спричинену йому моральну шкоду в сумі 800 грн. Позивач підтримав позов з підстав зазначених в ньому. Представники відповідача повторно не явився на розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи у його відсутності не подав. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи, згідно вимог зазначених в ст., ст. 224 - 226 ЦПК України з врахуванням того, що позивач проти цього не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача - підлягають частковому задоволенню. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст., ст.47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 5). 11.03.2008 року позивач звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Але при звільненні з роботи, йому не виплатили заборгованість по зарплаті, яка була йому нарахована за період з квітня 2006 року по березень 2008 року в загальній сумі 4767,25 грн., на момент розгляду справи дана заборгованість йому не виплачена, а тому суд стягує її на користь позивача. Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці» та на підставі вимог п.2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427, в редакції від 21.02.2001 року № 159 - працівникам у разі затримки на один і більше місяців виплати грошових доходів проводяться компенсаційні виплати, що згідно розрахунку складають 981,93 грн., яку не оспорює відповідач, а тому суд стягує її на користь позивача. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст., ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. А тому, стосовно вимог про стягнення моральної шкоди на користь позивача, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, так як відповідач порушив законне право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, яке гарантоване йому ст. 43 Конституції України, ст., ст. 1, 24 Закону України «Про оплату праці» та ст.115 КЗпП. За змістом ст. 237-1 КЗпП України моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Суд встановив, що заробітна плата не була виплачена відповідачем за період роботи позивача з квітня 2006 року по березень 2008 року, чим відповідач порушив законні права позивача на оплату праці, що призвело до втрати позивачем нормальних життєвих зв'язків, неможливості забезпечити достатній життєвий рівень собі та своїй сім'ї, а також вимушених змін у життєвих стосунках , а тому вважає, що заподіяно відповідачем позивачу моральної шкоди. Враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, характер і тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди в сумі 400 грн. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору (його вимоги виникли з трудових відносин), судові витрати необхідно віднести на рахунок відповідача, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 487,20 грн..

Outcome: partial