Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом , в якому просить: зобов,язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] ; визначити порядок участі позивача у спілкуванні та вихованні доньки : кожної суботи та кожної неділі з 12-00 до 19-00 год. за місцем проживання позивача , без присутності матері - відповідача , а також щорічно , половину часу літніх шкільних канікул , за місцем проживання позивача , без присутності матері- відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що позивач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка народилася під час зареєстрованого шлюбу з відповідачем. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.За письмовою згодою позивача від 10.08.2015 року , посвідченою ПН ХМНО Кардашиним Р.С. , місце проживання доньки визначено разом з матір,ю - відповідачем. У зв.язку з тим, що відповідач всіляко намагалась ізолювати доньку від спілкування з позивачем , останній був вимушений звернутись до виконавчого комітету ХМР з заявою про визначення йому порядку участі у вихованні малолітньої доньки. Рішенням виконавчого комітету ХМР від 23.12.2015 №798 позивачу встановлено наступний порядок участі у вихованні дитини: щонеділі з 15-00 до 19-00 у присутності матері [PERSON] Спочатку відповідач надавала позивачу бачитись з донькою у її присутності у визначений рішенням ВК ХМР порядок , але це тривало недовго. В подальшому відповідач , користуючись тим, що побачення з дитиною мають відбуватися в її присутності , в час визначений позивачу для спілкування з донькою , заявляла про свою зайнятість і таким чином відмовляла позивачу у спілкуванні з донькою. Станом на сьогоднішній день відсутні будь-які обставини ,які згідно чинного законодавства можуть позбавити позивача прав щодо спільної з відповідачем дитини .Позивач вважає, що позбавлення можливості доньки спілкуватися з рідним батьком негативно позначається на психічному та фізичному розвитку дитини. У цьому році доньці виповнилося сім років , вона вже ходить до школи і позивач бажає бачитися з нею більш тривалий час , без присутності відповідача , в тому числі позивач бажає , щоб донька проводила з ним частину літніх канікул. Ухвалою суду від 06 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду , відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження . 19 квітня 2019 року до суду надійшов відзив відповідача , в якому відповідач зазначила, що вона перебувала у шлюбі з позивачем , який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2015 року розірвано. Під час коли сторони припинили стосунки доньці [PERSON] було 3 роки , з того часу відповідач самостійно займалася вихованням дитини , турбувалася про її стан здоров`я, , забезпечувала всім необхідним. Позивач надавав матеріальну допомогу у якості аліментів у розмірі 1000 грн. на місяць. Приїзжав відвідувати доньку , проводив з нею час , тощо , але оскільки донечка дуже мала , не забирав її для самостійного виховання , і дитина і відповідач не бажали цього. Після цього позивач звернувся до Управління служб у справах дітей з заявою про встановлення порядку участі у вихованні дитини . Рішенням виконкому ХМР від 23.12.2015 року встановлено порядок участі позивача та відповідача у вихованні малолітньої дитини. Відповідач сумлінно виконувала вказане рішення , за домовленістю з позивачем робила все , що потрібно дитині для розвитку та життєвих потреб. Позивач зазначає , що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача з донькою , не виконує рішення виконкому , намагається ізолювати дитину від спілкування з батьком , такі обставини є необгрунтованими та не підтвердженими жодними доказами, а тому відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі. 23 квітня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилається на те, що все наведене відповідачем у відзиві на позовну заяву не відповідає дійсності , не підтверджується жодними доказами . Позивач впевнений , що саме позбавлення можливості дочки спілкуватися з рідним батьком негативно позначається на її психічному та фізичному розвитку. 23 квітня 2019 року ухвалою суду підготовче судове засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги уточнив, просив зобов,язати відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою та встановити порядок участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , як зазначено у висновку органу опіки , в іншій частині позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала , просила відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи- Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з,явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши вступне слово учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши докази в їх сукупності , прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі ,який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.10.2015 року розірвано . Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ від 10.07.2012 року. 10.08.2015 року позивач надав згоду на реєстрацію місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією нотаріально посвідченої заяви . Відповідно до рішення Виконавчого комітету ХМР від 23.12.2015 року за №798 встановлено порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визначений час : щонеділі з 15-00 до 19-00 год у присутності матері [PERSON] Матір дитини попереджено , що перешкоджаючи зустрічам [PERSON] з донькою вона порушує права дитини та батька. Як вбачається з копій квитанцій, що знаходяться в матеріалах справи позивач [PERSON] надавав матеріальну допомогу дитині у якості аліментів. Судовим розглядом встановлено, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з донькою. Самостійно і добровільно батьки не можуть визначитися зі спільною участю у вихованні та утриманні дитини, а тому порушено питання про участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батька, який мешкає окремо від дитини. Оцінюючи доводи та заперечення сторін, суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства». Згідно з ч.ч.2,8-10ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 22 травня 2019 року № 379 в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки і піклування, вважає за доцільне встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визначивши час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 12.00 до 19.00 у присутності матері . Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо пояснили , що їм відомо про існування суперечки між позивачем та відповідачем, щодо виховання та спілкування дитини з батьком. Свідок [PERSON] ,яка є матір,ю позивача , підтвердила факти , викладені позивачем у позові . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила , що позивач не бажає приїжджати до дитини , а бажає тільки забирати її до себе. Гуляє він з дитиною на вулиці , але не хоче брати на себе відповідальність за дитину , оскільки він безвідповідальний. Перешкод у спілкуванні та вихованні дитини відповідач позивачеві не чинить. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є хрещеною матір,ю дитини . Сім,ю вона знає дуже давно . Вихованням дитини займалися відповідач та бабусі. Відповідач давала дитину позивачу та бабусі - матері позивача . Свідок запитувала у дитини про спілкування з батьком, але [PERSON] відповіла , що не бажає спілкуватися з батьком. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог та встановлення способу участі позивача [PERSON] у вихованні дитини та спілкуванні із нею визначивши час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 12.00 до 19.00 , що також узгоджується із висновком органу опіки та піклування варіанті. Саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини , а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини . На підставі викладеного,

Outcome: partial