Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.08.1997 року, зареєстроване в реєстрі за номером 1086 на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] . 24.11.2017 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину зазначеного будинку та дізнався, що після смерті батька також було видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] як батькові померлого, хоча останній не був його батьком. Зазначає, що видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину в цій частині є незаконною та такою, що зменшує його частку у спадковому майні. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відзив на позов не надала. Представник третьої особи Богодухівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував, письмових пояснень щодо позову не надав. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 11 березня 2019 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів. Ухвалами Богодухівського районного суду Харківської області від 01 березня 2019 року, 12 квітня 2019 року та 16 травня 2019 року вирішено клопотання позивача про витребування доказів, приєднано до справи копії матеріалів спадкових справ. Заходи забезпечення позову судом не вживались. Інші процесуальні дії у справі не проводились. Суд, дослідивши і оцінивши докази у справі, приходить до такого. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] /а.с.18/. [PERSON] помер [INFO] /а.с.7/ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді Ѕ частини житлового будинку по [ADDRESS] . 24.11.2017 року позивач як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину після смерті батька, отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину зазначеного будинку /а.с.16/. Під час оформлення спадщини позивач дізнався, що після смерті батька також було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину будинку на ім`я бабусі позивача /матері померлого [PERSON] / - [PERSON] та на ім`я [PERSON] /а.с.9/ також як спадкоємцю першої черги, хоча останній не був батьком померлого [PERSON] . З довідки Відділу реєстрації актів цивільного стану, виданої позивачу, вбачається, що в книзі реєстрації актів цивільного стану 18.06.1964 року було проведено запис №19 про народження [PERSON] , матір`ю зазначена [PERSON] , відомості про батька відсутні. Факт смерті [PERSON] 14.04.1998 року підтверджується відповіддю Богодухівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції від 17.08.2018 року /а.с.10/. З відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву вбачається, що згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Богодухівської державної нотаріальної контори за 1998-2000 роки, заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого [PERSON] не надходило. [PERSON] померла [INFO] /а.с.8/, спадкоємцями після її смерті є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] /а.с.14, 50-54/. Спірні правовідносини регулюються ЦК України 1963 року та положеннями Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства Юстиції №18/5 від 14.06.1994 року - в редакціях, чинних на момент виникнення цих правовідносин. Так, згідно зі ст. 560 ЦК України 1963 року, спадкоємці, закликані до спадкоємства, могли одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Статтею 529 ЦК УРСР було визначено коло спадкоємців першої черги, до яких закон відносив дітей (у тому числі усиновлених), дружину /чоловіка/ і батьків (усиновителів) померлого, а також дитину померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до п.24 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства Юстиції №18/5 від 14.06.1994 року, нотаріус мав відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо: - вчинення такої дії суперечить законові; - дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом; - з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась недієздатна особа або представник, який не має відповідних повноважень; - угода, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, вказаним в її статуті чи положенні. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що порочать честь і гідність людини. Нотаріус на прохання особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, повинен викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус не пізніш як у триденний строк виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до п.114 Інструкції, державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які подали заяву, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов`язково вимагаються відповідні документи. Так, факт смерті і час відкриття спадщини підтверджуються свідоцтвом органу реєстрації актів громадянського стану про смерть спадкодавця, повідомленням чи іншим документом про загибель його на фронті Вітчизняної війни, виданим командуванням військової частини, адміністрацією госпіталю, військовим комісаріатом чи іншими органами Міністерства оборони України. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців із спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів громадянського стану, виписки з книг запису актів громадянського стану, записи в паспортах про дітей, про другого з подружжя, копії рішень суду, що набрали законні сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Якщо один або кілька спадкоємців за законом позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання їх до спадкоємства за законом, вони можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину. Така згода спадкоємців оформляється у вигляді письмової заяви, підпис спадкоємців на якій повинен бути засвідчений у відповідності з правилами, викладеними в пункті 110 цієї Інструкції. Пунктом 21 Інструкції було визначено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, приєднуються до примірника угоди, свідоцтва про право на спадщину та ін., що залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Оригінали документів (наприклад, свідоцтва про народження, шлюб, смерть) повертаються особам, що їх подали, а у нотаріуса залишаються їх копії. Так, в матеріалах спадкової справи, копії якої були витребувані з нотаріального архіву, містяться заяви [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини та копія свідоцтва про народження померлого спадкодавця [PERSON] , з якої вбачається, що його матір`ю зазначена [PERSON] , відомості про батька відсутні /а.с.116/. Отже документ, який підтверджує родинні відносини спадкоємця / [PERSON] / зі спадкодавцем / [PERSON] / - відсутній. Письмова згода інших спадкоємців, які прийняли спадщину, на включення [PERSON] до свідоцтва про право на спадщину також відсутня. Виходячи з вимог Інструкції та положень ЦК України 1963 року щодо спадкування, нотаріус не мав права видавати свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна на ім`я [PERSON] , оскільки право останнього на спадкування не було підтверджено у встановленому законом порядку, отже свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] в цій частині має бути визнано недійсним. Незважаючи на те, що правовідносини врегульовані нормами ЦК України 1963 року, суд вважає за доцільне додатково зауважити, що такий висновок суду відповідає положенням статті 1301 діючого Цивільного Кодексу.

Outcome: approved