Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,8058 гектарів, розташованої на території Губиниської селищної ради поле №12, переданої для ведення особистого селянського господарства, серії ДП № 080725, виданий 31.05.2005 року Новомосковською райдержадміністрацією на ім'я [PERSON], був виданий [PERSON], померлій 12 вересня 2012 року - визнати за мною, [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 4, що розташований по вулиці Короленко в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області та в цілому складається з: житлового будинку А, розміром 40,9 кв.м. житлової площі та 70,6 кв.м. загальної площі; прибудови а; тамбуру а1; ганку а2; сараїв Б, Е; погрібу В; топочної Г; вбиральні Є; колодязю К; ями вигрібної Я; замощення І; огорожі - №1, №4; воріт - №2, хвіртки - №3, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON], померлої 12 вересня 2012 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з договором дарування від 27 жовтня 1978 року мати позивача, [PERSON], отримала у дар 1/2 частину житлового будинку №4 по вул. Короленко, що знаходиться в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області. А 26 січня 1983 року Виконавчим комітетом Губиниської селищної ради [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на 1/2 частину житлового будинку № 4 по вул. Короленко, що знаходиться в смт. Губиниха. 12 вересня 2012 року [PERSON] померла. Заповіту мати не залишила, за законом позивач є єдиною її спадкоємицею. В передбачений законом термін позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в звязку з чим нотаріусом заведено спадкову справу №113/2013. Згодом, позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтв на спадкове майно, однак у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, вулиця Короленко, 4, та земельної ділянки площею 0,8058 гектарів, переданої для ведення особистого селянського господарства та розташованої на території Губиниської селищної ради поле №12 позивачу було відмовлено у звязку з тим, що нотаріусу надано свідоцтво про смерть [PERSON] та державний акт на право власності на спадкову земельну ділянку серія ДП №080725, виданий 31 травня 2005 року Новомосковською райдержадміністрацією на імя [PERSON]. В наданих документах наявні розбіжності у прізвищі спадкодавця та власника, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Так, в свідоцтві про право власності на будинок, виданому 26 січня 1983 року виконкомом Губиниської селищної ради на імя [PERSON] наявні посилання «(цілий) 1/2 частка», із чого неможливо встановити, яка саме частка будинку належить спадкодавцеві, та визначити обсяг спадкового майна. Згідно витягу з Реєстру прав власності відомості щодо реєстрації прав власності на спадковий будинок відсутні. В договорі дарування 1/2 частки спадкового будинку, посвідченого 27 жовтня 1978 року Губиниською селищною радою за р. № 55 на імя [PERSON], наявна відмітка про реєстрацію в БТІ цілого житлового будинку та дописка «1/2», не застережена підписом посадової особи і печаткою установи, яка видала документ, що суперечить вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат», п. 1 глави 8 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 6.24 Правил ведення нотаріального діловодства, та не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину на зазначений будинок. В звязку з чим, нотаріусом зазначено, що для спадкування будинку та встановлення факту належності спадкодавцеві документу, що посвідчує право власності на спадкову земельну ділянку, мені необхідно звернутися до суду. Стосовно виявлених розбіжностей в прізвищі матері, зазначеному в державному акті на право власності на спадкову земельну ділянку «Корніенко» та прізвищі, зазначеному в свідоцтві про смерть «Корнієнко», вказує, що вони є нічим іншим, як граматичною помилкою особи, що готувала державний акт. Адже оформлюючи державний акт 31 травня 2005 року, виконавцем не було перевірено правильність написання прізвища матері відповідно до паспорту, адже її прізвище відповідно до паспорту українською мовою зазначене як «Корнієнко», а російською як «Корниенко». Всі інші анкетні дані матері відповідно до паспорту в державному акті зазначено вірно, що ще раз підтверджує факт здійснення помилки особою, що виготовляла державний акт. Факт належності державного акту саме матері позивача, підтверджується і наявністю оригіналу акту спадкоємиці. Позивач, його представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Відповідач до суду не з'явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечила проти задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Матеріали справи свідчать, що за договором дарування від 27 жовтня 1978 року [PERSON] отримала у дар від [PERSON] 1/2 частину житлового будинку № 4 по вул. Короленко, що знаходиться в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, що належало дарувальнику на підставі свідоцтва про право особистої власності від 10 квітня 1978 року, зареєстрованого в БТІ 19 травня 1978 року под. № 1394-5. 06 грудня 1978 року право власності [PERSON] на домоволодіння, що складається з 1/2 частини цілого житлового будинку набуте за договором зареєстроване за позивачем в Районному БТІ Новомосковського комунгоспу та записане в реєстрову книгу за № 1394-5. 26 січня 1983 року Виконавчим комітетом Губиниської селищної ради [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на (цілий) 1/2 частину будинку № 4 по вул. Короленко, що знаходиться в смт. Губиниха. Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Губиниської селищної ради № 59 від 17 листопада 1982 року в обмін на свідоцтво про право власності від 19 травня 1978 року. Зі свідоцтва вбачається, що Житловий будинок (домоволодіння) № 4 по вул. Короленко в цілому складається з 1/2 частини житлового будинку. Також, 31 травня 2005 року Новомосковською райдержадміністрацією на підставі розпорядження голови Новомосковської районної державної адміністрації № 15 від 06 січня 2005 року № 15 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 080725, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-05-126-01064, у відповідності до якого [PERSON], що мешкає: смт. Губиниха, вул. Короленко, 4 передано у власність земельну ділянку площею 0,8058 гектарів, розташовану на території Губиниської селищної ради поле № 12 для ведення особистого селянського господарства. 12 вересня 2012 року [PERSON] мати позивача /а.с.7/ померла. У відповідності до заповіту [PERSON], посвідченого секретарем Губиниської селищної ради 28 жовтня 2005 року за р.№ 931 [PERSON] заповіла все належне їй майно та належну їй земельну ділянку згідно з державним актом серії ДП № 080725, грошові кошти з належними відсотками в філії ощадбанку [PERSON] /а.с.80/ 04 березня 2013 року позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом та 07 липня 2016 року позивачем подано заяву про отримання свідоцтв про право на спадщину. Листом нотаріуса від 07 липня 2016 року № 1443/02-14 у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться в смт. Губиниха Новомосковського району Дніпропетровської області, вулиця Короленко, 4, та земельної ділянки площею 0,8058 гектарів, переданої для ведення особистого селянського господарства та розташованої на території Губиниської селищної ради поле № 12 позивачу відмовлено. Підставою відмови вказано те, що нотаріусу надано свідоцтво про смерть [PERSON] та державний акт на право власності на спадкову земельну ділянку серія ДП № 080725, виданий 31 травня 2005 року Новомосковською райдержадміністрацією на імя [PERSON]. В наданих документах наявні розбіжності у прізвищі спадкодавця та власника, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. Також, в свідоцтві про право власності на будинок, виданому 26 січня 1983 року виконкомом Губиниської селищної ради на імя [PERSON] наявні посилання «(цілий) 1/2 частка», із чого неможливо встановити, яка саме частка будинку належить спадкодавцеві, та визначити обсяг спадкового майна. Згідно з витягом з Реєстру прав власності відомості щодо реєстрації прав власності на спадковий будинок відсутні. В договорі дарування 1/2 частки спадкового будинку, посвідченого 27 жовтня 1978 року Губиниською селищною радою за р. №55 на імя [PERSON], наявна відмітка про реєстрацію в БТІ цілого житлового будинку та дописка «1/2», не застережена підписом посадової особи і печаткою установи, яка видала документ, що суперечить вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат», п. 1 глави 8 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 6.24 Правил ведення нотаріального діловодства, та не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину на зазначений будинок. Розглядаючи позовні вимоги в частині встановлення факту, суд виходить з наступного. Відповідно п. 6 ч. 1, ч.2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, за факт того, що Державний акт серія ДП № 080725 виданий на ім`я [PERSON] підтверджується тим, що решта анкетних даних [PERSON] в означеному Державному акті, а саме: по батькові та прізвище, місце проживання, співпадають з даними, вказаними в свідоцтві про смерть померлої, що усуває розбіжності, виявлені нотаріусом в імені особи, на ім`я якої видано правовстановлюючий документ. При цьому, означені невідповідності перешкоджають позивачеві в реалізації права на спадкування, про що свідчать лист нотаріуса, яким позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, не можуть бути усунені іншим чином, ніж шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу та усунення яких потрібно для реалізації спадкових прав заявника, внаслідок чого заява підлягає задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання права власності суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлій за життя цілого житлового будинку (1/2 частка за Договором та 1/2 частка за Свідоцтвом), складання заповіту на ім`я позивача, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на вказане спадкове майно, відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачем, відмову нотаріуса, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved