Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В цьому будинку зареєстровані дружина позивача [PERSON] , донька [PERSON] , донька - [PERSON] та відповідач [PERSON] . В будинку [PERSON] зареєстрований з січня 2007 року. Проте з квітня 2013 року фактично за адресою реєстрації не проживає, що підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації. Комунальні послуги відповідач не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у побуті. Факт реєстрації відповідача в будинку створює позивачу проблеми при оформленні субсидії у зв`язку з тим, що не може надати у відділ субсидії довідку про його доходи і він не являється членом родини позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстраційного обліку, але йому було відмовлено. Договорів з відповідачем щодо надання будинку в його користування позивач не укладав, перешкод у користуванні житлом не чинив. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 09.12.2020, було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи у його відсутність, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, повідомив, що в разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, відповідно до ч.7,ч.8 ст.128 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, іншої адреси суду не повідомлено. Причину неявки відповідач суду не повідомив. Відзив на позов до суду від відповідача не надходив. Зі згоди представника позивача, наданої у клопотанні, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.10.2019 придбав у власність житловий будинок [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу №184308547 від 10.10.2019. З договору купівлі продажу житлового будинку вбачається, що [PERSON] є колишнім співвласником житловий будинок [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Бесарабівської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 07.10.2020 [PERSON] зареєстрований та фактично проживає [ADDRESS] та має такий склад сімї: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] . Відповідно до копії з будинкової книги, [PERSON] зареєстрований в будинку з 30.01.2007. Згідно копії акту Бесарабівської сільської ради від 05.10.20 №02-19 встановлено, що [PERSON] фактично в будинку за адресою [ADDRESS] не проживає з квітня 2013 року. Отже в судовому засіданні встановлено, що відповідач продав будинок позивачу за договором купівлі продажу, не являється членом його сім`ї, в тому числі і колишнім, з квітня 2013 року в будинку не проживає, його особистих речей в будинку немає, фактично проживає за іншою адресою, проте до цього часу за місцем реєстрації добровільно не знявся. Всі обов`язки пов`язані з утриманням будинку виконує позивач по справі. Позивач, як власник будинку, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладав, ніяких обов`язків перед ним не має. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивач не користується, але повинен сплачувати з вини відповідача, тощо. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, з квітня 2013 року не проживає в ньому, при цьому в добровільному порядку не знявся з реєстрації. Відповідач вибув на інше місце проживання, не проживає в будинку більш ніж один рік, отже він втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем доведено факт непроживання відповідача в його будинку понад рік. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.

Outcome: approved