Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що з відповідачем уклав шлюб 26.12.2002 року. В період шлюбу в подружжя народилися діти: [PERSON] , народження [INFO] та [PERSON] , народження [INFO] . Вказує, що на протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони мають зовсім протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Позивач зазначає, що відповідач постійно нехтує сімейним цінностями, таким як повага до чоловіка, піклування та створення в сім`ї доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери. З її боку та за її ініціативи між подружжям постійно виникають сварки свідками яких нерідко стають діти, а це негативно впливає на взаємовідносини в сім`ї та кожен раз спричиняє позивачу та їх спільним дітям душевні страждання. Крім того, зазначає [PERSON] , з метою нав`язати йому своє бачення проблемних питань відповідач іноді припускається до необгрунтованих звинувачень в невірності чоловіка, безгосподарності та інших гріхах. Останнім часом сварки стали нормою життя, що в кінцевому результаті призвело до того, що позивач залишив батьківський будинок та проживає окремо в іншому помешканні. За переконанням [PERSON] подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, оскільки на грунті сімейно-побутових проблем виникла неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. На даний момент ведення між подружжям спільного господарства остаточно припинено. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати з відповідачем, спір про поділ спільного нажитого майна відсутній, а питання аліментів вирішено в добровільному порядку. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити в підготовчому судовому засіданні, просив суд шлюб розірвати, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2002 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження (а.с.5). Від спільного проживання мають дітей: [PERSON] , народження [INFO] та [PERSON] , народження [INFO] (а.с.6,7). Сторони однією сім`єю не проживають, сім`я фактично розпалась та миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося через втрату взаємних почуттів, неприязь один до одного, постійні сварки та непорозуміння, що з часом призвели до припинення шлюбних відносин. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідач заявляла про залишення їй прізвища - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з позивачем.

Outcome: approved