Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати в розмірі 35 171 грн. 23 коп. Свій позов позивач мотивує тим, що він працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді слюсаря з 20 травня 2004 року по 09 лютого 2018 року. Був звільнений з вказаної посади за власним бажанням через невиконання відповідачем законодавства про працю. Однак, заробітну плату в розмірі 58 392 грн. 20 коп. він 09 лютого 2018 року не отримав, розрахунок з ним був проведений лише 05 липня 2018 року. Таким чином, відповідач затримав проведення повного та остаточного розрахунку з ним, починаючи з 09.02.2018 по 05.07.2018 року, тобто на 101 день. У зв'язку з викладеним позивач змушений звернутися до суду з вказаними позовними вимогами. Позивач у судове засідання не з'явився, однак від його представника - адвоката [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляду справи за її відсутні та за відсутності позивача. Уточнила позовні вимоги в частині періоду невиплати заробітної плати позивачу, а саме з 10.02.2018 року по 05.07.2018 року. Період прострочення з грудня 2017 року по січень 2018 року становить 42 дні, а тому просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 33 314 грн. 12 коп. тобто за 98 днів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду відзив на позовну заяву відповідно до якого просить слухати справу за його відсутністю. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі, з тих підстав, що на день звільнення а саме 09.02.2018 року позивач був відсутній на роботі оскільки знаходився у відпустці, а тому в цей день з ним не був проведений розрахунок. В подальшому позивач не звертався до відповідача із вимогою про проведення розрахунку. Крім того, при вирішення справи по суті просить взяти до уваги, що за період з грудня 2017 року по січень 2018 року кількість робочих днів становила - 42, а у період з 10.02.2018 року по 05.07.2018 року кількість робочих днів становила - 98. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідноч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено наступне. [PERSON] працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді слюсаря з 20 травня 2004 року по 09 лютого 2018 року, що підтверджуються копією трудової книжки.(а.с.6-7). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 09 лютого 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням, однак розрахунок з ним не був проведений оскільки відповідно до наданих відповідачем копії наказу № 407-К від 05.02.2018 року та копії табелю обліку робочого часу персоналу (на дату звільнення), позивач у період з 05.02.2018 року по 09.02.2018 року знаходився у відпустці за сімейними обставинами (а.с.17-18). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входять компенсаційні виплати. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати передбачена ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та проводиться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з порядком, затвердженим постановою № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, а середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Відповідно до загальнообов'язковим, середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески на кількість відпрацьованих робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки, наданої ПАТ «Запоріжжяобленерго» № 26 від 09.02.2018 року заробітна плата [PERSON] за грудень 2017 року становить 6974 грн. 95 коп., за січень 2018 року становить 7302 грн. 58 коп. (а.с.4) Як вбачається з наданої довідки позивач 09.02.2018 року під підпис був ознайомлений із сумою заробітної плати яка йому нарахована та підлягає до виплати, тому суд критично відноситься до доводів відповідача про неможливість проведення остаточного розрахунку з позивачем у день звільнення у зв'язку з його відсутністю на підприємстві. Вказана сума нарахованої заробітної плати була виплачена позивачу лише 05.07.2018 року, що підтверджується копією виписки по картці/рахунку [PERSON] (а.с.5), тобто в порушення строків передбачених ст.116 КЗпП України, у зв'язку із чим позивач має право на звернення із вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розмір середньоденної заробітної плати позивача за два повні останні робочі місяці складає: (6974 грн. 95 коп.+7302 грн. 58 коп.)/42 дні = 339 грн. 94 коп. Термін затримки виплати з 10.02.2018 року по 05.07.2018 року становить 98 днів. Таким чином, середній заробіток позивача за весь час затримки виплати заробітної плати складає: 339 грн. 94 коп. х 98 днів = 33 314 грн. 12 коп. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.02.2018 по 05.07.2018 року становить 33 314 грн. 12 коп. Суд вважає, що зазначений представником позивача розрахунок суми середнього заробітку, зроблений правильно, у відповідності до норм чинного законодавства України, та сумніву не викликає. На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із ним при звільненні, з відрахуванням податків та інших обов'язкових платежів. На підставі викладеного,

Outcome: approved