Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгова\-ність за договорами позики у зв'язку з тим, що відповідачка не виконує обов'язки по повер\-ненню коштів, згідно з договорами позики від 15.01.2012 року та від 26.02.2012 року, в разі чого виникла заборгованість в сумі 50 519 грн. 40 коп.. Позов обґрунтований тим, що 15 січня 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, який підтверджується виданою [PERSON] борговою розпискою від 15.01.2012 року. За умовами даного договору [PERSON] брала у позивача в борг 10 000 гривень строком на 6 місяців під 6 % щомісячних з 15.01.2012 р. по 15.07.2012 р.. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 15.01.2012 року. Крім того, 26 лютого 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується виданою [PERSON] борговою розпискою від 26.02.2012 р.. За умовами даного договору [PERSON] брала у позивача в борг 10 000 гривень строком на 6 місяців та зобов'язалася повернути позичені кошти до 26 серпня 2012 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 26.02.2012 року. У зазначений в розписках термін відповідачка позичені у позивача грошові кошти не повернула. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] з проханням повернути борг, проте відповідач усіляко ухилявся повернути суму позики, уникав розмови та взагалі зустрічі з ним. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 15.01.2012 року з урахуванням сплати 6% кожного місяця за весь час прострочення у розмірі 13\~600 грн., пеню 4\~495 грн. 35 коп., інфляцію - 9\~896 грн. 70 коп. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 1\~162 грн. 50 коп., що становить 29\~154 грн. 55 коп.. За договором позики від 26.02.2012 року позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 10\~000 грн., пеню 3\~305 грн. 35 коп., інфляцію 7\~245 грн. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 814 грн. 50 коп., що в загальній сумі складає - 50\~519 грн. 40 коп.. Також просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 505 грн. 20 коп.. Від позивача за зустрічним позовом [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання договору поруки дійсним, в якій вона вказує, що 15 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в сумі 10 000 грн. строком на 6 місяців. В якості підтвердження укладання договору [PERSON] надала і власноручно написану розписку від 15.01.2012 року про отримані кошти. В зазначеній розписці [PERSON]П виступила гарантом виконання позичальницею своїх зобов'язань та була зазначена як поручитель. 26.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON] також було укладено договір позики грошових коштів в сумі 10000 грн. строком на 6 місяців. В якості підтвердження укладання договору [PERSON] надала власноручно написану розписку від 26.02.2012 року про отримані кошти. В зазначеній розписці [PERSON]П також виступила гарантом виконання позичальницею своїх зобов'язань та була зазначена як поручитель. Таким чином [PERSON] просить суд визнати договори поруки, укладені 15 січня 2012 року та 26 лютого 2012 року між нею та [PERSON], дійсними. В судове засідання не зявилась відповідачка [PERSON], зявився її представник [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Крім того, позивач [PERSON] суду пояснив, що 15 січня 2012 року та 26 лютого 2012 року надав в борг відповідачці [PERSON] гроші. Грошові кошти були отримані відповідачкою [PERSON] особисто. Розписки по борговим зобовязанням він отримав від [PERSON] Однак, ці розписки були складені відповідачкою раніше, тобто не в його присутності. При передачі грошей в якості свідка дійсно була присутня [PERSON] Також позивач суду пояснив, що не визнає [PERSON] як поручителя, оскільки з нею ніяких угод не укладав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] не визнав та пояснив, що [PERSON] отримала кошти від [PERSON] Гроші від позивача [PERSON] вона не отримувала. Крім того, представник [PERSON] пояснив, що [PERSON] складала особисто ці розписки, але ніяких грошей від [PERSON] не отримувала. Зустрічний позов визнає в повному обсязі та вважає, що [PERSON] має борг перед [PERSON] Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] наполягала на задоволенні зустрічних позовних вимог та пояснила суду, що позивач [PERSON] не передавав гроші за розписками відповідачці [PERSON], тобто остання не отримувала у [PERSON] гроші в борг, а отримувала гроші від [PERSON] та неодноразово, коли точніше не памятає. Позивачка [PERSON] вважає, що на цей час боргових зобовязань у [PERSON] перед позивачем [PERSON] вона не має, оскільки гроші були їй ([PERSON]Г.) повернуті. Крім того, позивачка [PERSON] суду пояснила, що по договору поруки вона була поручителем, а кредитора та боржника не було, т.я. позивач [PERSON] гроші відповідачці [PERSON] не передавав. Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] підтримав думку [PERSON] та пояснив, що за розпискою від 26 лютого 2012 року позивач [PERSON] не має право предявляти вимоги, оскільки за змістом розписки позикодавцем виступає [PERSON]. Крім того, представник вважає, що цей документ не свідчить про факт отримання грошей. Суд, заслухав пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, а в зустрічному позові [PERSON] відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 січня 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою від 15.01.2012 року. За умовами даного договору [PERSON] взяла у позивача в борг 10 000 гривень строком на 6 місяців під 6 % щомісячних з 15.01.2012 р. по 15.07.2012 р. Цю розписку складала та підписувала відповідачка [PERSON], про що й не заперечує її представник [PERSON] \\а.с.7\\. Однак, як випливає з матеріалів справи, до теперішнього часу відповідачка у добровільному порядку позивачеві вказану суму грошей не повернула. Крім того, позивачем [PERSON] була надана суду розписка, яка свідчить про те, що 26 лютого 2012 року [PERSON] бере у [PERSON] 10\~000 грн. Крім того, [PERSON]. зобовязується платити проценти в строк, з виплатою основної суми до 26.08.2012 року. Цю розписку складала та підписувала відповідачка [PERSON], про що також не заперечує її представник [PERSON] \\а.с.8\\. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)- грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України зазначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно з вимогами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до вимог ст. 525, 526, 530, 623 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до чинного законодавства, одностороння відмова від зобовязань не допускається. Кредитор має право вимагати виконання зобовязання в будь-який час, а боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати задані цим збитки. У відповідності до ст. 611 ЦК України при порушенні зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме відшкодування винною \~стороною збитків. Згідно Правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому аналіз норм чинного законодавства (зокрема п.п.6,7\~ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.\~553,1046 ЦК України) дає підстави для висновку, що окремі послуги, які відносяться до фінансових послуг (наприклад, надання коштів у позику, поручительства) можуть надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг або юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але і фізичними особами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності. Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.2 ст. 551 КК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Згідно ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно до вимог ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. На підставі вищевикладеного та аналізуючи зміст розписки від 15.01.2012 року, суд приходить до висновку про те, що дійсно між позивачем та відповідачкою був укладений договір позики, оскільки ця розписка свідчить про факт укладення договору, про факт передачі грошової суми позичальнику та містить умови договору. Суд не може взяти до уваги ствердження відповідачки [PERSON] про те, що вона грошей від позивача по розписці від 15 січня 2012 року не отримувала, оскільки ніяких вимог по оспорюванню договору позики вона не заявляла, хоча ст.. 1051 ЦК України передбачає право позичальника оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Так, згідно договору позики від 15.01.2012 року, сторонами був встановлений розмір одержання процентів, а саме 6% від суми позики в розмірі 10\~000 грн. на строк з 15.01.2012 року по 15.07.2012 року, тобто на 6 місяців. Тому сума процентів за договором позики від 15.01.2012 становить 3 600 грн. 00 коп.. Розрахунок 3% (трьох процентів річних) за договором позики від 15.01.2012 року становить: 853,97 грн. (10 000 х 3% :365 х 1039 днів = 814,50 грн.). Розрахунок індексу інфляції за час прострочення за договором позики від 15.01.2012 року наступний: за липень 2012 року грудень 2012 року інфляція склала 99,69%; за січень 2013 року грудень 2013 року склала 100,5 %; за січень 2014 року грудень 2014 року склала 124,9%; за січень 2015 року квітень 2015 року склала 137,1%. Загалом інфляція за весь період заборгованості складає: 99,69% х 100,5% х 124,9% х 137,1% = 171,56 % (10000 х 171,56 % = 17\~156 грн.). Таким чином інфляція складає 17\~156 грн. 10\~000 = 7 156 грн.. Згідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. В частині стягнення пені за час прострочення за договором позики від 15.01.2012 року - суд вважає необхідним відмовити, оскільки цей договір був укладений між фізичними особами та зміст договору не містить обовязок позичальника по виконанню грошового зобовязання у вигляді неустойки. Аналізуючи зміст розписки від 26.02.2016 року, суд приходить до висновку про те, що правовідносини склалися між відповідачкою [PERSON] та [PERSON], а не між позивачем [PERSON]. Крім того, ця розписка не свідчить про факт передачі грошових коштів та зі змісту розписки не витікає мета одержання грошей, як це передбачено Правовим висновком Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року. Ствердження позивача [PERSON] про факт передачі грошових коштів відповідачки [PERSON] суд не може брати до уваги. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним в частині заявлених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відносно стягнення грошової суми за розпискою від 26.02.2012 року відмовити. Крім того, розписки від 15 січня 2012 року та від 26 лютого 2012 року містять наступне: «Поручитель [PERSON]Г.» та мають підпис цієї особи. Про цей факт не заперечують учасники процессу. Однак, ці документи суд не може вважати договорами поруки, оскільки вони не містять обовязок та обєм відповідальності поручителя. Крім того, вони не відповідає вимогам ст.ст.547, 553, 626 ЦК України. В судовому засіданні позивачка [PERSON] також пояснила, що за договором поруки - кредитора та боржника не було. Таким чином, аналізуючи показання самої позивачки [PERSON] та зміст розписок від 15 січня 2012 року та від 26 лютого 2012 року суд вважає необхідним в зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору поруки дійсним відмовити. Таким чином, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за договором позики від 15.01.2012 року, яка складається з суми основного боргу в розмірі 10\~000 грн., 6% щомісячних за період з 15.01.2012 року по 15.07.2012 року в розмірі 3 600 грн. 00 коп., 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в період з 16 липня 2012 року по 20.05.2015 року 853 грн. 97 коп. та інфляції 7 156 грн., а всього 21\~609 грн. 97 коп.. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають також витрати, які понесені позивачем на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 216 грн. 09 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: partial