Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на автомобіль марки «Mercedes-Benz» випуску 1992 року, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №WDB1240231B822237, а також зняти арешт на вказаний автомобіль, накладений постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ від 29.07.2011 року. Вказує, в грудні 2005 року між ним та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, відповідно до якого відповідач [PERSON] передав йому автомобіль, а он сплатив за нього 3000 доларів США. На підтвердження факту купівлі - продажу автомобіля 27.12.2005 [PERSON], у присутності свідків, склав розписку про отримання зазначених грошових коштів та видав йому генеральну довіреність про право вчинення юридично значимих дій відносно розпорядження, керування, переобладнання, переоформлення автомобіля, тощо, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом. З 27.12.2005 автомобіль знаходиться у його володінні і він їм постійно користувався, оскільки вважав його своєю власністю. При перереєстрації автомобіля на своє ім'я йому стало відомо, що постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУІО від 29.07.2011 на зазначений автомобіль накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Оскільки автомобіль фактично належить йому з 2005, тобто задовго до дати накладання на нього арешту по заборгованості [PERSON], то на момент з'явлення заборгованості у [PERSON] зазначений автомобіль йому не належав, а тому підстав для накладення на нього арешту не було. Відповідач про дату і час розгляду справи повідомлений повісткою. Але в судове засідання не з'явився і про причини неявки суду не повідомив. Заяви про перенос розгляду справи до суду не подав. суд розглянув справу на підставі наявних в справі доказів. Третя особи про дату і час розгляду справи повідомлені повістками, але в судове засідання не з'явились, що не перешкоджає суду розглянути справу за їх відсутністю. В судовому засіданні встановлене наступне. 27 грудня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «Mercedes-Benz 230» випуску 1992 року, реєстраційний номер «12277 ХВ», кузов №WDB1240231B822237, свідоцтво про реєстрацію ТЗ ХАС № 672228, виданого Харківським МРЕВ при УДА1 УМВС України в Харківській області 16.07.2003, відповідно до якого відповідач [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у власність зазначений автомобіль. За вказаний автомобіль [PERSON] уплатив [PERSON] 3000 (три тисячі) доларів США, які останній отримав. Це підтверджується розпискою [PERSON], яку він написав у присутності свідків. Також [PERSON] видав [PERSON] генеральну довіреність про право вчинення юридично значимих дій відносно розпорядження, керування, переобладнання, переоформлення автомобіля, тощо, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 4483. Починаючи з 27.12.2005 автомобіль марки «Mercedes-Benz 230» випуску 1992 року, реєстраційний номер «12277 ХВ» знаходиться у [PERSON] у його повному володінні, користуванні та розпорядженні. Але позивач не може переоформити на себе вказаний автомобіль, оскільки постановою державного виконавця Московського ВДВС ХМУІО від 29.07.2011 на зазначений автомобіль накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (виконавче провадження № 22336274 за виконавчим листом № 2-9675/10 виданим 01.10.2010 на виконання рішення Московського районного суду м. Харкова про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ПАТ «Укрсоцбанк»). Статтею 328 ЦК України передбачено, що Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів справи позивач придбав спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу, який підтверджується письмово, а тому автомобіль з 2005 року належить йому. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визнано, що власник має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1.2, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України (зі змінами) від 27.08.1996 № 6. «Про судову практику в справах про виключення майна з акту опису» пунктом 4 зазначено, що правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису (звільнення з-під арешту), розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Оскільки на час винесення постанови державним виконавцем Московського ВДВС ХМУІО від 29.07.2011 про накладено арешт на зазначений автомобіль та оголошено заборони на його відчуження автомобіль вже належав фактично позивачу, то арешт на автомобіль підлягає скасуванню. З урахуванням наведеного суд задовольняє позов в повному обсязі.

Outcome: approved