Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.1996 року є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS]. У лютому 2013 року за проханням знайомої він прописав у будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в свою чергу обіцяли йому допомагати по домогосподарству. Відповідачі взагалі за цією адресою не мешкали жодного дня і він бачив їх лише під час реєстрації. Крім того 23.03.2016 року у житловому будинку трапилась пожежа, яка зруйнувала весь дах будинку та частково будинок. Зазначив, що він проживає в розваленому будинку без даху та не може його продати, щоб купити собі квартиру, оскільки покупці дізнаючись про кількість зареєстрованих в будинку осіб відмовляються купувати його. Просить суд визнати [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяви, в яких просять суд слухати справу у їх відсутність та позовні вимоги підтримали повністю, проти винесення заочного рішення не заперечують. В судове засідання відповідачі не з'явилися, будучі належним чином повідомлені про день, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Селидівської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу за його відсутністю, задовольнивши позовну заяву частково, залишивши у малолітньої дитини [PERSON], [INFO], право користування житловим приміщенням. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 23.11.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Селидівської державної нотаріальної контори, [PERSON] отримав у власність в порядку спадкування за заповітом будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до адресної книги за адресою: [ADDRESS] крім [PERSON] також зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки № 382 від 01.04.2016 року, виданої 13 Державним пожежно-рятувальним загоном Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецької області, 28.03.2016 року в приватному будинку за адресою: [ADDRESS] дійсно виникла пожежа, яка зареєстрована в обліковій документації. Відповідно до довідки № 365 від 10.10.2016 року, виданої КП «Селидівське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] числиться за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.1996 року. Згідно акту про проживання від 22.11.2016 року, складеного депутатом Селидівської міської ради Львовою Т.Г., в житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] фактично проживає тільки [PERSON] У відповідності до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідачі не мешкають в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідачів у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому, суд відзначає, що у відповідності до вимог ч. ч. 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Таким чином, суд приходить до переконання про те, що місцем проживання малолітньої [PERSON], [INFO] має бути місце проживання її матері [PERSON], де вона проживає постійно, переважно або тимчасово. З врахуванням наведеного доводи Органу опіки та піклування про те, що за [PERSON], [INFO], необхідно залишити право користування житловим приміщенням суд вважає необґрунтованими. На підставі викладеного та

Outcome: approved