Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №0065 від 19 серпня 2016 року, укладений між [PERSON] (далі позивач), ІПН [NUMBER], та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» (далі відповідач), код ЄДРПОУ 40352937, стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 75000 (сімдесят пять тисяч) грн., стверджуючи, що 19 серпня 2016 року між позивачем і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №0065 (далі Договір). Позивач вважає, що Договір містить умови, що не відповідають діючому законодавству та порушують права позивача як споживача, а саме: Права Лізингодавця: п. 3.2.1. Договору: «З метою забезпечення належного виконання Лізингоодержувачем своїх зобовязань по даному договору, Лізингодавець має право вимагати від Лізингоодержувача надати, протягом тридцяти календарних днів з моменту направлення Лізингодавцем відповідної вимоги, додаткові гарантії у вигляді договору поруки. При укладення договору поруки поручителі повинні надати Лізингодавцю документи, що підтверджують дохід кожного з поручителів, який повинен дорівнювати або бути більшим ніж сума щомісячного лізингового платежу. У разі ненадання або відмови Лізингоодержувача надати визначені даним пунктом гарантії, Лізингодавець має право залишити транспортний засіб (предмет лізингу) у себе та не передавати його Лізингоодержувачу до моменту виконання вимоги Лізингодавця щодо надання гарантій». Вище вказана умова Договору надає право Відповідачу на власний розсуд змінювати умови Договору в будь-який час, на власний розсуд. Ця умова є несправедливою, відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»: - встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п. 3 зазначеної норми Закону); - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п.11 зазначеної норми Закону). П. 3.2.6. Договору: «Розірвати даний Договір в односторонньому порядку, за умови невиконання Лізингоодержувачем умов даного Договору».При цьому, таке право Лізингоодержувачу умовами Договору не надається. Вказана умова є несправедливою, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»: - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається (п. 6 зазначеної норми Закону). Обовязки Лізингоодержувача. П. 3.3.1. Договору: «До отримання Предмета лізингу, на умовах та у порядку, передбачених даним Договором, сплатити передбачені даним Договором платежі». При цьому Лізингоодержувачу не надається можливість переконатись в якості та комплектності товару, визначити його відповідність вимогам, які предявляються до даного виду продукції. Вказана умова є несправедливою, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»: - виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); (п. 2 зазначеної норми Закону); - установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (п. 10 зазначеної норми Закону); - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору (п. 12 зазначеної норми Закону); - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору (п. 14 зазначеної норми Закону); - встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх (п. 16 зазначеної норми Закону). П. 3.3.10. Договору: «Лізингоодержувач зобовязаний самостійно купувати, встановлювати та сплачувати наступні товари, послуги та штрафи протягом всього терміну користування: - миття кузова, салону; - пальне і присадки до нього та всі рідини, яки використовуються при експлуатації предмета лізингу; - штрафи за порушення правил руху та паркування; - обслуговування додаткового устаткування, що не охоплено даним договором; - реклама (наклеювання стікерів); - двірники для вітрового скла; - гальмівні колодки; - ремонтні роботи, що не підпадають під гарантію чи страхування; - та інше. Невизначеність обовязків Лізингоодержувача, які встановлюються цією умовою Договору, суттєво порушують права Позивача та надають змогу Лізингодавцю (Відповідачу) на власний розсуд визначати ці обовязки, що може призвести до розірвання Договору в односторонньому порядку з боку Відповідача. Ця умова є несправедливою відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». П. 3.4.6. Договору: «Лізингоодержувач має право у випадку неможливості придбання предмета лізингу Лізингодавцем або відмови Продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу звернутись до Лізингодавця із письмовою заявою про надання йому будь-якої іншої марки та/або моделі та/або модифікації транспортного засобу». Зазначена умова фактично надає Лізингодавцю (Відповідачу) право не виконувати умови Договору навіть у разі виконання всіх його умов з боку Лізингоодержувача (Позивача). Вказана умова є несправедливою, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»: - виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника) (п. 2 зазначеної норми Закону); - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п. 11 зазначеної норми Закону); - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору (п. 12 зазначеної норми Закону); - визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п. 13 зазначеної норми Закону); - обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей (п. 15 зазначеної норми Закону); - встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх (п. 16 зазначеної норми Закону). П. 5.7. Договору: «На чинність цього договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування Предметом Лізингу внаслідок часткового пошкодження, або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, випадків надзвичайних подій чи форс-можору. В таких випадках зобовязання Лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобовязання, залишаються чинними в повному обсязі». Ця умова є несправедливою відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як на Лізингоодержувача (Позивача) покладаються обовязки виконувати умови Договору за будь-яких обставин, навіть у разі виникнення обставин непереборної сили, а на Лізингодавця (Відповідача) такі обовязки не покладаються. П. 5.8. Договору: «Лізингоодержувач свідомо обирає Предмет Лізингу, який визначається п.1.1. даного Договору. В результаті цього Лізингодавець не несе відповідальності за будь-які особливі характеристики або придатність Предмета Лізингу для будь-якої мети та/або його офіційні дозволи, а також за будь-яку опосередковану шкоду, яка може виникнути в результаті використання Предмета Лізингу Лізингоодержувачем». Вказана умова є несправедливою відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Лізингодавець (Відповідач), в порушення прав Лізингоодержувача (Позивача), залишаючи за собою право не надавати в користування Лізингоодержувачу Предмет Лізингу (фактично не надає можливість оглянути товар), знімає з себе відповідальність за невідповідність Предмету Лізингу вимогам Лізингоодержувача (Позивача). П. 5.15. Договору: «Місцем зберігання Предмету Лізингу, протягом всього строку дії Договору є Одеська область, Балтський район, с. Піщана, вул. Шевченка, 25. Зміни місцезнаходження Предмета Лізингу допускається за умови письмового повідомлення Лізингодавця про такі зміни». Ця умова є несправедливою відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як суттєво обмежує Лізингоодержувача в користуванні Предметом Лізингу. Крім того, умовами Договору не визначено що являється «місцем зберігання Предмету Лізингу». В будь-який момент Лізингодавець може перевірити місце розташування Предмету Лізингу та визначити на власний розсуд факт порушення п.5.15 Договору. П. 7.2. Договору: «Предмет Лізингу та повязані з виконанням даного договору ризики підлягають страхуванню. Компанія страховика обирається Лізингодавцем». П. 7.3. Договору «Всі витрати на страхування компенсуються Лізингоодержувачем». П. 7.4. Договору «За Лізингодавцем закріплено право використовувати будь-які страхові продукти на власний розсуд, фактично за рахунок Лізингоодержувача». Вище зазначені умови є несправедливими відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», так як Лізингодавець (Відповідач) залишає за собою не лише право обрання компанії страховика, а і право вільно обирати будь-які страхові продукти на власний розсуд, при тому, що всі витрати по страхуванню покладаються на Лізингоодержувача (Позивача). П.п. 8.1. - 8.2. Договору: Розрахунки здійснюються фактично в доларах США. П. 10.14. Договору: Передбачено право Лізингодавця на власний розсуд змінювати валюту, відповідно до курсу якої (до гривні) будуть здійснюватись подальші розрахунки, а відповідно і зміниться вартість Предмету Лізингу. Сума, яка підлягає сплаті за користування Предметом Лізингу може суттєво коливатися. Лізингодавець (Відповідач) може на власний розсуд змінити валюту, відповідно до якої здійснюються розрахунки гривнею, а це порушує права Лізингоодержувача (Позивача) як споживача. Ці умови є несправедливими відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»: - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п. 11 зазначеної норми Закону); - визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п. 13 зазначеної норми Закону). П.п. 8.3., 9.4. Договору передбачена можливість зміни вартості Предмету Лізингу фактично на розсуд Лізингодавця. Вказані умови є несправедливими відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»: - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п. 11 зазначеної норми Закону); - визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п. 13 зазначеної норми Закону). П. 9.5. Договору передбачено право Лізингодавця відмовити в проханні Лізингоодержувача в заміні Предмету Лізингу до моменту його придбання. Дана умова є несправедливою відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки Лізингодавець (Відповідач) залишає за собою право на заміну Предмету Лізингу на власний розсуд. П. 16.4. Договору: «Лізингоодержувач може передати свої права і обовязки за даним договором третім особам тільки з попередньої письмової згоди Лізингодавця». П. 16.5. Договору: «Лізингодавець може передати свої права і обовязки за даним Договором третім особам в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це Лізингоодержувача». Ці умови є явно нерівними для сторін, а також є несправедливими відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»: - надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди (п. 17 зазначеної норми Закону). Крім того, порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» позивач вважає зміст розділу 12 Договору (п. 12.1.), в якому визначено, що Лізингодавець звільняється від обовязку повернення коштів (комісія за організацію Договору), сплачених Лізингоодержувачем, у разі розірвання Договору. Лізингодавець (Відповідач) наділяється фактичним правом розірвати Договір в будь-який момент на власний розсуд без будь-яких негативних наслідків для себе, Лізингоодержувач (Позивач) навпаки такого права позбавлений. Позивач звернув увагу суду на істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (Позивача), оскільки відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Крім того, позивач зауважив, що зазначений Договір містить ознаки нечесної підприємницької практики (стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). З вище викладених умов Договору видно, що умовами договору не визначено чітку ціну товару. Ціна може коливатись на розсуд Лізингодавця (Відповідача) (п.п.8.1, 8.2., 8.3., 9.4., 10.14. Договору). Відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг. Забороняються як такі, що вводять в оману відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання, вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Таким чином суттєві умови договору є несправедливими, містять ознаки нечесної підприємницької практики, грубо порушують права Позивача та тягнуть за собою недійсність зазначеного Договору. Позивач зазначив, що за умовами Договору (розділ 4) право обрання Продавця залишається за Лізингодавцем (Відповідачем). Право Лізингоодержувача (Позивача) нівелюється умовами, викладеними в п.4.1-4.3 Договору (Лізингоодержувачу пропонується оплатити товар, а лише потім обрати Продавця, що є неможливим). Згідно п. 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга фінансового лізингу, послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункти 5, 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У Відповідача немає ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства. Позивач вказав, що на виконання умов Договору ним було сплачено на користь Відповідача кошти на загальну суму 75000 (сімдесят пять тисяч) гривень. Згідно статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На виконання умов Договору Позивач не лише до теперішнього часу не отримав Предмет Лізингу, Відповідачем навіть не виготовлено та не надано Позивачу [PERSON] № 3 до Договору. В звязку з цим, Позивач вважає, що у разі визнання Договору недійсним, Відповідач зобовязаний повернути йому кошти, отримані ним від нього в сумі 75000 (сімдесят пять тисяч) гривень. З приводу вище вказаного Позивач змушений звернутися до суду з позовом, його представник надав суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі. Представник Відповідача до судового засідання не зявився, але надіслав суду письмове заперечення, в якому позов не визнав, просить суд відмовити Позивачу у задоволенні позову, розглянути справу без його участі, при цьому зазначив, що Позивач не сплатив 50% вартості транспортного засобу, як це передбачено умовами договору, а тому ТЗ Позивачу ще не було поставлено, після виконання останнім своєї частини зобовязань ТЗ буде наданий Позивачу, що ЗУ «Про фінансовий лізинг» не передбачає зазначення продавця, оскільки річ буде куплена у майбутньому, продавець може бути ліквідований, продавця обирає сам Позивач, право вибору продавця надано Позивачу без будь-яких застережень, що Відповідач не є продавцем, а тому відповідно до ст.808 ЦК України за якість речі відповідає продавець, а не Лізингодавець, що він є покупцем речі, що Відповідач надає послуги, а не продає товар, а тому ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів» не може бути застосована, даний закон не передбачає повернення (протягом 14 днів) послуги чи робіт, поверненню підлягає тільки товар, Лізингодавець не продає товар, а надає фінансові послуги, є покупцем і купує товар, який буде обрано Лізингоодержувачем, що Відповідач добросовісно ставиться до Договору, на відміну від Позивача, який намагається ухилитися від взятих на себе зобовязань. Відповідач вказав, що сторони мали намір укласти саме Договір лізингу, а не купівлі-продажу, що нотаріальна форма непрямого лізингу згідно Закону України «Про фінансовий лізинг» не є обовязкова і жодний нотаріус не посвідчує договори непрямого лізингу, що в Україні не існує ліцензії для непрямого лізингу. Укладений між сторонами Договір фінансового лізингу відповідає положенням цивільного законодавства та законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу, правочин сторонами укладено в письмовій формі, особисто підписано Позивачем та повноважною особою Відповідача, а тому при вирішенні спору між сторонами повинні застосовуватися положення Договору та додатків до нього, що Позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги Відповідача та порядок їх надання та порядок сплати коштів за укладеним Договором. Відповідач зазначив, що ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним Законом, що регулює порядок надання фінансових послуг, даний Закон визначає, що положення ЗУ «Про захист прав споживачів» є загальним Законом. До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених ст.806 параграфу 6 «Лізинг» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України. Згідно ст.6 ЗУ Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі, при цьому, норма ст.799 ЦК України, на яку посилається Позивач, міститься у параграфі 5 «Найм (оренда) транспортного засобу глави 58 «Найм (оренда)», який взагалі не регулює відносини фінансового лізингу та не є спеціальною нормою, а загальною, яка прямо не регулює відносини лізингу. На момент укладення Договору ще не існує транспортного засобу, а тому нотаріуси не мають права посвідчувати Договір непрямого лізингу, і відповідно до позиції ВСУ у справі №6-2606ц15 нотаріальне посвідчення Договору лізингу є необовязковим, підписавши примірник Договору Позивач погодився з усіма визначеними умовами та змістом угоди й додатків до неї. Щодо наявності ліцензії Відповідач вказав, що він не займається адмініструванням фінансових активів для придбання товарів у групах, а займається фінансовим лізингом відповідно до положень ЗУ «Про фінансовий лізинг», положеннями якого не передбачено ліцензування такого виду діяльності, а регулятором Нацкомфінпослуг видається довідка, на підставі якої здійснюється така діяльність, регулятором не впроваджено ліцензійних умов для фінансового лізингу, що говорить про те, що на даному етапі фінансовий лізинг в Україні не ліцензується, юридична особа має право надавати послуги з фінансового лізингу на наявності, крім всього іншого, довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Нацкомфінпослуг (Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затверджене розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22 січня 2004 року №21). Щодо недоречності застосування правових висновків ВСУ Відповідач зазначив, що правового висновку щодо несправедливості саме Догвору Відповідача не існує, є невірними ототожнення, що договори всіх Лізингових компаній є несправедливими, на підставі того, що дві компанії склали такі договори. Умови договору щодо валюти, порядку залучення коштів, оренди, страхування, відповідальності сторін є законними, логічними і відповідають специфіці лізингових правовідносин. Щодо неповернення комісії за організацію Договору та штраф Відповідач вказав , що в разі односторонньої відмови Позивача від своїх зобовязань застосовується штраф у вигляді 20-40% від авансового платежу та 100% від комісії за організацію угоди, визнання несправедливим пункту, що застосовує штраф за односторонню відмову від виконання зобовязань, у висновках ВСУ немає. Щодо несправедливості умов Договору лізингу відповідач вказав, що умови Договору не порушують принципу добросовісності, не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, не завдають шкоди споживачеві, сам Позивач не наводить жодного прикладу «несправедливих умов договору». Щодо грошових зобовязань Відповідач зазначив, що згідно ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання у гривні та в іноземній валюті, тому жодних порушень законодавства України в цьому питанні не міститься. Щодо інформації про продукцію Відповідач вказав, що Лізингодавець не є продавцем, а є покупцем, надає фінансову послугу і всю інформацію про послугу, відповідно до ЗУ «Про фінансовий лізинг» Лізингоодержувач має право обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір Лізингодавцю, відповідно до п.4.3 Договору вибір продавця/постачальника предмету лізингу здійснює сам позивач, і таким чином, не є порушенням закону відсутність більш детального опису предмету. Стосовно визнання Договору лізингу в цілому недійсним Відповідач зазначив, що відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, ст.18 ЗУ №1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною, за змістом ч.5 цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір. Вивчивши позовні вимоги позивача, заперечення відповідача, надані сторонами письмові докази, матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19 серпня 2016 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу №0065, предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб FOTON ET 454, вартість предмету лізингу складає 14534,88 доларів США. Позивачем перераховані умови договору, що не відповідають діючому законодавству та порушують права позивача як споживача відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів». На думку суду, вище вказаний Закон застосовується до договорів фінансового лізингу, оскільки відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, ЗУ «Про фінансовий лізинг», відповідно до ст.1 ч.2 цього Закону за договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі), відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом, до відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж а положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з положень ч.5 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну позову, таке положення може бути недійсним або змінено, а не сам договір, але, відповідно до ч.6 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому. Суд констатує, що до теперішнього часу позивачем не отримано [PERSON] 3 до Договору, де міститься графік сплати лізингових платежів, і оскільки позивач не ознайомлений з цим графіком, який є невідємною частиною Договору, то є очевидним той факт, що позивач не погодився з усіма істотними умовами Договору. Спірний Договір не був нотаріально посвідчений, тому відповідно до вимог ч.1 ст.220 ЦК України такий договір є нікчемним, що дає суду підстави вважати недійсним укладений між сторонами Договір, дане ствердження підтверджується і висновком Верховного суду України в постанові від 19.10.2016 року по справі №6-1551-цс16 «відповідно до ч.1 статті 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним». Обставини у справі, по якій зроблено вище вказаний правовий висновок ВСУ, є аналогічними з обставинами даної цивільної справи, у вказаній постанові ВСУ зазначено, що ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. У справі, яка переглядається, суди встановили, що згідно з оспорюваним пунктом 12.11 договору фінансового лізингу у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансового платежу. У такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається. При цьому в разі збільшення вартості предмета лізингу лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем для відповідності відсоткового розміру авансового платежу фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу в момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає (пункт 5.4 договору). Окрім того, умовами договору передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень, однак таке право у лізингоодержувача умовами договору не передбачено (пункти 4.34.4 договору). За таких обставин суди дійшли помилкового висновку про те, що оспорюваний пункт 12.11 договору фінансового лізингу не підпадає під несправедливі умови, встановлені п. 4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки передбачає повернення суми авансових платежів з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору. Суди не врахували, що цією нормою до несправедливих умов договору віднесено надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору, а спірним пунктом договору передбачено право лізингодавця не повертати лізингоодержувачу комісію за організацію договору, що порушує принцип добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків і завдає шкоди споживачеві, а тому зазначена у пункті 12.11 умова договору є несправедливою в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд також зазначає, що Закон України «Про фінансовий лізинг» не містить визначення непрямого лізингу, а в Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 в п.3.12 вказано, що договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг». Суд вважає, що в даних спірних договірних відносинах не можуть бути визнані недійсними лише окремі положення Договору, оскільки у разі визнання істотних умов Договору недійсними сам по собі Договір втрачає сенс, так як він був укладений без цих умов, тому Договір підлягає визнанню недійсним в цілому. На підставі викладеного,

Outcome: approved