Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 16.03.2002 року; малолітніх дітей [PERSON] , 2012 року народження та [PERSON] , 2004 року народження залишити для подальшого проживання з батьком. В обгрунтування позовних вимог вказано, що впродовж останніх місяців подружжя не може проживати як сім`я, виконувати сімейні обов`язки, сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, на підставі чого позивач дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу. Водночас, позивач зазначив, що за домовленістю сторін, спільні діти залишаються на проживання з позивачем. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.03.2021 року у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року за № 731-ІХ, визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п. 3 Розділу XII ЦПК України). Позивач копію ухвали про відкриття провадження отримав 26.03.2021 року. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження та матеріали позовної заяви отримала 26.03.2021 року. Відзиву від відповідача на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву, про призначення розгляду справи в судовому засіданні не надходило. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 16.03.2002 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №469 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2012 року народження (а.с. 9, 10). Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з викладеного, а також враховуючи, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, зі своєї сторони позивач не має наміру зберегти шлюб, вважає, що примирення між сторонами не можливе, скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою. Відповідно до частин 1-2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як вбачаться з матеріалів справи сторони, їх неповнолітні діти, проживають разом за адресою: [ADDRESS] ., у позові [PERSON] вказав, що за домовленістю сторін, спільні діти залишаються на проживання з позивачем, а відтак відсутні підстави вважати, що між сторонами наявний спір про місце проживання дітей. В цій частині суд відмовляє в задоволенні позову. Позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial