Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив зобов'язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином [PERSON] [INFO] та визначити наступні способи участі батька у вихованні сина, а саме: побачення три рази на тиждень: понеділок, середу та п'ятницю з 15.00 год. до 20.00 год. за місцем навчання або перебування сина або за місцем його проживання,перебування з правом забирати дитину з навчального закладу, та один раз на тиждень з суботи 10 годин до неділі 12 годин з переночуванням за місцем проживання батька; визначити, що спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Доповнив, що спільний відпочинок кожного року у липні просить на час шкільних канікул. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, у задоволенні позову просили відмовити, про що надали письмові заперечення (а.с.48-49). Додатково відповідачка пояснила, що не заперечує щодо зустрічей позивача із сином у суботу та неділю з 08-00 год. до 12-00 год. у батька та у п'ятницю з 16-00 год. до 20-00 год. за місцем проживання дитини. На запропонований позивачем графік не погодилася, бо дитина ще маленька, позивач не зможе як слід нагодувати, покласти спати, скупати дитину. Для розмов по телефону позивач повинен купити телефон, бо дитина маленька її може розбити її апарат. Представник відповідачки доповнив, що вона не перешкоджає зустрічам, просто сторони не дійшли згоди до графіку зустрічей. Щодо відпочинку влітку на шкільних канікулах, то дитина ще ходить до дитсадка, тому захист цього права є передчасним.. Представник 3-ої особи у судовому засіданні не заперечувала проти часткового задоволення позовних вимог відповідно до висновку органу опіки та піклування. У судовому засіданні досліджені докази: копія свідоцтва про народження; характеристика; довідка Луганського обласного наркологічного диспансеру; довідка Лисичанської обласної психіатричної лікарні №12 від 21.12.2016 р.; довідка Лисичанського МВ ДВС №1755 від 27.02.3017 р.; копії адвокатських запитів від 17.03.2017 р.; висновок органу опіки та піклування Лисичанської міської ради №1317/01-16 від 31.03.2017 р.; копії довідок від 21.03.2017 р.; копії адвокатських запитів від 22.03.2017 р., 27.03.2017 р.; копія №1363/111/20-2017 від 28.03.2017 р.; копія листа від 22.03.2017 р.; копія заперечення на позовну заяву; копія листа №15262/111/35-2017 від 07.04.2017 р.; характеристика від 12.01.2017 р.; довідка №11 від 16.01.2017 р.; довідка Луганського обласного наркологічного диспансеру; копія свідоцтва про державну реєстрацію ФОП. Суд, вислухавши позивача, відповідачку, представників відповідачки та 3-ої особи, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від спільного подружнього життя [INFO]. у них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] проживає разом із відповідачкою. Сторони не досягли згоди щодо порядку виконання позивачем своїх батьківських прав та обов'язків по участі у вихованні дитини сторін. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 3 ст. 19 СК України, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Відповідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини Згідно ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Відповідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ч. 2,3 ст. 157 СК України, Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач зобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини та має право на особисте спілкування з сином, а відповідачка не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брти участь у її вихованні. Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Перевіривши твердження сторін дослідженими доказами, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною є обґрунтованим, проте бажаний ним спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини. Отже, виходячи з інтересів дитини, враховуючи обставини справи, а також вік дитини, стан здоров'я, психологічний стан дитини, врахувавши доводи відповідачки про те, що позивач не в змозі повноцінно піклуватись про дитину через малий вік, того, що дитина прилаштована до певного режиму та розпорядку дня, врахувавши висновок органу опіки, суд вважає необхідним визначити спосіб участі позивача у вихованні дитини шляхом систематичних зустрічей з дитиною кожного тижня: у п'ятницю з 16.00 год. до 20.00 год. за місцем проживання/перебування дитини, суботу і неділю з 08-00 год. до 12-00 год. за місцем проживання батька; щоденного спілкування засобами телефонного зв'язку з 08-00 год. до 20-00 год. та необмеженого спілкування засобами поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином. Такий спосіб участі позивача у вихованні дитини відповідає, на думку суду, інтересам малолітньої дитини, дозволяє налагодити психологічний контакт дитини з батьком, та не порушує звичайних для дитини умов життя та сталого розпорядку та режиму життя дитини. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - зі своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. За таких обставин, суд приходить до висновків про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов'язків обумовить це. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною. Позовні вимоги щодо проведення відпочинку влітку з 01 по 18 липня кожного року під час літніх канікул суд вважає передчасним, оскільки захисту у суді підлягають тільки дійсні існуючі права, тоді як позивач просить визнати за ним це право під час навчання дитини у школі, тобто через кілька років після розгляду справи. З відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial