overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт того, що він є по національності поляк. Позивач в судове засідання не зявився, позов підтримав, справу просила розглядати за його відсутності, про що надав суду письмову заяву. Представник відповідачау судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності. У судовому засіданні досліджені докази: відмова про внесення змін до актового запису цивільного стану; копія повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження; копія свідоцтва про народження; копія рішення Лисичанського міського суду від 07.07.2015 р. У судовому засіданні встановлено, що рішення Лисичанського міського суду від 07.07.2015 р. встановленого факт того, що батько позивача [PERSON] по національності «поляк» та внесено зміни до актового запису про народження [PERSON], який народився 07.04.1952 р., актовий запис про народження №328 від 05.05.1952 р., складеному відділом ДРАЦС Лисичанського МУЮ в Луганській області в гр. 14 національність батька вказати «поляк» замість «українець». 23 липня 2015 р. відділом ДРАЦС Лисичанського МУЮ в Луганській області у відомостях батька змінено українець на поляк. 04 березня 2016 р. позивач звернувся до відділу ДРАЦС Лисичанського МУЮ в Луганській області з заявою про внесення змін до актових записів про народження доньки [PERSON] №1584 від [INFO] та сина [PERSON] №1649 від 06.10.1983 р. до гр. 14 змінити національність батька з «українець» на «поляк». Того ж дня була винесена відмова про внесення змін до актових записів цивільного стану, оскільки не встановлена національність позивача. Відповідно до ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на індивідуальність та на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно зі ст.ст. 1, 3 ЗУ «Про національні меншини в Україні», Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити, що він та батько [PERSON], [INFO], який помер 12.10.2017 р., постійно проживали однією сімєю на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії, яка була оформлена в УПФ України в м. Лисичанську Луганської обл., за період з 01.03.2016 р. по 31.10.2017 р., в сумі 35192,86 грн., в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 12.10.2017 р. Позивач у наданій суду письмовій заяві позов підтримав, просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач у письмовій заяві позов визнав, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 12 жовтня 2017 р. помер батько позивача [PERSON], [INFO], після смерті якого відкрилось спадкове майно у вигляді недоотриманої пенсії,\~яка була\~оформлена в\~Управлінні Пенсійного\~фонду України\~в м.\~Лисичанську Луганської\~області,\~за період\~з 01\~березня 2016\~р.\~по 31\~жовтня 2017\~р.,\~в сумі\~35192,86\~грн. При зверненні до приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] щодо оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було надано постанову про відмову здійснення нотаріальної дії, у звязку з неможливістю отримати для оформлення спадщини інформацію. Згідно ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові „Про судову практику у справах про спадкування вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив заборонити вчиняти певні дії відповідачам. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про час та місце слухання повідомлені судом належним чином, проте у судове засідання не з`явились. Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі чинять перешкоди будівництву релігійної споруди на земельній ділянці на перетині вул. О.Гончара та Б. Хмельницького, яка надана позивачеві на підставі рішення Київської міської ради № 373/2948 від 21 квітня 2005 року. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов»язку в натурі, зміна правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної /немайнової шкоди/, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, положеннями статті 16 ЦК України можливість захисту цивільних прав особи шляхом заборони іншим учасникам цивільних відносин вчиняти певні дії не передбачено. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін та інших обставин , які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідачі здійснювали перешкоди у будівництві споруди або перешкоди заїзду транспорту, у зв»зку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS]; земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS], кадастровий номер - [NUMBER] які перебувають під арештом на підставі постанови ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження № 32081862 від 12.04.2012 року. Свої вимоги мотивував тим, що 16.10.2007 року [PERSON] уклав з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір № 11235119000. За умовами договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором було укладено іпотечні договори: № 67222 від 16.10.2007 року та № 4743 від 16.10.2007 року. За умовами договорів Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за договором кредиту № 11235119000 від 16.10.2007 року наступне нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS]; земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS], кадастровий номер - [NUMBER] Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 11.06.2012 року АКІБ «УкрСиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», відповідно до Договору факторингу № 4 свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору. Позивач зазначає, що 13.04.2016 року при зверненні до нотаріуса йому стало відомо, що на дане майно, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечними договорами, накладено арешт на підставі постанови ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження № 32081862 від 12.04.2012 року. Відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконуються. Позивач може реалізувати своє право щодо задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, шляхом зняття арешту з даного нерухомого майна за рішенням суду. Тому,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 березня 2008 року до 1/4 частини розміру заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову посилався на те, що на підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 березня 2010 року з нього на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], стягуються аліменти в розмірі 780 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. На момент винесення рішення він не працював, оскільки не мав у той час можливості офіційно працевлаштуватися, а тому аліменти з нього були стягнуті у твердій грошовій сумі, а не у відсотковому співвідношенні до всіх видів доходу. На даний момент він працевлаштувався до ПП «Сигнал». Його заробітна плата складає 1100 грн. Крім того, в даний час він створив нову родину та проживає у цивільному шлюбі. [INFO] у них народилася дитина - [PERSON], який також вимагає від нього матеріального утримання. У зв'язку з чим вважав, що обставини для утримання з нього аліментів на утримання [PERSON], [INFO], на даний час суттєво змінилися, а тому виникла необхідність у зменшенні розміру стягуваних з нього аліментів. В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з заявлених у позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала, пояснила, що згодна на зменшення розміру аліментів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.03.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 780 грн. щомісячно, починаючи з 17.12.2009 року і до її повноліття. При винесенні вказаного рішення суд керувався ст. 184 СК України, оскільки відповідач мав нерегулярний, мінливий дохід, тому аліменти були стягнуті з нього у твердій грошовій сумі. Проте, 18.11.2013 року між [PERSON] (працівник) та ПП «Сигнал» (роботодавець) було укладено строковий трудовий договір. Відповідно до п.4.1. вказаного договору за виконання обов'язків, передбачених цим договором, працівнику встановлюється посадовий оклад у розмірі 1100 грн. на місяць. Згідно п. 7.1. вказаного договору він діє з 18.11.2013 року по 18.11.2015 року. Крім того, як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач став батьком [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що матеріальне та сімейне становище платника аліментів змінилося, розмір стягуваних з нього аліментів складає майже 2/3 частини його доходу, суд вражає за необхідне зменшити розмір стягуваних з нього аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Полонського районного суду від 21.11.2013 року на утримання сина [PERSON], [INFO] в сумі 800 грн. щомісячно, зменшити ці аліменти до 300 грн. В обґрунтування позову вказував, що на даний час він є безробітним, не має ніяких доходів, а тому не спроможний сплачувати аліменти для дитини в розмірі що присудив суд. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачка позов визнала частково, пояснила що [PERSON] регулярно їздить на заробітки в Росію, в м. Київ, де отримує достатні кошти для сплати дитині аліментів в сумі не менш ніж 500 грн. на місяць. Крім цього зазначила, що позивач має автомобіль, та у даний час надає неофіційно послуги «таксі», звідки також отримує доходи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку про можливість задовольнити позову частково. Встановлено, що з позивача згаданим рішенням суду від стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання малолітнього сина в розмірі 800 грн. щомісячно. Відповідно до ст.192 СК - розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або за домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я когось із них. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] в с. Прислуч має в користуванні земельну ділянку в розмірі 0,50 га. Також позивач визнав, що він є здоровим, знаходився на заробітках в Росії, має автомобіль, яким раніше надав послуги «таксі». Зазначені обставини свідчать про спроможність [PERSON] сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина в розмірі 500 грн., тому його позов в такій частині слід задовольнити.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати відповідача безоплатно усунути недоліки придбаного товару з підстав того, що відповідач безпідставно відмовив у його гарантійному ремонті. Ухвалою суду від 29.05.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 27.07.2020. Позивач [PERSON] 22.07.2020 звернувся до суду із заявою про відмову від позовних вимог та закриття провадження у справі з підстав того, що спір між сторонами вирішено у позасудовому порядку. Таким чином, перестали існувати обставини, які слугували підставою звернення до суду. Наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі позивачу [PERSON] відомі та зрозумілі. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Пунктом 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Статтею 256 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. З огляду на викладене, зважаючи на те, що судом встановлено, що дії позивача не суперечать його інтересам, суд вважає можливим задовольнити заяву про відмову від позовних вимог та закрити провадження у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача повернути йому трудову книжку, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що працював у відповідача з 2013 року до 25.12.2014 року та після звільнення йому не видано трудову книжку. Позивач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в призначений час в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянином України та його місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч.4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов'язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. За вказаних обставин, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача повернути позивачу трудову книжку та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню судом, оскільки в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт знаходження позивача в трудових правовідносинах з відповідачем, позивачем не доведено порушення його законних прав відповідачем всупереч вимогам ст.ст. 10, 11 ЦПК України, не надано будь-яких доказів на підтвердження цього.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати Луганський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області зняти арешт зі всього його нерухомого та рухомого майна, який накладений постановою старшого державного виконавця Жовтневого відділу ДВС Луганського управління юстиції Корда Р.С. В обґрунтування заяви зазначив, що під час оформлення купівлі квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], позивачу стало відомо, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить останньому на право власності. Підставою для здійснення арешту на все майно є постанова ВП 31938777 від 30.03.2012 року старшого державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Луганського управління юстиції Корда Р.С. За роз'ясненням позивач звернувся з письмовою заявою до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Луганського управління юстиції з проханням пояснити причини та обставини накладення арешту на майно. Листом № 5673/16.1-41 від 21.05.2018р. Луганським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області було повідомлено [PERSON] наступне: згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконання у відділі перебувало виконавче провадження: № 31938777 з примусового виконання ухвали №2-9232 від 30.03.2012 р. виданої Жовтневим судом міста Луганська про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачам, у тому числі на частку у праві спільної власності подружжя у межах заявленого позову а саме 4697417,46 грн. 30.03.2012р. державним виконавцем,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив з урахуванням уточнень визнати за ним право власності на жилий будинок з господарськими спорудами, що розташовані в [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначав, що станом на 15.04.1991 року зазначене домоволодіння відносилось до колгоспного двору, та належало його батькам [PERSON] та [PERSON]. Батько помер [INFO], а матір - [INFO]. Він як єдиний спадкоємець за законом прийняв спадщину, однак оскільки на домоволодіння відсутній правовстановлювальний документ, тому змушений звернутись до суду з приводу визнання за ним права власності. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Представник сільської Ради в суд не з'явився, подав заяву про визнання позову та проведення розгляду справи у його відсутності. Заслухавши пояснення представника сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, позов слід задовольнити. Встановлено, що батьки позивача на підставі ст. 120 ЦК УРСР 1963 року являлись власниками жилого будинку з господарськими спорудами, що розташований за вказаною вище адресою, який до 1991 року відносився до типу колгоспний двір, про що свідчать дані довідки Великоберезнянської сільської ради № 1030, від 06.09.2013 року. Після смерті [PERSON], що мала місце [INFO], позивач як спадкоємець першої черги за законом в установленому законом порядку прийняв спадщину подавши до нотаріуса у шестимісячний термін відповідну заяву, однак через відсутність на домоволодіння свідоцтва про право власності оформити спадщину у нотаріуса позивач не може, а тому за ним згідно до ст.1261, 1268, 1269, 1278 ЦК України є підстави визнати право власності на згаданий жилий будинок.

Outcome: approved