Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], ВДВС Арцизького районного управління юстиції Одеської області про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 29 вересня 2006 року між ПАБ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОDH0AE00001608, згідно умов якого [PERSON] надав [PERSON] кредит в розмірі 28\~998, 00 дол. США на строк до 28 вересня 2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10, 56 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту; та 19 березня 2007 року між ПАБ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОD30AE00000181, згідно умов якого [PERSON] надав [PERSON] кредит в розмірі 21\~735, 22 дол. США на строк до 19 березня 2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10, 08 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 29 вересня 2006 року уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого [PERSON] надав в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль Mercedes, модель: Benz 412 D, 1999 року випуску, № кузова: WDB9044632P809756, державний номер [NUMBER]; 19 березня 2007 року уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого [PERSON] надав в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль Iveco, модель: 3510, 1999 року випуску, автобус пасажирський, № кузова: ZCFC3570105213371, державний номер [NUMBER]. Рішеннями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року та від 21 вересня 2012 року, що набрали чинності, було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмети застави. В рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № ОDH0AE00001608 від 29 вересня 2006 року суд звернув стягнення на предмет застави автомобіль Mercedes, модель: Benz 412 D, 1999 року випуску, № кузова: WDB9044632P809756, державний номер [NUMBER], та в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № ОD30AE00000181 від 19 березня 2007 року суд звернув стягнення на предмет застави автомобіль Iveco, модель: 3510, 1999 року випуску, автобус пасажирський, № кузова: ZCFC3570105213371, державний номер [NUMBER], шляхом продажу вказаних автомобілів ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаних автомобілів з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Однак, ПАТ КБ «Приватбанк» не взмозі реалізувати предмети застави, з метою погашення заборгованості за кредитними договорами та реалізувати своє майнове право, яке встановлено рішеннями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року та від 21 вересня 2012 року, оскільки заставні автомобілі не можуть бути зняті з реєстрації в органах ДАІ України через те, що на них були накладені наступні арешти: постановами ВДВС Арцизького районного управління юстиції Одеської області від 06 жовтня 2010 року; постановами ВДВС Арцизького районного управління юстиції Одеської області від 14 лютого 2012 року; а також були оголошені розшуки вказаних автомобілів постановами ВДВС Арцизького районного управління юстиції Одеської області від 20 жовтня 2010 року. Зазначені постанови про накладення арешту на автомобілі та оголошення їх розшуку порушують майнові права ПАТ КБ «Приватбанк», тому позивач просить звільнити вищевказані автомобілі з-під арештів. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] та представник ВДВС Арцизького районного управління юстиції Одеської області у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України. Заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали та про причини неявки суд не повідомляли. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідачів у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Судом встановлено, що 29 вересня 2006 року між ПАБ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОDH0AE00001608, згідно умов якого [PERSON] надав [PERSON] кредит в розмірі 28\~998, 00 дол. США на строк до 28 вересня 2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10, 56 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту; та 19 березня 2007 року між ПАБ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ОD30AE00000181, згідно умов якого [PERSON] надав [PERSON] кредит в розмірі 21\~735, 22 дол. США на строк до 19 березня 2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10, 08 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 29 вересня 2006 року уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого [PERSON] надав в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль Mercedes, модель: Benz 412 D, 1999 року випуску, № кузова: WDB9044632P809756, державний номер [NUMBER]; 19 березня 2007 року уклали договір застави рухомого майна, відповідно до якого [PERSON] надав в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» автомобіль Iveco, модель: 3510, 1999 року випуску, автобус пасажирський, № кузова: ZCFC3570105213371, державний номер [NUMBER]. Рішеннями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року та від 21 вересня 2012 року, що набрали чинності, було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмети застави. В рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № ОDH0AE00001608 від 29 вересня 2006 року суд звернув стягнення на предмет застави автомобіль Mercedes, модель: Benz 412 D, 1999 року випуску, № кузова: WDB9044632P809756, державний номер [NUMBER], та в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № ОD30AE00000181 від 19 березня 2007 року суд звернув стягнення на предмет застави автомобіль Iveco, модель: 3510, 1999 року випуску, автобус пасажирський, № кузова: ZCFC3570105213371, державний номер [NUMBER], шляхом продажу вказаних автомобілів ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, зі зняттям вказаних автомобілів з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно із ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. ПАТ КБ «Приватбанк» не взмозі реалізувати предмети застави, з метою погашення заборгованості за кредитними договорами та реалізувати своє майнове право, яке встановлено рішеннями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року та від 21 вересня 2012 року, оскільки заставні автомобілі не можуть бути зняті з реєстрації в органах ДАІ України через те, що на них були накладені наступні арешти: постановами ВДВС Арцизького районного управління юстиції Одеської області від 06 жовтня 2010 року; постановами ВДВС Арцизького районного управління юстиції Одеської області від 14 лютого 2012 року; а також були оголошені розшуки вказаних автомобілів постановами ВДВС Арцизького районного управління юстиції Одеської області від 20 жовтня 2010 року. Відповідно до ст. 585 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави. Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло 29 вересня 2006 року та 19 березня 2007 року відповідно, а вищевказані постанови ВДВС Арцизького районного управління юстиції Одеської області про накладення арештів на вищевказані автомобілі та оголошення їх розшуку було винесено після укладення ПАТ КБ «Приватбанк» договорів застави. Отже, державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на заставне майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Крім того, у судовому засіданні доведено, що позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~218, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ВДВС Арцизького районного управління юстиції Одеської області. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved