Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить: - визнати недійсним договір оренди землі б/н, укладений 27.05.2013 року між ним та Приватним підприємством «АГРОСТАР» (далі ПП «АГРОСТАР») на земельну ділянку площею 2,8766 га, розташовану на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , зареєстрований 16.08.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області Шевченком Р.В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15193849 від 16.08.2014 року), та скасувати його державну реєстрацію; - визнати недійсним договір оренди землі б/н, укладений 27.05.2013 року, між ним та Приватним підприємством «АГРОСТАР» (далі ПП «АГРОСТАР») на земельну ділянку площею 2,9628 га, розташовану на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] , зареєстрований 16.08.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області Шевченком Р.В. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15193509 від 16.08.2014 року), та скасувати його державну реєстрацію; - стягнути судові витрати у справі. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що є власником земельних ділянок № [NUMBER] та № [NUMBER] , які розташовані на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, що підтверджується Державними актами на право власності на землю. Вказані земельні ділянки обтяжені договорами оренди з ПП «АГРОСТАР». Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 125403971 від 25.05.2018 року, 16.08.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Олександрівського РУЮ Кіровоградської області Шевченком Р.В. зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 2,8766 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Івангородської сільської ради, кадастровий № [NUMBER] строком на 10 років. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 125404003 від 25.05.2018 року, 16.08.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Олександрівського РУЮ Кіровоградської області Шевченком Р.В. зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 2,9628 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Івангородської сільської ради, кадастровий № [NUMBER] строком на 10 років. Однак, вказані договори оренди землі він не підписував, волевиявлення на укладення вказаних правочинів не мав, тому вважає, що відповідачем були сфальсифіковані та підроблені його підписи у зазначених вище договорах. Ухвалою від 12.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду суддею Плякою С.Л., відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження (а.с. 19-20). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 30.08.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 79). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.10.2018 року за клопотанням позивача у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження до отримання її висновків (а.с. 85-86). Ухвалою від 07.11.2018 року справа прийнята до провадження суддею [PERSON] у зв`язку з увільненням судді Пляки С.Л. від виконання обов`язків судді (а.с. 94-95). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.12.2018 року за клопотанням позивача у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу та зупинено провадження до отримання її висновків (а.с. 112-113). Ухвалою від 08.01.2019 року справа прийнята до провадження суддею Мирошниченком Д.В. у зв`язку із звільненням судді [PERSON] з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 128). Ухвалою судді від 24.01.2019 року поновлено провадження у даній цивільній справі (а.с. 143-144). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 01.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 176-177). Представником відповідача подано відзив на позов, в якому вона позовні вимоги не визнала та просила відмовити в позові. Вважає, що вимоги позивача є не обґрунтованими та безпідставними. Вказує, що дійсно між ПП «АГРОСТАР» та [PERSON] укладений договір оренди земельної ділянки б/н від 27.05.2013 року, кадастровий номер земельної ділянки № [NUMBER] , загальною площею 2,96 га, яка розташована на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію іншого речового права 6701907, проведено державну реєстрацію вищевказаного договору оренди від 16.08.2014 року терміном на 10 років, а також зареєстровано укладений між ПП «Агростар» та [PERSON] договір оренди земельної ділянки б/н від 27.05.2013 року, кадастровий номер земельної ділянки № [NUMBER] , загальною площею 2,88 га, яка розташована на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію іншого речового права 6702104, проведено державну реєстрацію вищевказаного договору оренди від 16.08.2014 року терміном на 10 років. Вищевказані договори оренди земельних ділянок були отримані 16.08.2014 року особисто орендодавцем [PERSON] Усі умови договору були погоджені з орендодавцем (позивачем) для укладення договорів оренди. Позивачем надавалися всі належні документи для оформлення договорів оренди від 27.05.2013 року (копія паспорта, копія коду, копія державного акту і т.д.). Протягом періоду оренди землі до сьогоднішнього дня (майже 5 років) у повному обсязі виконувалися умови договору. Позивач звертався з листом про видачу договору оренди, однак, на його адресу була відправлена відповідь про те, що договори оренди ним отримані, для повторного отримання договору оренди необхідно звертатися у відділ Держгеокадастру у Олександрівському районі. Відповідно до п. 39 Договору оренди землі від 27.05.2013 року розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовою розірвання договору є невиконання умов договору однією із сторін. Таким чином, ПП «Агростар», не порушило жодних норм чинного законодавства, діяло в рамках правового поля, не суперечило ЗУ «Про оренду землі» та самих договорів оренди землі б/н від 27.05.2013 року підписаного орендодавцем [PERSON] та орендарем ПП «Агростар» (а.с. 26-27). Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому вона вказує, що [PERSON] не підписував оспорюваних договорів оренди землі. Підтвердити або ж спростувати виконання чи невиконання договорів [PERSON] не має можливості, адже вперше бачить вказані договори, не мав наміру на їх укладення та не узгоджував їх умови. Надані відповідачем ксерокопії зазначених договорів лише підтвердили те, що у кожному з них підпис поставив не [PERSON] , а якась невідома особа. Цим самим відповідач надавши ксерокопії договорів оренди підтвердив те, що ним порушено одну з основних істотних умов договору, а саме - умову вільного волевиявлення сторін. Підписуючи договір оренди землі, орендар та орендодавець мають бути обізнані та погоджуватися з його істотними умовами. Про наявність волевиявлення особи та ознайомлення її зі змістом укладеного договору оренди землі, орендар та орендодавець мають бути обізнані та погоджуватися з його істотними умовами. Про наявність волевиявлення особи та ознайомлення її зі змістом укладеного договору свідчить підписання нею тексту такого договору. Надання відповідачем до відзиву ксерокопії журналу видачі договорів оренди також підтверджує те, що [PERSON] не отримував жодного примірника договору оренди, адже у вказаному журналі видачі договорів оренди міститься не його підпис, а підпис невідомої йому особи (а.с. 49-50). Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому остання вказує, що наполягають на тому, що оспорювані договори погоджені та підписані самим власником земельних ділянок [PERSON] і те, що позивач вказує, що йому не було відомо про дані зареєстровані договори оренди, повністю не відповідає дійсності. В журналі видачі екземплярів договорів стоїть підпис [PERSON] про їх отримання. Позивач всі орендовані роки отримував орендну плату за користування його земельними ділянками № 383, 384 від ПП «АГРОСТАР» з 2014 року, як в грошовій, так і в натуральній формі. Зазначені обставини підтверджуються відомостями про видачу плати за оренду земельного паю, де у відповідній графі про отримання плати наявні підписи позивача. У вищевказаних договорах маються копії паспорту, копія державного акту на земельну ділянку, також в договорах маються акти визначення меж земельної ділянки, схема розташування земельних ділянок, кадастровий план земельної ділянки, тобто ті документи, які знаходяться безпосередньо у власника земельної ділянки, і щоб зареєструвати договір оренди землі, тільки власник земельної ділянки міг надати орендареві вищевказані документи. ПП «Агростар» відкрито використовує земельні ділянки № [NUMBER] , [NUMBER] з 2014 року, тобто до 2018 року у позивача не виникало питання у кого перебуває в оренді його земельна ділянка та за що кожного року він отримує орендну плату. Також, позивач не навів у позові, які саме його права чи інтереси порушені у зв`язку з укладенням договору оренди з ПП «АГРОСТАР» (а.с. 61-63). Також, представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки відповідачем відкрито використовувалися земельні ділянки позивача, останній протягом усіх років отримував орендну плату і був обізнаний, що його земельні ділянки перебувають в оренді ПП «АГРОСТАР». [PERSON] не просив суд поновити строк позовної давності та не навів поважних причин пропуску цього строку (а.с. 58-60). Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обґрунтування, вказані у позові та у відповіді на відзив. Крім того, позивач пояснив, що дійсно між ним та відповідачем раніше були укладені договори оренди його земельних ділянок, проте на який строк він не звертав уваги. У зв?язку з цим, він до 2018 року був обізнаний, що його земельні ділянки використовує ПП «АГРОСТАР», проте, про договори від 2013 року він не знав, увесь цей час вважав, що продовжують діяти попередні договори. Оспорювані договори він особисто не підписував та не отримував, орендну плату за користування його земельними ділянками отримував, так як вважав таку плату за попередніми договорами. Про існування оспорюваних договорів він дізнався лише у 2018 році. Представник відповідача у судове засідання не з?явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу належить на праві власності земельна ділянка, кадастровий № [NUMBER] , площею 2,96 га, яка розташована на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, що підтверджується Державним актом серії [NUMBER] , зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 249 від 23.09.2004 року (а.с. 9) та земельна ділянка, кадастровий № [NUMBER], площею 2,88 га, яка розташована на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, що підтверджується Державним актом серії [NUMBER] , зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 250 від 11.08.2003 року (а.с. 11). 27.05.2013 року між [PERSON] та ПП «АГРОСТАР» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець - [PERSON] надає, а орендар - ПП «АГРОСТАР» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий № [NUMBER] , яка знаходиться на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, на строк десять років (а.с. 28-29). Також, 27.05.2013 року між [PERSON] та ПП «АГРОСТАР» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець - [PERSON] надає, а орендар - ПП «АГРОСТАР» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий № [NUMBER] , яка знаходиться на території Івангородської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, на строк десять років (а.с. 35-36). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта щодо земельної ділянки кадастровий № [NUMBER] , 16.08.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області зареєстровано договір оренди землі б/н, виданий 27.05.2013 року, орендар - ПП «АГРОСТАР», орендодавець - [PERSON] ; строк дії договору - 10 років (а.с. 10). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта щодо земельної ділянки кадастровий № [NUMBER] , 16.08.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області зареєстровано договір оренди землі б/н, виданий 27.05.2013 року, орендар - ПП «АГРОСТАР», орендодавець - [PERSON] ; строк дії договору - 10 років (а.с. 12). Згідно відомостей, [PERSON] за 2014-2018 роки отримував оренду плату пшеницею, кукурудзою, цукром та грошима (а.с. 64-72). Однією з засад цивільного законодавства України є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу (далі ЦК) України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). За приписами ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі, який має дефект волі та волевиявлення орендодавця - власника землі, порушує належне його право власності, право вільно приймати рішення щодо укладення договору відносно свого майна, вільно обирати контрагента та визначати умови договору. Письмова форма такого договору є виявом волі сторін на укладення договору та підтвердженням досягнутої домовленості щодо його умов. Частиною 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір являється правочином і на договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, закріплені у ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, то такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України, визнання правочину (угоди) недійсним є одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки. Позивач просить визнати недійсним договір у зв?язку з тим, що він його не підписував. Згідно висновку експерта № 264 від 21.01.2019 року, підпис, розташований у колонці «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі від 27.05.2013 року, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та ПП «АГРОСТАР» в особі директора Мамалата Дмитра Вікторовича (орендар), на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 2,88 га - виконаний не [PERSON] , а іншою особою, із наслідуванням справжнього підпису [PERSON] Підпис, розташований у колонці «Орендодавець» розділу «Підписи сторін» договору оренди землі від 27.05.2013 року, укладеного між [PERSON] (орендодавець) та ПП «АГРОСТАР» в особі директора Мамалата Дмитра Вікторовича (орендар), на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , загальною площею 2,96 га - виконаний не [PERSON] , а іншою особою, із наслідуванням справжнього підпису [PERSON] (а.с. 133-142). Отже, судом встановлено, що оспорювані договори позивач особисто не підписував, повноваження на це іншій особі не надавав в установленому законом порядку, що свідчить про відсутність волі орендодавця на укладення договорів оренди землі, та є підставою, передбаченою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» та ст. 215 ЦК України для визнання їх недійсними. Дані договори, які мають дефект волі та волевиявлення орендодавця - власника землі, порушують належне йому право власності, право вільно приймати рішення щодо укладення договору відносно свого майна, вільно обирати контрагента та визначати умови договору. Законні права орендодавця під час укладення та підписання договорів були порушені, оскільки виключне право на таке підписання належить власнику землі або уповноваженій ним в установленому законом порядку особі. Інші докази, які б спростовували або суперечили доводам сторони позивача, а також висновку експерта в матеріалах справи відсутні та суду не надані, тобто докази стосовно твердження представника відповідача про те, що договори підписані особисто орендодавцем, умови яких також погоджені з орендодавцем. Експертиза, висновок якої наявний у матеріалах справи, була проведена компетентним експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов?язків; даний висновок експертизи належними доказами не спростовуються, відповідач, посилаючись на те, що оспорювані договори укладені саме позивачем, не скористався своїм правом заявити клопотання про проведення повторної експертизи. Посилання представника відповідача на те, що протягом періоду оренди землі у повному обсязі виконувалися умови договорів, виплачувалася орендна плата як в грошовій так і в натуральній формі, що підтверджується відомостями, суд приймає до уваги, однак позивачем не оспорюється неналежне виконання умов договорів оренди землі. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовна вимога щодо визнання недійсними договорів є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки вони не підписані орендодавцем та не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України. Вимога про скасування державної реєстрації оспорюваного договору не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації оспорюваного договору оренди, визнання недійсним договору оренди землі є підставою для скасування запису про його державну реєстрацію. Аналізуючи зазначену норму Закону, суд дійшов до висновку, що скасувати державну реєстрацію оспорюваного договору суд не має можливості, оскільки, у такому разі, суд має визнати незаконними дії реєстратора, який не приймав участі у справі та до якого вимоги не заявлялися. За таких обставин, визнання недійсним договору оренди тягне за собою безпосереднім наслідком скасування його державної реєстрації, тому дана вимога не підлягає задоволенню. Представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності. Заяву обґрунтовує тим, що позивач договори отримав у 2014 році та з того часу жодних дій не вчиняв для того щоб їх розірвати. Також, позивач всі орендовані роки отримував оренду плату. Крім того, позивач не просив суд поновити строк позовної давності та не навів поважних причин його пропуску. Представником позивача подано заперечення проти заяви про застосування строку позовної давності. Вказує, що оскільки позивач не знав про існування оспорюваних договорів, тому строк позовної давності не пропущено. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Російської Федерації», пункт 570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 51). Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Саме такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду у справах № 61-19848св18 від 04.06.2018 року, № 61-3250св18 від 18.07.2018 року та № 61-13028св18 від 21.08.2018 року. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірних договорів оренди землі, лише у травні 2018 року, коли отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Таким чином, оскільки позивач договорів оренди землі з відповідачем не підписував, інших осіб на вчинення такого правочину від свого імені не уповноважував, прав та обов`язків орендодавця на вказаних у оспорюваних договорах умовах не набув, копію договору не отримав, вважав, що відповідач орендує його земельну ділянку на підставі раніше укладеного між ними договору, про строк дії якого він не був обізнаний, а отже не мав підстав сумніватися у правовому стані своїх земельних ділянок, визначеності і непорушності своїх прав. За таких умов позивач не знав і не міг дізнатися про порушення свого права до моменту отримання ним витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто до 25 травня 2018 року. Раніше позивач не мав підстав для сумнівів у непорушеності своїх прав, а отже не мав підстав і звертатися до третіх осіб за отриманням відповідної інформації, оскільки не з`ясовував, чи укладалися договори чи ні, а підприємство до 2018 року жодної інформації щодо укладення угоди [PERSON] не надавало. У зв`язку з цим доводи відповідача про наявність у позивача можливості дізнатися про порушення свого права раніше є безпідставними, так як посилання на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірних договорів, оскільки позивач вчиняв дії, спрямовані на їх укладення, шляхом надання необхідних документів, отримував плату за користування землею є таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України. Факт отримання орендної плати не спростовує непогодження [PERSON] умов спірних договорів, останній не заперечував, що орендну плату отримував, але, як зазначалося вище, вважав, що це плата за користування земельними ділянками на підставі раніше укладених договорів. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов?язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов?язані із проведенням експертизи, які, у відповідності до ст. 139 ЦПК України, несе сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи. Згідно квитанції про оплату судово-почеркознавчої експертизи, позивачем було сплачено на рахунок експертної установи 2250 грн. 24 коп., а тому дані витрати необхідно стягнути з відповідача на користь позивача (а.с. 123). Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір.

Outcome: partial