Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, посилаючись на те, що він з 06 вересня 2004 року по 14 жовтня 2013 року працював у відповідача на посаді електрогазозварник 6 розряду. З грудня 2010 року відповідач несвоєчасно виплачував позивачу заробітну плату, крім того за декілька місяців 2010, 2011, 2012 та 2013 року заробітна плата нарахована, але не виплачена. Внаслідок таких дій заборгованість відповідача по заробітній платі становить 18953,93 грн., яку позивач просить стягнути на його користь, моральну шкоду в розмірі 22046,07 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. У судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним у позові та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що визнає лише вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 14365,16 грн., що підтверджується наданою довідкою. Що стосується інших позовних вимог то вони не ґрунтуються на вимогах закону. Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач з 06 вересня 2004 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді електрогазозварник 6 розряду, що підтверджується записом у трудовій книжці, копія якої наявна у матеріалах справи. 14 жовтня 2013 року позивач був звільнений з підприємства, що підтверджується наказом № 315/к від 14.10.2013 року. Заборгованість підприємства перед позивачем на час розгляду справи складає 14365,16 грн. за період з 06.09.2002 року по 14.10.2013 року, що підтверджується довідкою відповідача. Заборгованість по заробітній платі в розмірі 2669,92 грн. стягнута з відповідача на користь позивача рішеннями КТС відповідача. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в розмірі 14365,16 грн., а не в розмірі зазначеному позивачем оскільки останнім не надано на підтвердження зазначено ним розрахунку. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, передбачені ст.116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 14365,16 грн. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, спору між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі не існує, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звільнився 14 жовтня 2013 року, тобто час затримки розрахунку складає 112 робочих дні, середньоденний заробіток позивача складає 92,53 грн. Однак, при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує той факт, що позивач з 11.11.2013 року по 31.12.2013 року працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «СКБ-М», що підтверджується відповідною довідкою, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток в розмірі 1850,60 грн. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, враховуючи ступінь важкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, вважає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 1500 грн., що буде, на думку суду, відповідати принципам розумності та справедливості. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп.

Outcome: partial