Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: скасувати ухвалу 10-ї сесії 3-го скликання народних депутатів ЛМР № 796 від 28.09.2000 р. про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою [ADDRESS] гр. [PERSON], в частині передачі всієї земельної ділянки площею 0,1000 га по [ADDRESS] одноосібно [PERSON], визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий гр. [PERSON], серії [NUMBER], скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № 33881680 від 16.02.2017 року щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею - 0,0572 га, кадастровий номер [NUMBER], скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № 33870807 від 15.02.2017 р., щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею - 0,0286 га, кадастровий номер [NUMBER], скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку № 33871522 від 15.02.2017 р. щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею - 0,0142 га, кадастровий номер [NUMBER], визнати припиненим право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0572 га, кадастровий номер [NUMBER], визнати припиненим право власності [PERSON] на земельну ділянку площею - 0, 0286 га, кадастровий номер [NUMBER], визнати припиненим право власності [PERSON] на земельну ділянку площею - 0,0142 га, кадастровий номер [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] позовні вимоги визнала, вважає такі підставними та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача Львівської міської ради - Скочинська Х.І. проти позову не заперечила та покликається на розсуд суду. Представник відповідача Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради - Паращич В.П. проти позову заперечив в частині скасування рішення про державну реєстрацію, в іншій частині покликається на розсуд суду, надав пояснення, аналогічні, викладеним у письмових запереченнях. Третя особа Відділ держгеокадастру у Львівській області явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду письмові пояснення, в яких зазначає, що при прийнятті рішення покликається на розсуд суду, а тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на, на які вона посилається. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що у 1946 році з території Польщі на територію України було переселено родину [PERSON] та родину [PERSON]. Ці дві родини були переселені в два окремі будинки, які мали один адресний номер та були розташовані на одній земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 589 від 25 листопада 2015 року будинку, який належить позивачу [PERSON], було присвоєно поштову адресу [ADDRESS]. Згідно з архівною довідкою № С-6480 від 09.04.2015 р. в 1946 році за родиною [PERSON] було закріплено житловий будинок та земельну ділянку площею 1,79 га (в тому числі і для ведення присадибного господарства - 0,32 га). Як вбачається із Свідоцтва про право власності на житловий будинок [NUMBER] від 16.01.2004 р. [PERSON] дійсно володіє на праві приватної власності житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 13.02.2004 р. відповідно до Свідоцтва про право на спадщину будинок [ADDRESS] успадкувала [PERSON]. Так, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2843362 від 17.02.2004 р. будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON]. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2876003 від 19.02.2004 р. вбачається, що [PERSON] належить на праві приватної власності будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування №245 від 17.02.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гулид Г.П. 24.03.2004 р. відповідно до Договору дарування частки будинку [PERSON] подарував 1/2 частки будинку [PERSON]. Так, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії №3196896 від 29.03.2004 року [PERSON] належить 1/2 будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], на праві приватної спільної часткової власності. 27.06.2013 р. [PERSON] подарував [PERSON] іншу 1/2 частки будинку відповідно до Договору дарування частки будинку, посвідченого приватним нотаріусом Загвойською Н.І. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №54498844, виданої 03.03.2016 р., власником будинку [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно з архівною довідкою № Т- 25436 від 14.12.2016 р. за родиною [PERSON] в 1946 році було закріплено житловий будинок та земельна площею 1,22 га (в тому числі для ведення присадибного господарства - 0,37 га). 13.02.1996 року відповідно до рішення Пасіки-Зубрицької сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області [PERSON] було проведено реєстрацію житлового будинку [ADDRESS] та видано свідоцтво на право власності на даний житловий будинок № 116 від 10.06.1996 р. 22.01.1997 р. [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла [INFO], успадкував будинок, який належав [PERSON], про що свідчить свідоцтво на право власності на спадщину, посвідчене державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., та стверджується Реєстраційним посвідченям серії КММ № 002681 вид. 04.02.1998 року. Ухвалою Львівської міської ради народних депутатів №796 від 28.09.2000 року було прийняте рішення про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована в [ADDRESS]. На підставі даної ухвали [PERSON] було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Судом встановлено, що земельна ділянка була передана [PERSON] одноосібно, незважаючи на те, що на цій ділянці розташовані два будинки: власником першого був [PERSON], власником другого будинку був [PERSON] 11.03.2009 р. [PERSON] та [PERSON] уклали Договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССО№864947 від 12.03.2009 року). 11.03.2009 р. [PERSON] передав [PERSON] земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Папайло Н.Є. Разом із Договором купівлі-продажу будинку [PERSON] зробив письмову заяву про те, що не заперечує на переведення права постійного користування землею, наданої для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,1000 га, яка розташована на [ADDRESS], [PERSON], яку посвідчив приватний нотаріус Папайло Н.Є. 26.12.2015 р. [PERSON] продав 1/2 належного йому будинку і земельну ділянку 0,1000 га [PERSON], про що свідчить Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Загвойською Н.І. Спірна земельна ділянка неодноразово відчужувалась, а сторони по справі не були сторонами в даних договорах. 01.07.2015 р. [PERSON] продав 1/2 частки належного йому будинку [PERSON] без земельної ділянки, про що свідчить Договір купівлі-продажу 1/2 будинку, посвідченого приватним нотаріусом Загвойською Н.І. Відповідно до витягу, наданого приватним нотаріусом Загвойського Н.І. від 26.12.2015 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку власником земельної ділянки [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], дата державної реєстрації земельної ділянки: 05.03.2015 року, власником земельної ділянки є [PERSON]. У 2017 році [PERSON] розділив належну йому на праві власності земельну ділянку на три окремих ділянки, про що свідчать витяги: - витяг № 80418285 від 15.02.2017 року, кадастровий номер з/д [NUMBER], пл. діл.-0,0286 га; - витяг №80423446 від 15.02.2017 року, кадастровий номер з/д [NUMBER], пл.діл.- 0,0142 га; - витяг № 80472549 від 16.02.2017 року, кадастровий номер з/д [NUMBER], пл. діл. - 0,0572 га. Таким чином два будинки: будинок [ADDRESS], який належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частки будинку - [PERSON] та1/2 частки [PERSON], а також будинок [ADDRESS], який належить на праві приватної власності [PERSON] розташовані на земельних ділянках, які належать [PERSON], про що свідчать вищезгадані витяги. З часу купівлі будинку позивач безперешкодно користується земельною ділянкою, на якій розташований його будинок і користується нею на даний час. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі чи споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею, спорудою, та на ту її частину яка необхідна для її обслуговування. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування тією частиною земельної, на якій вони розміщенні, та частиною ділянки яка необхідна для їх обслуговування. Згідно з ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно правових угод, а право користування - на підставі договору оренди земельної ділянки. При відчужені будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будівлю або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право власності на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі або споруди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля або споруда. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Окрім того, пунктом «е» ч.1. ст. 141 ЗК України. Передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю або споруду. Які розташовані на земельній ділянці. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщенні, без зміни цільового призначення. Відповідно до ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та правочини. За змістом ч. 1,3 ст.626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін. Спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків сторін цього договору. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Згідно з ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно з ч.2 ст.393 ЦК України власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. А відтак суд приходить до висновку, що оскільки на час прийняття ухвали Львівської міської ради про передачу у приватну власність спірної земельної ділянки [PERSON] на даній земельній ділянці було розташовано два житлові будинки, власником одного з яких був [PERSON], то передачею земельної ділянки у власність іншої особи порушувались його законні права та інтереси. У Львівської міської ради не було правових підстав для передачі спірної земельної ділянки у приватну власність [PERSON] одноособово. [PERSON] як власник житлового будинку мав законне право на земельну ділянку, на якій розташований його житловий будинок та на земельну ділянку для обслуговування такого. Всі наступні набувачі житлового будинку, який належав [PERSON], також набували право на користування і володіння земельною ділянкою, на якій розташований даний будинок, з моменту набуття такого у власність. Крім того, всі вони, в тому числі і позивач, добросовісно користувались і користуються спірною земельною ділянкою. Їхнє право ніяким чином не заперечувалось, в тому числі і відповідачами по справі. А відтак ухвала Львівської міської ради №796 від 28.09.2000 р. не може вважатися законною і така підлягає скасуванню в судовому порядку. А оскільки ухвала Львівської міської ради про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] є незаконною, то незаконним є і державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я [PERSON] на підставі вищезгаданої ухвали Львівської міської ради. Підлягає і скасуванню рішення про державну реєстрацію подрібненої на три земельні ділянки спірної земельної ділянки та слід припинити право власності на дані земельні ділянки відповідача. В іншому випадку спірна земельна ділянка переходить в комунальну власність Львівської міської ради, а сторони по справі не позбавлені права претендувати на виділення їм земельних ділянок для обслуговування їхніх житлових будинків у відповідності до норм чинного законодавства. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що доводи позивача викладені у позовній заяві є підставними та підлягають задоволенню. На підставі ст. 11, 15, 16, 316, 377, 386, 393, 626 Цивільного кодексу України, ст. 120 Земельного кодексу України,

Outcome: approved