Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» на його користь 51 418,88 гривень середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року. В позові [PERSON] вказав, що з 19 липня 2012 року по 06 лютого 2018 року він перебував в трудових відносинах з ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння». На день звільнення заборгованість підприємства по нарахованій але не виплаченій йому заробітній платі становила 57 547,57 гривень. Дана сума була стягнута рішенням Ніжинського міськрайонного суду 17 жовтня 2018 року, як і середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 07 лютого 2018 року по 01 липня 2018 року у сумі 38 615,16 гривень. На даний час відповідач не розрахувався з позивачем, таким чином зобов'язання ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» перед [PERSON] по виплаті середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні тривають. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року у сумі 51 418,88 гривень. Ухвалою суду від 08 січня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п'ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, у зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Враховуючи, що відповідачем відзив не подано справа розглянута відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до наступних висновків. Копією наказу № 13-К підтверджується, що трудові відносини між [PERSON] та відповідачем припинилися 06 лютого 2018 року(а.с.9). Відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду від 17 жовтня 2018 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» на його користь 57 547,57 гривень нарахованої але не виплаченої заробітної плати при звільненні та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 26 січня 2018 року по 01 липня 2018 року у сумі 38 564, 16 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідач вимоги Закону не виконав і в день звільнення не провів повного розрахунку, відомостей про виконання рішення суду від 17 жовтня 2018 року суду не надано. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На день розгляду справи відповідачем не подано підтверджень того, що заборгованість перед [PERSON] відсутня. Статтею 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Як вбачається з матеріалів справи, заробіток позивача за останні два календарні місяці роботи становить 8837,71 гривень, при цьому ним було відпрацьовано 41 день, отже середньоденний заробіток становить - 401,71 гривень. [PERSON] просить стягнути середньоденний заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року, що становить 128 робочих днів, таким чином, виходячи з розрахунку 128(робочих днів) ? 401,71 (сума середньоденного заробітку), до стягнення підлягає 51 418,88 гривень. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь витрат по оплаті правової допомоги, але будь яких доказів про наявність таких витрат, як і розрахунку, суду не було надано, у зв'язку з чим дана вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 768 гривні 40 копійок у дохід держави.

Outcome: approved