Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], просив суд, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №ML-001/169/2007 від 27.12.2007 у розмірі 147920 швейцарських франків і 23 сантима, що еквівалентно 3392422 грн 50 коп.; пені у розмірі 13115988 грн 17 коп, що разом складає 16708970 грн; стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором №001/23504/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт) від 27.12.2007 в розмірі 2208 грн 65 коп. В обґрунтування позову зазначив, що 27 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-001/169/2007 згідно умов якого, ЗАТ «ОТП Банк» надало йому кредит в сумі 144142 швейцарських франків 50 сантимів строком по 26 грудня 2027 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором, ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки №SR-001/169/2007 від 27.12.2007 з [PERSON] та договір поруки №SR-001/169/2007/1 з [PERSON], за якими останні зобов'язались відповідати за зобов'язаннями [PERSON] за кредитним договором №ML-001/169/2007 від 27.12.2007 як солідарні боржники. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору №ML-001/169/2007 від 27.12.2007, в нього виникла заборгованість за договором, яка станом на 31.03.2015 становить 147920 швейцарських франків 23 сантима, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості 3392422 грн 50 коп.; пені у розмірі 13115988 грн 17 коп, що разом складає 16708970 грн. Також 27.12.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір №001/23504/07/1 про кредитування поточного рахунку, за яким останньому було встановлено ліміт овердрафту в 5000 грн під зобов'язання повернути суму кредиту в межах ліміту та сплатити плату за користування кредитом. Однак у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов вказаного договору станом на 22.05.2013 в нього виникла заборгованість за договором в розмірі 2208 грн 65 коп. Позивач також зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28.05.2010 та у відповідності ст.ст.512,514,1077,1078,1082,1084 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» набуло право вимоги за договором №ML-001/169/2007 від 27.12.2007, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], та договорами поруки №SR-001/169/2007 від 27.12.2007 р., укладеним з [PERSON] та договір поруки №SR-001/169/2007/1, укладеним з [PERSON] Також згідно з умовами договору факторингу від 27.01.2012 та у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» прийняло право вимоги за договором №001/23504/07/1 про кредитування поточного рахунку від 27.12.2007, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. До суду надійшла заява відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, де серед іншого, він вважає, що 21.11.2009 йому було направлено вимогу №22-2/336356 від 17.11.2009 в порядку п.1.9 кредитного договору, яка була отримана ним 15.12.2009, у зв'язку з чим кредитор змінив строк повернення кредиту - та визнав його достроковим з 21.11.2009, тобто з дати направлення вимоги. В подальшому ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.12.2007 залишено без розгляду справу про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON], [PERSON] Отже, відповідач вважає, що строк позовної давності про стягнення всієї суми заборгованості з 15.01.2010 (дата отримання вимоги боржником 15.12.2009+30 днів) та становить три роки і закінчився 16.01.2013, а позов до Солом'янського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON], [PERSON] було подано із пропуском позовної давності. Щодо стягнення заборгованості за договором про кредитування поточного овердрафту №001/23504/07/1 від 27.12.2007, відповідач відзначив, що позивач навмисно не вказує за який період виникла заборгованість за договором та на яку дату боржник повинен був сплатити дану заборгованість. Вказане пов'язує з тим, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо примусового стягнення заборгованості. Вважає, що кінцевий строк повернення заборгованості за договором овердрафту становить 31.01.2010, а відтак, строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за договором овердрафту становить 3 роки - до 31.01.2013. Відповідачем [PERSON] також зазначено, що в забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором №ML-001/169/2007 від 27.12.2007 між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку було передано земельну ділянку. 09.08.2013 приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис на договорі іпотеки та звернуто стягнення на земельну ділянку. Вказаний виконавчий напис було скасовано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.08.2014 (набрало законної сили). Відзначив, що зазначеним рішення встановлено, що строк позовної давності на стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором №ML-001/169/2007 від 27.12.2007 сплив ще 16.01.2013, у зв'язку з чим кредиторські вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на примусове стягнення заборгованості не підлягають задоволенню. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №ML-001/169/2007 згідно умов якого, ЗАТ «ОТП Банк» надало [PERSON] кредит в сумі 144142 швейцарських франка 50 сантимів строком по 26 грудня 2027 року (том 1 а.с.8-11). Відповідно до п.1.9.1 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3 та ст.3 цього договору) чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором, ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір поруки №SR-001/169/2007 від 27.12.2007 з [PERSON] (том 1 а.с.20-21) та договір поруки №SR-001/169/2007/1 з [PERSON] (том 1 а.с.24-25), за якими поручителі зобов'язались відповідати за зобов'язаннями позичальника [PERSON] за кредитним договором №ML-001/169/2007 від 27.12.2007 як солідарні боржники. Статтею 1 Договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором з кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Також 27.12.2007 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір №001/23504/07/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), за яким останньому було встановлено ліміт овердрафту в 5000 грн під зобов'язання повернути суму кредиту в межах ліміту та сплатити плату за користування кредитом. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28.05.2010 (том 1 а.с. 38-45) та у відповідності ст.ст. 512,514,1077,1078,1082,1084 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» набуло право вимоги за договором №ML-001/169/2007 від 27.12.2007, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], та договорами поруки №SR-001/169/2007 від 27.12.2007, укладеним з [PERSON] та договір поруки №SR-001/169/2007/1, укладеним з [PERSON] Також згідно з умовами договору факторингу №27/01/12 від 27.01.2012 (том 1 а.с.46-50) та у відповідності до ст.ст.512, 514, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг» прийняло право вимоги за договором №001/23504/07/1 про кредитування поточного рахунку від 27.12.2007, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Станом на 31.03.2015 за кредитним договором №ML-001/169/2007 від 27.12.2007 відповідачам нарахована заборгованість перед позивачем у розмірі 147920 швейцарських франків 23 сантима, що еквівалентно (за офіційним курсом НБУ станом на 31.03.2015 - 24,292968) 3392422 грн 50 коп., яка складається: із залишку заборгованості за кредитом у сумі 139646 швейцарських франків 67 сантимів; суми несплачених відсотків за користування кредитом - 8273 швейцарських франків 56 сантимів, а також пені за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 13115988 грн 17 коп. Також станом на 22.05.2013 заборгованість відповідача [PERSON] за договором №001/23504/07/1 від 27.12.2007 складає 2208,65 грн (том 2 а.с.200-242). Матеріали справи містять досудові вимоги від 31.05.2013 про погашення заборгованості адресовані за кредитним договором №ML-001/169/2007 від 27.12.2007 позичальнику [PERSON] (том 1 а.с.18), поручителям [PERSON] (том 1 а.с.22) та [PERSON] (том 1 а.с.26), де зазначено, що враховуючи допущені позичальником порушення на підставі п.1.9 кредитного договору та, відповідно п.3.1 договору поруки, ТОВ «ОТП Факторинг» вимагає дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. Щодо солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Як передбачено ст. ст.553 -554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 1ст. 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема: на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом (ч.2 ст.98 ЦК України); виконанням (ст.599 ЦК України); переданням відступного (ст.600 ЦК України); зарахуванням (ст.601 ЦК України); за домовленістю сторін (ст.604 ЦК України); прощенням боргу (ст.605 ЦК України); поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України); неможливістю виконання (ст.607 ЦК України); смертю фізичної особи (ст.608 ЦК України); ліквідацією юридичної особи (ст.609 ЦК України). Згідно ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки, слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Дана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 р. (справа №6-53цс14). Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Умовами Кредитного договору встановлений кінцевий строк виконання кредитних зобов'язань 26 грудня 2027 року. Однак позивач направляючи досудові вимоги поручителям та зверненням до Голосіївського районного суду м. Києва 15 березня 2010 року про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів, використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 1.9 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, у зв'язку з чим при зверненні до Солом'янського районного суду м. Києва 15.07.2013 пропустив строк звернення з позовом до суду про стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором №ML-001/169/2007 від 27.12.2007. Відповідачем [PERSON] долучено до матеріалів справи досудову вимогу від 17.11.2009 про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-001/169/2007 від 27.12.2007, яка надійшла йому від АТ «ОТП Банк», де Банк на підставі п.1.9 кредитного договору вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі (139765,45 швейцарських франків заборгованості за кредитом, 2504,04 швейцарських франків заборгованості за відсотками; 7750 грн 78 коп. пені та 75 грн штрафу), протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги (том 1 а.с.214). Зазначена вимога була отримана [PERSON] 21 листопада 2009 року. З позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON], [PERSON], ПАТ «ОТП Банк» звернувся 15 березня 2010 року, однак ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.01.2012 позов ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду (том 2 а.с.131). Згідно із положенням ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Зазначені обставини є визначальними для обрахування строку позовної давності та вирішення питання про відповідальність поручителів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 1.9 договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 17 листопада 2009 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів. Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність ? це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою уповноваженою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, у яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст.252 ? 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами кредитного договору від 27 грудня 2007 року погашення кредиту повинно здійснюватись частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року(справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-20цс14) та від 18 червня 2014 року (справа № 6-61цс14), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Серед іншого, відповідачем [PERSON] долучено до матеріалів справи рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.08.2014, яким позов [PERSON] до ПАТ «ОТП Факторинг Україна», третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено (том 2 а.с.167-172). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2014 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.08.2014 залишено без змін (том 2 а.с.173-176). Судовим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.08.2014 є встановленою обставина та зазначено, що «в судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з неналежним виконанням позивачем зобов'язань за кредитним договором, відповідач скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту, направивши 21.11.2009 позивачу відповідну вимогу, в якій встановив новий термін виконання зобов'язання (30 днів з дня отримання повідомлення). Повідомлення було отримане позивачем 27.11.2009 року. По закінченню тридцяти денного терміну, протягом якого вимога позивача не була виконана, а саме, починаючи з 28.12.2009 року, у відповідача виникло право на стягнення заборгованості». Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із вхідного штемпеля Солом'янського районного суду м. Києва позивач звернувся із вказаним позовом 15.07.2013, а з поштового штемпеля 11.07.2013, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно з ч.3 - ч. 5 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Перебіг строку позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення кредитної заборгованості для позивача почався з наступного дня, який слідує за днем, у якому відповідач здійснив останній платіж у погашення кредитної заборгованості. Позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності і будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску трирічного строку позовної давності, позивач суду не надав і судом таких доказів не здобуто. При цьому із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності позивач до суду не звертався. Поважних причин, які можуть бути підставою для поновлення цього строку, суд не вбачає. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає у зв'язку із пропуском позивачем трирічного строку позовної давності. Оскільки в задоволенні позову відмовляється, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed