Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив забов’язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON], [INFO], з тих підстав, що відповідачка чинить йому перешкоди у зустрічах із сином. Надати йому можливість спілкуватись з сином щовівторка з 18.00 години до 20.00 години і щосуботи з 10.00 години до 12.00 години поза місцем проживання відповідачки та без її присутності. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що рішенням виконкому Ніжинської міської ради від 07 червня 2012 року йому було встановлено дні побачень із сином двічі на тиждень, у вівторок з 18.00 годин до 20.00 годин та у суботу з 10.00 годин до 12.00 годи. Бачитись з сином він не може через відсутність домовленості з відповідачкою, так як вона не відповідає на його телефонні дзвінки, не пускає його до будинку коли він приїжджає у визначені дні поспілкуватися з дитиною, мотивуючи надуманими причинами. Останній раз він бачив дитину у червні поточного року. Відповідачка мотивує відмову на побачення його з дитиною малим розміром аліментів, які він сплачує на дитину. 01.10.2013 року він звернувся з заявою до органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міської ради з проханням втрутитись в ситуацію, поновити його право на побачення з дитиною, на її виховання та догляд. Відповідачка засідання комісії з питань захисту прав дитини проігнорувала і йому було рекомендовано звернутись з вказаним позовом до суду. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що не заперечує спілкування позивача з сином, однак він сам не спілкується з ним у визначені комісією дні та години. Крім того син є алергиком і спілкування з позивачем на одинці без її присутності може ускладнити здоров’я дитини. Вона створила дитині всі належні умови, син має власну кімнату, іграшки для розвитку. Відповідач телефонує їй щоб домовитись про зустріч з сином в часи, коли дитина відпочиває, тому вона не бере слухавку, щоб не заважати дитячому відпочинку. На засідання комісії з питань захисту прав дитини у жовтні 2013 року вона не з’явилась, бо її викликали у телефонному режимі, а не в письмовій формі. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Ніжинської міської ради [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що рішенням виконкому Ніжинської міської ради від 07 червня 2012 року позивачу було встановлено дні побачень позивача із сином [PERSON], [INFO]. Влітку поточного року батько звертався за допомогою вплинути на поведінку відповідачки, яка чинить всілякі перешкоди йому у спілкуванні з сином. В її присутності позивач телефонував відповідачці з метою домовитись про зустріч з дитиною, однак відповідачка на дзвінки не відповідала. Представник служби у справах дітей намагалась надати допомогу у налагоджені стосунків з відповідачкою, тому 20.08.2013 року та 17.09.2013 року приїздила разом з позивачем до відповідачки, в години визначені комісією, однак відповідачка дверей не відчинила, тому спілкування не відбулося. Заява позивача з якою він звернувся до служби у справах дітей 01.10.2013 року була винесена на засідання комісії з питань захисту прав дитини 15.10.2013 року, однак [PERSON] на засідання не з’явилась і в телефонному режимі категорично відмовилась від спілкування, явки та будь-яких пояснень. Вважає, що в ситуації, що склалась порушуються права дитини на спілкування з обома батьками. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є батьком позивача і приїздив разом з ним привітати онука з днем народження у березні 2013 року, однак відповідачка, забравши подарунки не впустила їх до будинку, тому дитину вони не бачили. Відповідачка шантажує його сина, вимагає на утримання дитини по 2 тисячі гривень щомісячно, тоді вона не буде перешкоджати зустрічам з дитиною. Особисто він вже рік не бачив онука. Після звернення сина до суду позивачка двічі дозволила позивачу зустріч з малолітнім сином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що неодноразово був свідком того як позивач телефонував відповідачці щоб домовитись про зустріч з дитиною, однак остання його дзвінки ігнорувала. Вони разом їздили до відповідачки додому, однак вона не відчиняла двері. Позивач хоче спілкуватись із сином, він шукає зустрічей з ним. Дитина знає його як батька, а не як чужу людину, він бачив як син біг до нього коли відповідачка гуляла в парку з сином, а позивач знайшов їх там випадково. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає разом із відповідачкою та неповнолітнім сином сторін. Позивач добровільно не приймає ніякої участі у спілкуванні з дитиною, а лише весь час звертається до різних інстанцій та обмовляє її доньку. Він привозить дитині нікчемні подарунки, та продукти, які дитині не можна вживати, весь час телефонує та погрожує. У 2013 році він бачив дитину двічі, бо сам хотів так спілкуватись. Відповідачка не забороняє позивачу спілкуватись із сином, він все вигадує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є бабусею неповнолітнього сина сторін і останній раз бачила онука близько року тому. Відповідачка після розлучення не дає можливості спілкуватись з онуком, а звернення позивача до органів служби у справах дітей є криком його душі в реалізації бажання бачити свого сина та спілкуватись із ним. На телефонні дзвінки відповідачка не відповідає, тому позивач ніяким чином не має можливості домовитися з нею. Вона лише весь час вимагає аліменти, хоча позивач заборгованості по їх сплаті не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ніколи не бачила щоб відповідачка перешкоджала позивачу у зустрічах з дитиною, хоча є близькою подругою та проживає поруч. У 2013 році бачила позивача двічі з сином, зі слів відповідачки знає, що батько дитини не виявляє бажання спілкуватись. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 10.10.2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с 6). Рішенням суду від 11.12.2012 року шлюб між сторонами розірвано, сторони проживають окремо (а.с 7). Згідно свідоцтва про народження позивач [PERSON] є батьком, а відповідач [PERSON] - матір’ю [PERSON],[INFO] (а. с 8). Оскільки після розлучення між сторонами стали виникати непорозуміння щодо участі позивача у вихованні сина, вирішенням даного питанням займались органи опіки та піклування. Рішенням виконкому Ніжинської міської ради від 07 червня 2012 року встановлено дні побачень [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO] двічі на тиждень (у вівторок з 18.00 годин до 20.00 годин та у суботу з 10.00 годин до 12.00 годин) за попередньою домовленістю з матір’ю дитини [PERSON] (а.с 10). Рішення виконкому відповідачем не виконується про що свідчить заява [PERSON] від 01.10.2013 року з проханням поновити порушене право на побачення з сином, на його виховання та догляд, яка була розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ніжинської міської ради 15.10.2013 року, що підтверджується витягом з протоколу №18 засідання вказаної комісії. Відповідач належним чином повідомлена про засідання комісії з питань захисту прав дитини на засідання не з’явилась, в телефонному режимі категорично відмовилась від спілкування щодо заданої теми. За результатами розгляду заяви [PERSON] комісія рекомендувала йому звернутись до суду за відновленням порушеного права (а.с 12). Згідно ч.2, ч.3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов’язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 ч.1 Сімейного кодексу України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов’язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов’язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров’я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Рівність прав та обов’язків батьків щодо дитини закріплює ст. 141 СК України. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. З огляду на вищевикладені норми матеріального права [PERSON] та [PERSON] мають рівні права та обов’язки що-до сина [PERSON]. Вони зобов’язані особисто виховувати сина, піклуватись про його здоров’я, фізичний, духовний та моральний стан. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] не ухиляється від виконання своїх батьківських обов’язків, незважаючи на те, що проживає окремо. Він бажає спілкуватись з сином, проводити спільно час, піклується про духовний та моральний стан сина, однак в реалізації батьківських прав і виконанні батьківських обов’язків йому чиняться перешкоди, що підтвердили в судовому засіданні свідки, та представник служби у справах дітей, що є порушенням ст.ст. 151, 153 СК України. В справі відсутні докази того, що [PERSON] негативно характеризується, має шкідливі звички, зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами. Не надано суду і доказів, які б вказували на те, що спілкування з сином суперечить інтересам дитини. Суд не може визнати правомірними категоричні заперечення відповідачки про спілкування позивача з сином поза місцем проживання дитини та без присутності її як матері, оскільки такий порядок рішенням виконкому не заборонений. В судовому засіданні представник третьої особи служби у справах дітей підтвердила, що рішення прийняте 07.06.2012 року не передбачає заборони зустрічей з дитиною без матері та поза місцем проживання дитини, оскільки в разі прийняття такого рішення про це в ньому вказується. В даному випадку такої заборони немає. Слід зазначити, що перешкоджання в спілкуванні порушує не лише права батька, а й права його малолітнього сина, який в силу віку сам не може дати оцінку необхідності та важливості такого спілкування, а правом дитини на побачення з батьком розпоряджається мати на власний розсуд. Аналізуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved