Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь заподіяну шкоду з відповідача [PERSON], а саме: 12680 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1200 грн. витрат за проведення незалежної оцінки автомобіля та 2000 грн. витрат за надання юридичної допомоги, посилаючись на те, що 06 липня 2013 року біля 16 години на автошляху Чайки-Богуслав Богуславського району сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ-110557» д/н [NUMBER] не надав перевагу автомобілю «ВАЗ-21043» д/н [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого автомобілем «ВАЗ-21043» перевернувся та отримав механічні пошкодження, в зв'язку діями відповідача йому була завдана матеріальна та моральна шкода. Постановою судді Таращанського районного суду Київської області від 16 серпня 2013 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за вчинення ДТП. Відповідач в добровільному порядку частково відшкодував йому заподіяні збитки, решту коштів відмовляється сплачувати, в зв'язку з чим він і змушений звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, посилаючись на вищенаведені обставини і просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, оскільки вважає, що він визнав свою вину в ДТП та в добровільному порядку сплатив позивачу 10000 грн. за заподіяння шкоди, але решту відмовляється відшкодовувати, оскільки вважає, що в даній ДТП є ще і вина водія автомобіля (сина позивача), який неуважно керував автомобілем, що призвело до його перекидання, а тому просив суд відмовити в задоволенні заявленого позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 06 липня 2013 року біля 15 години на автошляху Чайки-Богуслав Богуславського району сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «ВАЗ-21043» д/н [NUMBER], власником якого є позивач [PERSON] Із копії постанови судді Таращанського районного суду Київської області від 16 серпня 2013 року вбачається, що [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУАП до адміністративного штрафу в розмірі 340 грн. Із звіту про експертну оцінку матеріальних збитків автомобіля від 19 листопада 2013 року видно, що матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «ВАЗ-21043» д/н [NUMBER] внаслідок пошкодження останнього при ДТП становить 22680 грн.72 коп. Із копії письмової розписки від 06 липня 2013 року вбачається, що [PERSON] зобов'язувався відшкодувати [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну в результату ДТП, з його вини, в розмірі 32000 грн. Зобов'язувався відшкодувати повністю до 11 липня 2013 року. Із копії письмової розписки від 16 липня 2013 року видно, що [PERSON] передала [PERSON] борг в сумі 10000 грн. Із копії посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1, серія [NUMBER]) вбачається, що [PERSON] являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Із копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] видно, що [PERSON] являється інвалідом І групи інвалідності, пов'язаної з участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Із квитанції до прибуткового касового ордера №20 від 19 листопада 2013 року вбачається, що ФОП [PERSON] отримав від [PERSON] 1200 грн. за виготовлення та складання звіту про експертну оцінку автомобіля. Із розрахункової квитанції від 13 січня 2014 року видно, що [PERSON] сплатив адвокату [PERSON] 2000 грн. за надання правової допомоги. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Із ч.2 ст.1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.2 ст.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Відповідно до п.3 ч.1 ст.23 ЦК України видно, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав у разі перенесення нею душевних страждань, яких вона зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Із ч.1 ст.1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» видно, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. В даному випадку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що внаслідок ДТП з вини відповідача [PERSON] власнику автомобіля «ВАЗ-21043» д/н [NUMBER] [PERSON] було завдано матеріальної шкоди в розмірі 22680 грн., а з урахуванням того, відповідачем було в добровільному порядку відшкодовано 10000 грн., то стягненню підлягає решта невідшкодованої заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 12680 грн. Крім того, суд також вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування йому відповідачем [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди, як власнику автомобіля, підлягають частковому задоволенню, оскільки розмір шкоди, визначений ним не відповідає ступеню та характеру страждань, перенесених ним, а тому суд визначає розмір моральної шкоди в розмірі 1500 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В даному випадку, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати в сумі 1200 грн. за проведення звіту про експертну оцінку автомобіля та 2000 грн. витрат на оплату юридичної допомоги адвоката, оскільки ці витрати підтверджуються відповідними квитанціями про сплату коштів. На підставі ст.ст.1166, 1167, 1187, 1168, 1194 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial