Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві у розмірі 160 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 11.07.1978 по 31.10.2010 перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті «Гвардійська», правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (ПАТ «КЗРК») підземним прохідником, підземним бурильником, машиністом бурової установки, електрослюсарем. За висновком МСЕК від 16.10.1996 року йому вперше було встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням вегетативна сенсорна полінейропатія рук, в подальшому висновками МСЕК встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та 15.11.2007 року висновком МСЕК встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням безстроково та визначена третя група інвалідності. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнає впродовж багатьох років, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя. Ухвалою суду від 13 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 13 січня 2020 року, розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою сторін. 23.01.2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, заявлені вимоги не обґрунтовані, відсутній розрахунок розміру моральної шкоди. Окрім того, що акт розслідування професійного захворювання не містить винних осіб у настанні у позивача моральних страждань. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити, посилаючись на письмовий відзив. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. Позивач [PERSON] з 11.07.1978 по 31.10.2010 перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті «Гвардійська» ВО Кривбасруда, правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (ПАТ «КЗРК») підземним прохідником, підземним бурильником, машиністом бурової установки, електрослюсарем, що підтверджується копією трудової книжки останньої. (а.с.7- 8). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04.10.1996 року, проведено розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] - вегетативна сенсорна полінейропатія рук. Причиною захворювання вказано - невиконання санітарно гігієнічних вимог . (а.с.9). Відповідно до витягу з акту огляду довідки ЛТЕК від 16.10.1996 року [PERSON] при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 25% за професійним захворюванням. (а.с.10). При переогляді, згідно довідки ЛТЕК № 471 від 18.11.1997 року, довідки ЛТЕК № 525 від 27.10.1998 року, розмір втрати працездатності не змінено, згідно до довідки ЛТЕК серії АО № 159139 від 06.10.1999 року, довідки ЛТЕК серії ДНА 01 № 193546 від 21.11.2000 р., довідки ЛТЕК серії ДНА 01 № 254150 від 17.10.2001 р., довідки ЛТЕК серії ДНА 01 № 342521 від 22.10.2003 р., довідки ЛТЕК від 03.03.2004 року, довідки МСЕК серії ДНА-02 № 05862 від 01.12.2005 року відсоток втрати працездатності збільшено до 30, із довідки МСЕК серії ДНА-02 № 022328 від 15.11.2007 року, вбачається, що [PERSON] встановлено 30 % втрати професійної працездатності безстроково та третя група інвалідності (а.с10-13). Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що з 1978 по 2010 рік [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем, та у вказаний період працював у шкідливих умова праці, отримав професійне захворювання. Висновком ЛТЕК від 1996 року йому вперше було встановлено втрату 25% професійної працездатності. Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із професійним захворюванням, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. При цьому доводи відповідача про те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником ВО «Кривбасруда» спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме записом у трудовій книжці позивача. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, згідно положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить, 4173,00 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у позивача втрати працездатності, стажу його роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2020 рік, глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «КЗРК», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 40 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі ст. 141 ЦПК України з ПАТ «КЗРК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір. На підставі ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial