Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому після зменшення розміру позовних вимог просить стягнути з відповідача грошові кошти за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 9998 (дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) грн. 42 коп., з яких: 589 грн 81 коп. - три проценти річних, 9408 грн. 61 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов'язання. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 03.11.2014 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу №10004009033673 «Найкраща пропозиція on-line у гривнях». Загальна сума вкладу складала 118000 грн. Строк залучення депозиту до 08.11.2015 року. 27.11.2014 року відповідно до вимог укладено договору позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою про дострокове повернення вкладу (депозиту). 02.12.2014 року Банк перерахував на картковий рахунок позивача суму депозиту, але розпорядитись зазначеними грошима позивач не мала змоги. Після чого неодноразово зверталась до відповідача в тому числі і з письмовими заявами про реальне повернення суми вкладу. Однак відповідач реально виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі лише 11.06.2015 року. Вважає, що своїми діями відповідач порушив її права тому просить задовольнити позов в повному обсязі. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, заяв про розгляд справи за відсутності представника відповідача суду не надав, надавши письмове заперечення на позов, на підставі чого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частин 1 і 2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частиною першою ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За приписами ч.3 ст.10, ч.ч. 1, 2, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. У судовому засіданні було встановлено, що 03.11.2014 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу №10004009033673 «Найкраща пропозиція on-line у гривнях» (далі Договір). Загальна сума вкладу складала 118000 грн. Строк залучення депозиту до 08.11.2015 року (а.с.6). Відповідно до п.1.11 Договору - у випадку, якщо вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію договору, дія цього договору вважається припиненою достроково, а Банк виплачує Вкладнику весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку, за ставкою 0,01 процентів річних. При цьому Вкладник, зобов'язаний письмово повідомити Банк про вимогу повернення Вкладу, або його частин не менш ніж за три банківські дні до очікуваної дати повернення. 27.11.2014 року відповідно до вимог укладеного договору позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою про дострокове повернення вкладу (депозиту) (а.с.7). Відповідно до виписки за операціями по картковому рахунку (а.с. 70-72), 02.12.2014 року відповідач перерахував на картковий рахунок позивача суму депозиту в розмірі 118000 грн. Оскільки позивач не мала реальної можливості отримати перераховану на її картковий рахунок суму вкладу чи розпорядитись нею іншим чином, 11.12.2014 року позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою про видачу суму депозиту в повному обсязі через касу банку (а.с. 8). 26.01.2015 [PERSON] повторно зверталась до ПАТ «Дельта Банк» з письмовою заявою про повернення через касу Банку суми депозиту (а.с. 74). Відповідно до письмових заперечень наданих відповідачем - 11.06.2015 року через касу ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] отримала виплату по рахунку в повному обсязі. У зв'язку з чим відповідач, посилаючись на вимоги ст.. 599 ЦК України, зазначає на належне виконання зобов'язання за вищезазначеним договором (а.с. 78). Отже, зазначеним листом відповідач фактично визнав, що належне виконання зобов'язання за договором банківського вкладу від 03.11.2014 року відбулося лише 11.06.2015 року. З огляду на викладене суд відноситься критично до обґрунтувань викладених в запереченнях відповідача від 21.07.2015 року, шодо належного та вчасного виконання ПАТ «Дельта Банк» своїх зобов'язань за Договором. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. За змістом зазначеної норми закону та ст.. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитись на свій розсуд вкладом. Відсутність реального виконання відповідачем свого зобов'язання у строки визначені договором не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, за весь період прострочення боржника. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи положення глави 47 ЦК України, можна зробити висновок, що грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Відтак, грошове зобов'язання - це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Виходячи з викладеного, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, із правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постановах від 6 червня 2012 по справі №6-49цс12, від 20 червня 2012 по справі № 6-68цс12 та від 4 лютого 2014 року по справі №3-1гс14. 02.03.2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015року №51 у Банку запроваджено тимчасову адміністрацію. З огляду на вищевикладене, суд погоджується з розрахунком ціни позову наведеним в заяві відповідача про зменшення розміру позовних вимог та періодом нарахувань за прострочення виконання грошового зобов'язання у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України (з 02.12.2014 року по 01.03.2015 року). На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved