Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 114575,20 грн, яка складається з основного боргу в сумі 25267,23 грн, заборгованості за відсотками - 5,83 грн, заборгованості за платою за управлінням кредитом - 61536,34 грн та пені в розмірі 27765,80 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 26.12.2013 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладений кредитний договір. При цьому 14.07.2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу, за умовами якого останньому відспуплено право вимоги до [PERSON] за зазначеним кредитним договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, позичальник в добровільному порядку заборгованість не погашав, що й стало підставою звернення позивача до суду. 15.11.2018 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив в якому заперечив проти позовних вимог з наступних підстав. Так позивачем не надано належних та допустимих доказів переходу до позивача права вимоги до [PERSON] по кредитному договору. Нарахування щомісячної плати за кредитом за рахунок позивача являється незаконним. При розрахунку щомісячної плати за кредитом, позивачем не взято до уваги часткове її погашення боржником, у зв'язку з чим вона підлягає зменшенню. Позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають відмові так як позивачем пропущено річний строк позовної давності. Основна суму боргу повинна бути зменшена з урахуванням фактично виплачених коштів. Представник позивача до судового засідання не з'явився, однак до суду подав заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у відзиві та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.12.2013 між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладений кредитний договір на суму 55531,60 грн строком на 24 місяці (на 4 а.с.). На виконання умов договору банком надано [PERSON] кредит в розмірі 50000 грн (на 8 а.с.). Доказів утримання з суми кредиту разової плати за його надання в розмірі 2000 грн та страхового платежу в сумі 3531,60 грн матеріали справи не містять. Умовами кредитного договору визначено, що позичальник зобовязаний вносити плату за кредитом шляхом перерахування її на рахунок кредитодавця. До складу плати за кредитом (сукупної вартості кредиту) входять плата за річною відсотковою ставкою, разова плата за кредитом та щомісячна плата за кредитом. Крім того передбачено пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань в розмірі 0,3 % від суми прострочення за кожен день прострочення. 14.07.2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило позивачу право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором (на 16-19 а.с.). Листом від 21.07.2017 року вих. № 001832284 ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомив [PERSON] про відступлення права грошової вимоги за укладеним із ним кредитним договором від 26.12.2013 року та необхідністю погашення наявної заборгованості (на 14 а.с.). Суд критично відноситься до посилання представника відповідача на правову позицію висловлену Верховним Судом у справі № 753/6484/16-ц, щодо стягнення коштів за управлінням кредитом, оскільки такі вимоги кредитним договором не передбачені та не підлягають до застосування при вирішенні даного спору. За змістом статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, а також інша відповідальність за порушення виконання зобовязання, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 12 ЦПК України. Відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Враховуючи суму наданих кредитних коштів та суму погашеної заборгованості за тілом кредиту, суд вважає, що з відповідача підлягає стягнення основна сума боргу в розмірі 19735,63 грн. Відповідно до пунктів 4.3 та 4.8 договору загальна сума щомісячної плати за кредитним договором не може перевищувати 53310,24 грн, що суперечить заявленим у позові вимогам. Як вбачається з наданої позивачем довідки щодо погашення заборгованості з відповідача списано 33319,05 грн щомісячної плати за кредитом, таким чином з останнього підлягає стягнення різниця у розмірі 19991,19 грн. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду і починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Позивач звернувся до суду із позовом у жовтні 2018 року, а тому пеня, яка підлягає стягненню з відповідача, має нараховуватися з жовтня 2017 року по жовтень 2018 року, проте у розрахунку заборгованості, наданому банком на підтвердження заявлених позовних вимог, відсутні відомості про нарахування пені за зазначений період. Остання дата платежу, зазначена у грудні 2015 року. У зв'язку з цим в задоволенні позовних вимог про стягнення пені належить відмовити. Вирішуючи спір, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 19735,63 грн, заборгованості за відсотками 5,83 грн та щомісячної плати за кредитом в розмірі 19991,19 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 611,06 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору розрахованого пропорційно до задоволених позовних вимог. Судові витрати понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, суд залишає без компенсації, у зв'язку з відсутністю доказів підтверджуючих понесення відповідних витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial