Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням інфляції та виплатити плату за надурочну роботу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в період з 17 грудня 2010 року до 01 вересня 2015 року працювала в КЗ ««Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради». 01 вересня 2015 року вона була змушена звільнитися з займаної посади у звязку зі скороченням штату. За 2012-2015 роки роботи на вказаному підприємстві заробітна плата за надурочну роботу позивачеві не виплачувалась, внаслідок чого утворилась заборгованість. Крім того, позивач просить суд стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням індексу інфляції. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача позов визнав в частині стягнення заробітної плати за період з 2011 року по 2015 рік у розмірі 2\~094,06 грн., про що надав відповідні заперечення та довідку щодо перерахованої суми заборгованості. Суд, заслухавши думку сторін, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню за таких підстав. З 17 грудня 2010 року до 01 вересня 2015 року позивач працювала в КЗ ««Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради» на посаді сторожа. (а.с.15). 01 вересня 2015 року позивач була звільнена з підприємства у звязку зі скороченням штату. У відповідності до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати робітнику оформлену трудову книжку та здійснити з ним розрахунок у встановлені ст. 116 КЗпП України строки. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх належних йому від підприємства сум здійснюється в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк сплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п.п. 20,25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Розглядаючи вимоги в частині стягнення з Комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради плату за надурочну роботу, суд приходить до висновку, що при розрахунку з позивачем помилково не було враховано подвійну оплату за роботу у святкові дні та оплачено за цю роботу лише в розмірі окладу за вищезазначений період, а тому стягненню підлягає сума у розмірі 2\~094,06 грн. Розглядаючи вимоги в частині стягнення з Комунального закладу «Дніпропетровський коледж культури і мистецтв» Дніпропетровської обласної ради середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку з урахуванням інфляції суд приходить до висновку про можливість задоволення вказаних вимог частково, в частині виплати компенсації втрати частини заробітної плати, яка провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», починаючи с дати звільнення 01.09.2015 до моменту здійснення фактичного розрахунку з [PERSON] по сумі заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки згідно з правовою позицією ВСУ у справі № 6-43цс14 компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсується присуджена за рішенням суду сума заробітної плати за роботу у вихідні дні, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням судового рішення. Установлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобовязання не застосовується до трудових відносин, які виникли у звязку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням інфляції та виплати плати за надурочну роботу є обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними у судовому засіданні та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 47, 116-117 КЗпП України,

Outcome: partial