Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.08.2015 року між ним та відповідачем було укладено у письмовій формі договір позики, за яким [PERSON] позичив у нього гроші у сумі 12 000 грн., які обіцяв повернути до 04.09.2015 року, про що він власноруч написав розписку. До цього часу від-повідач йому борг не повернув, недивлячись на його неодноразові звернення до нього. Про-сив суд стягнути з [PERSON] на свою користь, з урахуванням індесу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми у загальному роз-мірі 15 504 грн. У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали та надали відповідні пояснення в межах заявленого позову. Відповідач до суду повторно не з'явився, належним чином повідомлений про день та час слухання справи в установленому законом порядку. На підставі ст. 280 ЦК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рі-шення при заочному розгляді справи. Вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши та дослідивши мате-ріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задово-ленню з наступних підстав. Згідно розписки від 15.08.2015 року [PERSON] позичив у [PERSON] 12 000 грн. та зобов'язався віддати борг до 04.09.2015 року (а.с.2). 21.06.2017 року представником позивача адвокатом [PERSON] на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про необхідність повернення ним суми, яку він взяв в борг у [PERSON] (а.с.4). Проте вказана вимога залишилася без відповіді та виконання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму гро-шових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими оз-наками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Цивільним законом визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвід-чує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні вико-нуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог за-кону. Частина 1 ст.1049 ЦК України покладає на позичальника обов'язок повернути позико-давцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з копії розписки від 15.08.2015 року сторони дійшли згоди про те, що позика буде повернута позичальникові [PERSON] в строк до 04.09.2015 р. (а.с.2). Частиною 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в мо-мент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування гро-шової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Тобто зобов'язання позичальника припиняються належним виконанням і з цього часу боржник є особою, яка повністю викона-ла свої боргові зобов'язання, про що також зазначено й в ст. 599 ЦК України. Зі змісту норм ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, слідує, що на іншу сторону договору - позикодавця покладається обов'язок при поверненні позики видати пози-чальникові розписку про отримання предмета позики (чи його частини) або повернути йому борговий документ (ст. 545 ЦК України). З наведених вище підстав, суд, вважає доведеним факт укладання договору позики між сторонами та невиконання відповідачем взятих на себе боргових зобов'язань з повер-нення боргу позивачу в сумі 12 000 грн., відповідно до наданої ним розписки. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зо-бов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нарахо-вані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування по-зиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не вста-новлено договором або законом (правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України від 2 вересня 2015 року у справі № 6-369 цс15). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тоб-то суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а та-кож 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений догово-ром або законом. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути 12 000 грн. основного боргу та 3 504 грн. з урахуванням інфляції та 3% річних, а всього 15 504 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропор-ційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з [PERSON] слід стягнути 640.00 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду [PERSON]

Outcome: approved