Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з Міністерства оборони України на користь [PERSON] суму в розмірі 100000,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди. Посилався на те, що він проходив військову службу в Збройних Силах України, наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 23.12.2010 року № 1022 було звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров'я, а з 28.12.2010 року наказом № 238 його було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 18 січня 2014 року у результаті повторного огляду за висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена II група інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Від травми, отриманої під час проходження військової служби, в нього розвинулись хвороби та починаючи з 2010 року стан здоров'я погіршився. У зв'язку із погіршенням стану здоров'я він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт. Значна частина пенсії, яку він отримує як інвалід II групи, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. Посилаючись на наведене, просив відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., яка була завдана йому в результаті ушкодження здоров'я при виконанні обов'язків військової служби. 04.09.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог позивача заперечував посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачена відповідальність Міністерства оборони України за відшкодування моральної шкоди, крім того вказував, що позивач проходив військову службу на посаді начальника фінансово-економічної служби - помічника начальника Центрального управління воєнно-топографічного та навігацій з фінансово-економічної роботи Головного управління оперативного забезпечення Командування сил підтримки Збройних сил України, який перебуває у розпорядженні начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України, а не в Міністерстві оборони України, то в трудових правовідносинах з відповідачем не перебував, в зв'язку з чим вимоги до нього є безпідставними та необґрунтованими. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді начальника фінансово-економічної служби - помічника начальника Центрального управління воєнно-топографічного та навігацій з фінансово-економічної роботи Головного управління оперативного забезпечення Командування сил підтримки Збройних сил України, який перебуває у розпорядженні начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України. Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 23.12.2010 року № 1022 [PERSON] звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров'я. Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по стройовій частині) від 28.12.2010 року № 238 [PERSON] було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. На підставі свідоцтва про хворобу № 567-п та висновку МСЕК від 18 січня 2012 року йому було встановлено другу групу інвалідності, причиною чого стала травма, пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законодавством порядку. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. ст. 23, 1167 ЦК України). Враховуючи зазначене, та те, що встановлена позивачу друга група інвалідності є наслідком захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, суд приходить висновку про виникнення у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» то розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином,

Outcome: partial