Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 46411,92 грн., що складається з тіла кредиту, процентів, пені за прострочене зобов`язання, штрафу (фіксованої частини) та штрафу (процентної складової), а також судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.04.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) та [PERSON] , було укладено договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти. В свою чергу відповідач не сплачує своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідача, станом на 19.10.2017 утворилась заборгованість у розмірі 46411,92 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 10452,26 грн., заборгованості за процентами - 20399,96 грн., заборгованості за пенею - 13111,51грн., 250 грн. штрафу (фіксованої частини) та 2198,19 гривень штрафу (процентної складової). Представник позивача Кізима М . В . в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у заяві та відповіді на відзив, та просив суд такі задоволити в повному обсязі. Додатково пояснив, що відповідач згідно заяви від 2008 р. отримав кредит у розмірі 500 грн., який у подальшому банком в односторонньому порядку згідно Умов та Правил надання банківських послуг було збільшено до 15 000 грн.. У відповіді на відзив додатково вказав, що укладення договору здійснюється за принципом укладення між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). При оформленні кредиту заява на оформлення кредиту підписується повнолітньою дієздатною особою. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов і Тарифів. З копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Крім цього, зазначає, що він ознайомлений і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3., п 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється рішенням Банку і клієнт дає право Банку в будь - який момент змінити кредитний ліміт. Так банком неодноразово змінювався кредитний ліміт, що стверджується відповідною довідкою. Що стосується зміни процентної ставки по кредиту, яка на момент укладення договору становила 3% на місяць або 36% річних, то банк діяв згідно п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Повідомлення про зміну процентної ставки були надіслані відповідачу, а тому такий згідно п. 1.1.2.4. у разі незгоди зі змінами Тарифів мав право подати письмову заяву про розірвання Договору, однак цього не зробив, а навпаки користувався кредитною карткою, що стверджується розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів, згідно якого вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Окрім цього, позивачем неодноразово здійснювався перевипуск кредитних карт, остання з яких строком дії до останнього дня грудня 2017р. Таким чином сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, відтак між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким неоспорений, а отже, є законні підстави для стягнення з відповідача заборгованості. Більше того, згідно із заявою відповідач зобов`язувався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів на сайті ПриватБанку. Представники відповідача [PERSON] адвокат Мазур В.В. та представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечили, з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву та доповнення до неї. Зокрема покликаються на те, що відповідач не заперечує того факту, що отримував від позивача кредитну картку та проводив з її застосуванням певні операції. Однак у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що відповідач підписуючи анкету заяву від 22.04.2008 р., довідку про умови кредитування був ознайомлений та надав свою згоду саме на ті конкретні Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку. Рух коштів на картковому рахунку не може бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку. Окрім цього банком не надано доказів того, що на картковий рахунок позивача була зарахована сума грошових коштів у розмірі 15 000 грн., а також що ця сума була погоджена між сторонами договору, а навпаки з матеріалів справи вбачається, що сторони погодили кредитний ліміт у розмірі 500 грн., не надано й доказів що банк змінював кредитний ліміт. Виписка по рахунку не може бути належним доказом, оскільки вона не підтверджена бухгалтерськими документами, а розрахунок заборгованості не спростовує висновку щодо ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зміни кредитного ліміту та зарахування на кредитну карту коштів у сумі 15 000 грн. Також вважають, що процентна ставка за користування кредитом по договору становила 3,0%, проте була незаконно збільшена банком в односторонньому порядку до 3,5%, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували направлення на адресу позичальника листа про зміну умов кредитного договору, а також його вручення адресатові під розписку. Щодо нарахування штрафних санкцій, то вважають, що штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і теж саме порушення свідчить про порушення ст. 61 Конституції України. За таких обставин вважають, що позовні вимоги є безпідставними, не підтвердженні належними доказами, а тому не підлягають до задоволення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Статтею 11 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні, зокрема, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. У пунктах 14.1, 14.8 та 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. Так, в судовому засіданні встановлено, що 22.04.2008 між Банком та [PERSON] було укладено договір № б/н шляхом підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. З тексту даної заяви вбачається, що відповідач висловив свою згоду на те, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, та що він ознайомився з даними документами, які були йому надані у письмовому вигляді. Окрім цього, у заяві зазначено, що банк має право у будь який момент збільшувати, зменшувати чи скасовувати кредитний ліміт. Зі змісту вказаної заяви від 22.04.2008 вбачається, що відповідач отримав кредитну карту «Універсальна № [NUMBER] » з встановленим кредитним лімітом у сумі 500 грн.. /а.с.14 Т.1/ Також в заяві та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які 22.04.2008 були особисто підписані відповідачем, чітко прописана сума кредитного ліміту, валюта кредитування, відсоткова ставка в місяць за користування кредитними коштами, розмір та строк внесення щомісячного платежу, а також відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості (пеня, штраф). В подальшому, а саме 14.10.2014 між сторонами була повторно перепідписана анкета - заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої відповідач також висловив свою згоду на те, що дана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згідний з його умовами, а також що він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «Приватбанк». /а.с.6 Т.2/ З виписки по картці/рахунку [PERSON] /а.с.108-139 Т.1/ та Довідки /а.с107 Т.1/, а також фото відповідача з кредитними картами /а.с.3-5 Т.2/ вбачається, що у користуванні відповідача перебували чотири кредитні карти № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , остання терміном дії до 12 місця 2017 р.. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, сторона відповідача не надали. Вказане відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постанові від 21.03.2018 року по справі № 441/569/17. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідач не заявляв. Отже, в силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, між сторонами укладено договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у стандартних формах. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Матеріалами справи встановлено, і таке підтверджується наданою представником позивача випискою по картковому рахунку відповідача, а також розрахунком заборгованості за договором б/н від 22.04.2008, що у спірному періоді (з 22.04.2008 по 19.10.2017) [PERSON] використовував кредитні кошти (знімав готівку, розраховувався за товари та ін.), а також здійснював поповнення карткового рахунку. У звязку з цим суд приходить до переконання, що саме цей факт і свідчить про прийняття позичальником запропонованих йому Умов та приєднання як другої строни до запропонованого договору про надання банківських послуг. Пунктом 2.1.1.5.5 цих Умов передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Посилання відповідача у відзиві на позов, а також представників відповідача у судовому засіданнні на необізнаність відповідача [PERSON] саме з цими конкретними Умовами та Правилами надання банківських послуг на які посилається позивач як на умову кредитного договору та факту згоди на них, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, оскільки з огляду на статтю 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору; а за обставин укладення між сторонами договору приєднання у момент підписання заяви-анкети відповідач мав право вимагати від банку надання Умов та Правил надання банківських послуг, або відмовитись від укладення кредитного договору у такій формі. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 17.04.2019 р. по справі № 666/388/16, яку суд у відповідності до ст. 263 ЦПК України враховує при виборі норм права до спірних правовідносин. Також судом встановлено, що у заяві від 22.04.2008 підписаній відповідачем зазначено, що банк має право у будь який момент збільшувати, зменшувати чи скасовувати кредитний ліміт. Відповідно п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Як вбачається з наданої представником позивача довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] початковий кредитний ліміт на картковому рахунку № [NUMBER] був встановлений у розмірі 500 грн, та в подальшому за період з квітня 2008 по листопад 2014 включно змінювався у сторону збільшення декілька разів, а саме останній раз 14.10.2014 кредитний ліміт було встановлено у розмірі 15 000 грн../а.с.106 Т.1/ У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги та вважає голослівними твердження представника відповідача про те, що в матеріалах справи немає доказів, що на картковий рахунок відповідача була зарахована сума грошових коштів у розмірі 15 000 грн. та що ця сума була погоджена між сторонами договору, оскільки такі спростовуються заявою про приєднання до Умов та Правил, згідно якої відповідач надав свою згоду на зміну розміру кредитного ліміту банком в односторонньому порядку. Факт зарахування коштів у сумі 15 000 грн на кредитну карту відповідача стверджується в наявною у матеріалах справи випискою з рахунку. Будь яких інших належних та достовірних доказів на спростування даного факту представниками відповідача суду не надано та таких у судовому засіданні не здобуто. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 204 ЦК України встановлений принцип правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» розмір щомісячного платежу за договором становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн, строк внесення щомічного платежу до 25 числа місяця слідуючого за звітним. Як вбачається з матеріалів справи, банком на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, а також виписку про рух коштів по картковому рахунку в яких відображено всі операції щодо отримання позичальником [PERSON] кредиту, вичерпну інформацію про використання коштів позичальником та наявність заборгованості /а.с.7 Т.1/. Всупереч вищенаведеному відповідачем не подано жодного доказу на спростування розрахунку поданого позивачем та належного виконання зобов`язань за договором. На підставі вищевикладеного, судом встановлено фактичні обставини справи, які підтверджують укладення між сторонами кредитного договору та виконання позивачем своїх зобов`язань за цим договором в повному обсязі шляхом видачі відповідачу кредиту у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, несвоєчасно погашав заборгованість перед банком за кредитом, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість по тілу кредиту, яка станом на 19.10.2017 становить 10452,26 грн. Оскільки на день розгляду справи фактично отримані та використанні відповідачем кошти у добровільному порядку ПриватБанку не повернуті, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Також у відповідності до ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від боржника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1-4 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Як вбачається з Довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», (Тарифи), яка датована та підписана відповідачем 22.04.2008, за користування кредитними коштами останній зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 3% в місяць, які нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році. /а.с.15 Т1/ Пунктом 1.1.3.2.4 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що банк має право здійснювати зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру кредиту (кредитного ліміту), що надається, зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до пункту 4.9 договору. Якщо протягом 7 днів до введення змін банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Згідно п. 1.1.6.1. зміни до Умов та Правил надання банківських послуг вносяться Банком щомісяця у передбаченому порядку. У випадку коли в односторонньому порядку внесення змін не можливо банк повідомляє клієнтів про внесенні зміни шляхом використання офіційного сайту банку, розміщення інформації у відділеннях банку та іншими каналами зв`язку, зокрема передбаченими п.1.1.3.2.10 Правил, а саме банк має право для повідомлення про зміну тарифів встановити контакт з клієнтом зокрема шляхом відправлення СМС повідомлення на мобільний телефон клієнта. Окрім цього, судом з`ясовано, що згідно заяви від 22.04.2008 відповідач не заперечував проти інформування його банком про стан його платіжної картки за допомогою е-mail або СМС./а.с. 14 Т.1/ Згідно наданого представником банку копії Наказу №906 від 18.08.2014 «Про важливі зміни в процедурі оформлення і тарифам по кредитним картам в ПриватБанку» вбачається, що з 01.04.2015 банком була збільшена базова процентна ставка за місяць по картам «Універсальна» з 3% до 3,5%. /а.с. 194-201 Т.1/ Про зміну тарифів відповідача було повідомлено 15.03.2015 шляхом відправлення смс повідомлення на мобільний телефон [NUMBER] , який був наданий відповідачем при оформлені кредитної картки, що стверджується роздруківкою із системи Приватбанку /а.с.203 -204 Т.1 / У зв`язку з цим суд приходить до переконання, що відповідач був належним чином повідомлений про зміну тарифів банку, оскільки підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг погодився на такий спосіб його інформування про стан його карткового рахунку, а тому твердження представників відповідача про відсутність доказів вручення листа про зміну тарифів є безпідставними та спрямовані на уникнення відповідачем відповідальності за несвоєчасне виконання ним договірних зобов`язань. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг - позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.12.2 у разі непогашення клієнтом боргових зобовязань за кредитом до 25 числа місяця у якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти у розмірі визначеному у Тарифах, що діють на дату нарахування. У разі якщо будь - яка прострочена заборгованісь за Кредитом є більшою ніж 90 днів - починаючи з 91 дня вся загальна заборгованість з кредитом є простроченою. Проаналізувавши матеріали справи суд дійшов до переконання, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, несвоєчасно погашав заборгованість перед банком за кредитом та процентами, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 20 399,96 грн., яка підлягає стягненню з відповідача у користь позивача. Окрім того, відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки (пені). Згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Так у відповідності до Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (Тарифів), які були підписані відповідачем, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості нараховується у розмірі пеня 1 +пеня 2, де пеня 1 - базова процентна ставка по договору / 30 нараховується за кожен день прострочки кредита, пеня 2 - 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки по кредиду і відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн. Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Нормами цивільного законодавства, зокрема ст. ст. 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зіспливом строку виконання. Також, відповідно до вимог ст. 266 та ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. У зв`язку з вищенаведеними нормами права, суд приходить до переконання, що стягнення пені з [PERSON] підлягає за період з 19.10.2017 по 19.10.2016, тобто саме за останні 12 місяців перед звернення позивача до суду сума якої складає 12 661,51 грн. згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості (11511,51 грн. пеня за прострочене зобов`язання +1150 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.). Враховуючи, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення частково, з урахування встановлених судом обставин. Що стосується стягнення штрафів (фіксована частина та процентна складова), то суд приходить до наступного. Згідно п.2.1.1.7.6 Умов, а також Тарифів при порушені позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф розмір якого встановлено Тарифами договору. Відповідно до Довідки про умови кредитування підписаної відповідачем за порушення строків платежів по будь - якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше чим на 120 днів позичальник сплачує штраф у розмірі 250 грн. +5% від суми позову. Згідно наявного розрахунку заборгованості у відповідача наявна заборгованість зі сплати штрафів, а саме 250 грн. фіксована частина, 2198,19 грн. процентна складова. Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15від 21 жовтня 2015 року цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З урахуванням вказаної правової позиції, суд дійшов висновку, що у стягненні фіксованої частини штрафу та процентної складової належить відмовити. На підставі вищевикладеного, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, взявши до уваги той факт, що відповідач та його представники по суті не заперечували факту укладення кредитного договору, зокрема підписання заяви та Довідки про умови кредитування та користування коштами, однак на спростування наявної заборгованості не надали жодного належного та допустимого доказу, суд вважає доведеним факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за кредитним договором № б/н від 22.04.2008, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість, яка станом на 19.10.2017, становить 43 513,73 грн, з яких: 10452,26 грн - забогованість по тілу кредиту, 20 399,96 грн заборгованість по відсотках за користування кредитом, 12 661,51 грн - заборгованість за пенею. Будь-яких доказів, які б спростовували суму боргу в розмірі 43 513,73 грн., суду не представлено, заперечень не висловлено, також не заявлено перед судом жодного клопотання щодо забезпечення будь-яких доказів задля спростування суми боргу. Згідно п. 9 розділу VIІ «Загальні правила документообігу за операціями з використанням електронних платіжних засобів» Постанови Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» якщо власник рахунку має заперечення щодо операцій за рахунком, то він має право звернутися до емітента із заявою про розгляд спірного питання або до суду. Натомість, стороною відповідача не представлено в розпорядження суду доказу того, що відповідач звертався із запереченнями до ПАТ КБ «ПриватБанк», або із позовом до суду з приводу видаткових та прихідних операцій, проведених нарахувань, що мали місце за рахунком кредитного договору, котрі відображені у виписці. А відтак, суд надає критичної оцінки доводам сторони відповідача щодо заперечення позову в силу непідписання Умов та Правил надання банківських послуг, в т.ч. з врахуванням тієї обставини, що доказів того, що вимоги банку ґрунтуються на інших умовах, які сторони не узгоджували, сторона відповідача не надала. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії»,) Однак формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства). А тому, в даному випадку суд відступає від правового висновку зробленого у постанові Верховного Суду від 17.07.2019р. у справі №175/4576/14-ц, який на думку відповідача має фундаментальне значення для вирішення даної справи. Даний правовий висновок хоча і стосується застосування норм права у подібних правовідносинах, однак фактичні обставини справи не є аналогічні обставинам встановленим у даній справі. Зокрема визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Зокрема в зазначеному правовому висновку Верховного Суду, встановлена відсутність підтвердження прийняття відповідачем умов, якими передбачено розмір процентів за користування кредитом, тобто сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору у зв`язку з чим Умови та Правила надання банківських послуг, а також Правила користування платіжною картою, що не містили підпису відповідача не можуть розцінюватись як частина кредитного договору. В розглядуваній справі, судом беззаперечно встановлено протилежні обставини, зокрема факт підписання відповідачем заяви та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (Тарифів), у зв`язку з чим дані документи, а також Умови та Правила надання банківських послуг розцінюються як невід`ємна частина кредитного договору, укладеного між сторонами 22.04.2008 шляхом підписання заяви. Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача [PERSON] в користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 1600 грн.. Клопотання представника відповідача адвоката Мазур В.В. про стягнення з позивача у користь відповідача понесених ним витрати на професійну правничу допомогу, слід відхилити, оскільки позов задоволено.

Outcome: partial