Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина - його вихованням та доглядом не займається, не піклується про нього, не забезпечує матеріально, веде аморальний спосіб життя. На даний час малолітній [PERSON] , [INFO] вилученний у відповідача у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для його життя та здоров`я, відповідно до рішення Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області №24 від 09.07.2019 року. З моменту вилучення дитини відповідач не вживала радикальних заходів з метою повернення сина в сім`ю. З відповідачем проводилась роз`яснювальна робота щодо необхідності працевлаштування, ведення здорового способу життя, створення належних умов проживання, співпраці з представниками соціальних служб району. Однак жодних рекомендацій відповідачем не виконано. В зв`язку із вказаними обставинами, орган опіки та піклування Кодимської РДА Одеської області прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судове повідомлення вручене належним чином. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області 16.05.2013 року). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 01.10.2019 року батько малолітнього [PERSON] , [INFO] - [PERSON] - помер [INFO] . Згідно характеристики, виданої Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області від 21.10.2019 року [PERSON] характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, вихованням та доглядом свого сина не займається. За змістом актів обстеження житлово-побутові умови проживання [PERSON] незадовільні, умов для проживання в будинку дитини не створено. Відповідно до рішення Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області №24 від 09.07.2019 року малолітній [PERSON] , [INFO] вилучений у відповідача у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для його життя та здоров`я. Однак [PERSON] належних висновків не зробила, необхідних умов для проживання дитини не забезпечує, його вихованням та розвитком не займається. Зазначене свідчить про її зневажливе ставлення до долі свого сина. 20.11.2019 року Кодимською РДА, як органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про її намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини, зміст рішень спеціальних органів, поведінку відповідача при здійсненні виховання дитини, суд вважає, що у цій справі доведено винну поведінку [PERSON] , що виражається в ігноруванні попереджень щодо можливості позбавлення батьківських прав, у свідомому нехтуванні батьківських обов`язків, а саме незабезпечення необхідного харчування для дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, незабезпечення умов проживання для дитини, відсутність спілкування з сином, який знаходиться під вихованням держави в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення цього позову. Оскільки позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а також положення ст.141 ЦПК України, з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved