Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої зазначає, що відповідно до умов кредитного договору № DNQ1RU13930081 від 12.02.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Посилаючись на статті 526,527,530,1054 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, позивач зазначає, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону і припиняються виконанням, проведеним належним чином. Позивач стверджує, що відповідач зобов'язання належним чином не виконав, тому на підставі ч.2 ст.1054 ЦК України позивач вважає, що у нього є право вимагати повернення всієї суми заборгованості. Позивач вказує на те, що 20.11.2008 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області винесено судовий наказ про стягнення заборгованості у сумі 12885 грн. 96 коп. з відповідача - [PERSON] за договором № DNQ1RU13930081 від 12.02.2008 року. Тому в новому розрахунку заборгованості від 23.12.2013 року вже врахована сума стягнення по даному судовому наказу. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 23.12.2013 року в розмірі 120790, 96 грн., яка складається з наступного: - 6,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2640,00 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 111916,62 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 5728,14 грн. - штраф (процентна складова); а також судові витрати в розмірах121,80 грн. та 1207,91 грн.. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи без участі сторін на підставі наданих суду доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання до суду не з'явився, надав суду заяву про застосування строку позовної давності. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 12.02.2008 року відповідач уклав з позивачем шляхом подання заяви позичальника № DNQ1RU13930081 про надання споживчого кредиту на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам(«Розстрочка») (Стандарт) та отримав кредит у розмірі 11000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з умовами договору позивач надав відповідачу кредит на строк 24 місяці з 12 лютого 2008 року по 12 лютого 2010 року, а відповідач зобов'язався повертати кошти та сплачувати відсотки за користування кредитом, з 10 по 15 число щомісячно рівними частинами по 623 грн. 91 коп. (а.с. 5-8). В порушення умов договору відповідач кредит не повернув та не проводить оплату за користування ним. 20.11.2008 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області винесено судовий наказ про стягнення заборгованості у сумі 12885 грн. 96 коп. з відповідача - [PERSON] за договором № DNQ1RU13930081 від 12.02.2008 року на користь позивача ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 3), тому позивач зазначає, в новому розрахунку заборгованості вже врахована сума стягнення за даним судовим наказом, однак доказів виконання судового наказу і дати його виконання суду не надав. Згідно з розрахунком, доданим позивачем до позову, поданого до суду 22.01.2014 року, станом на 23.12.2013 року заборгованість відповідача по кредиту становить 120790, 96 грн., яка складається з заборгованість по процентам за користування кредитом - 6,20 грн., заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 2640,00 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 111916,62 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 5728,14 грн. Під час розгляду справи відповідач заявив про застосування до виниклих правовідносин строку позовної давності, зазначив у своїй письмовий заяві, що відповідно до умов кредитного договору строк виконання ним зобов'язання перед позивачем закінчився 12.02.2010 року, відповідно строк позовної давності закінчився 12.02.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлена п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України відносно неустойки. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Отже, штраф і пеня є різновидами неустойки. За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи . За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Кредит був виданий відповідачу 12.02.2008 року. 20.11.2008 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області винесено судовий наказ про стягнення заборгованості у сумі 12885 грн. 96 коп. з відповідача. Згідно доданого позивачем до позову розрахунку заборгованості відповідач за період з 22.10.2008 року по 23.12.2013 рік не здійснив жодного платежу, тобто час, з якого, згідно норм діючого законодавства відраховується строк позовної давності є ненадходження чергового платежу - 22.10.2008 року. Перебіг трирічного строку позовної давності для звернення з даним позовом до суду для ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідності до вимог ч.1 ст. 261 ЦК України почався з дня ненадходження чергового платежу - з 22.10.2008 року і мав закінчився 22.10.2011 року. 20.11.2008 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області винесено судовий наказ про стягнення заборгованості у сумі 12885 грн. 96 коп. з відповідача - [PERSON] за договором № DNQ1RU13930081 від 12.02.2008 року на користь позивача ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 3). Відомостей про дату звернення позивача до суду за видачею судового наказу сторони суду не надали. Відповідно до ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3). Таким чином, новий строк позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) почався не пізніше 20.11.2008 року і закінчився не пізніше 20.11.2009 року, а по іншим платежам не пізніше 20.11.2011 року. Позивач звернувся до суду із даним позовом лише 22.01.2014 року, тобто з пропуском строку давності для пред'явлення прозову, а відповідач відповідно до ч. 3 ст. 257 ЦК України подав заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до п.7) ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Матеріали справи не містять доказів в розумінні ст.ст. 57, 58 ЦПК України, які б мали інформацію, що з відповідачем було укладено договір про збільшення позовної давності у письмовій формі. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 121,80 грн. та 1207,91 грн. - всього 1329, 71 грн. стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, а мають бути залишені на позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed