Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 20.11.1993р.; визначити місце проживання доньки [PERSON] разом з батьком; здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином: позивачу виділити транспортний засіб [PERSON], д.н.з. [NUMBER], та 1/2 частку квартири за адресою [ADDRESS]; відповідачу 1/2 частку квартири та пральну машину, холодильник та мякий куток. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідач суду пояснила, що обставини, викладені в позовній заяві, та позовні вимоги визнає в повному обсязі. Зауважила на відсутності необхідності надання сторонам строку на примирення, оскільки це не дасть ніякого результату. Неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що вона не може остаточно визначитись з ким з батьків необхідно визначити її місце проживання, але зазначила, що на теперішній час вона проживає з батьком, оскільки їй комфортніше проживати з ним. Представник служби у справах дітей в судове засідання не з'явилась, проте надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступних висновків. Зокрема судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 20.11.1993р. сторони уклали шлюб, який зареєстрований у Камянокриничанській сільській раді Ульяновського району Кіровоградської області, актовий запис №8, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб /а.с.6/. На теперішній час фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені. Сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства. Подальше перебування у шлюбі не ґрунтується на вільному волевиявленні сторін. Від шлюбу сторони мають двох дітей Тетяна, 12.01.1995р.н., та [PERSON], 02.02.2003р.. На теперішній час неповнолітня [PERSON] проживає разом з позивачем. Через окреме проживання один від одного між сторонами існують суперечки щодо визначення місця проживання дитини. За період шлюбу сторонами було придбано майно, яке є об'єктом спільної сумісної власності, але в добровільному порядку не може бути поділене між сторонами. Так в період шлюбу сторонами було набуто у власність транспортний засіб [PERSON], д.н.з.[NUMBER], квартира ( за адресою: [ADDRESS]), пральна машина марки «Candy», телевізор марки «LG» та мякий куток. Право власності на автомобіль зареєстроване за позивачем, що підтверджується відповідним свідоцтвом /а.с.10/, а на квартиру - за відповідачкою /а.с.30, 41, 42/. Оскільки в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна та оформлення відповідних правовстановлюючих документів на підтвердження їх майнових прав на таке майно, то позивач заявляє відповідну вимогу про поділ спільного майна подружжя одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Тож спір між сторонами виник з сімейних правовідносин і регулюється нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та Сімейного кодексу України (далі СК). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Відповідно до положень ст.11 ЦПК цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною четвертою статті 174 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши обставини справи, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб та не суперечить вимогам ст.ст.24, 60, 63, 68-71, 110-112, 160, 161 СК, ст.ст.369, 372, 392 ЦК, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому відповідно до ст.372 ЦК у звязку з поділом квартири між сторонами право спільної сумісної власності припиняється, а за сторонами підлягає визнанню право власності на належну кожному з них ідеальну частку, розмір якої складає 1/2. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання позивача про покладання судових витрат на нього. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved