Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON], РНОКПП [NUMBER], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по вулиці Широка (колишня назва вулиці Енгельса), будинок № 46 в селі Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області та складається з: житлового будинку - літ. А, загальною площею 71,7 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м.; сіней - літ. а; літньої кухні - літ. Б; сараїв - літ. В,Д;З; гаражу літ. Г; навісів літ. Е,Ж,Н; літнього душу літ. И; погрібу літ. К; вбиральні - літ. Л; колодязю №1; огорожі - № 2-3, воріт - №4, калітки - №5 в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON], померлого 17 травня 2016 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 травня 2016 року помер батько позивача - [PERSON]. Заповіту померлий не залишив, за законом позивач є єдиним спадкоємцем, який бажає отримати спадщину. Після смерті батька позивач звернувся до нотаріальної контори, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок № 46, що знаходиться по вул. Широка (колишня назва вулиці Енгельса), в с. Знаменівка, нотаріусом позивачу відмовлено із посиланням на те, що спадкоємцем надано свідоцтво про смерть [PERSON] та свідоцтво про право особистої власності на спадковий будинок, видане 03 жовтня 1988 року Новомосковською райрадою на імя (російською) [PERSON]. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №76961916 від 26 грудня 2016 року на підставі вищезазначеного свідоцтва 18 серпня 2003 року право власності на згаданий будинок зареєстроване за [PERSON], тобто наявні відмінності в імені та по батькові власника будинку і спадкодавця, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. В звязку з чим позивачу нотаріусом розяснено, що питання оформлення спадщини на зазначене майно може бути вирішено за зверненням до суду. Вважає, що відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо власника [PERSON] внесені помилково, адже свідоцтво про право власності на даний житловий будинок було видане саме (російською) [PERSON], що є ідентичним паспорту батька позивача російською мовою «Верещагин Михаил Моисеевич». Крім того, на вказаному свідоцтві наявна інформація Новомосковського БТІ від 03.10.1988 р. про реєстрацію права власності на будинок саме за «Верещагиным Михаилом Моисеевичем». А 17 листопада 1988 року «Верещагину Михаилу Моисеевичу» видано технічний паспорт на буд. №46 по вул. Енгельса в с. Знаменівка. Крім того, саме [PERSON] 28 жовтня 2009 року видано і державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування даного будинку, саме у паспорті померлого стояв штамп з відміткою про його реєстрацію у буд. №46 по вул. Енгельса в с. Знаменівка тощо. Крім того, жодного іншого власника будинку, крім померлого до цього часу не було, як і не вчинялося жодної угоди щодо будинку. Позивач до суду не з`явився. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно з якою просив розглянути справу за відсутності представника. Не заперечив проти задоволення позову. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника, відповідно до змісту якої, третя особа не заперечила проти позовних вимог. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Матеріали справи свідчать, що 17 травня 2016 року помер [PERSON] /а.с.9/, батько позивача /а.с.7, 8/. Матеріали спадкової справи, отриманої на запит суду вказують, що заповіту померлий не залишив, за законом позивач є єдиним спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини. Листом нотаріуса від 26 грудня 2016 року № 2340/02-14 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок № 46, що знаходиться по вул. Широка (колишня назва вулиці Енгельса), в с. Знаменівка, нотаріусом позивачу відмовлено із посиланням на те, що спадкоємцем надано свідоцтво про смерть [PERSON] та свідоцтво про право особистої власності на спадковий будинок, видане 03 жовтня 1988 року Новомосковською райрадою на імя (російською) [PERSON]. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №76961916 від 26 грудня 2016 року на підставі вищезазначеного свідоцтва 18 серпня 2003 року право власності на згаданий будинок зареєстроване за [PERSON], тобто наявні відмінності в імені та по батькові власника будинку і спадкодавця, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. В звязку з чим позивачу нотаріусом розяснено, що питання оформлення спадщини на зазначене майно може бути вирішено за зверненням до суду. Водночас, як свідчить свідоцтво про право власності на житловий будинок № 46, що знаходиться по вул. Широка (колишня назва вулиці Енгельса), в с. Знаменівка від 03 жовтня 1988 року, зареєстроване в реєстрову книгу за № 799-3, власником будинку є (російською) «Верещагин Михаил Моисеевич», що є ідентичним імені, вказаному в паспорті померлого російською мовою «Верещагин Михаил Моисеевич». Крім того, на свідоцтві по право особистої власності на житловий будинок наявна інформація Новомосковського БТІ від 03.10.1988р. про реєстрацію права власності на будинок саме за «Верещагиным Михаилом Моисеевичем». А 17 листопада 1988 року «Верещагину Михаилу Моисеевичу» видано технічний паспорт на буд. №46 по вул. Енгельса в с. Знаменівка. Крім того, саме [PERSON] 28 жовтня 2009 року видано і державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування даного будинку, саме у паспорті померлого стояв штамп з відміткою про його реєстрацію у буд. №46 по вул. Енгельса в с. Знаменівка тощо. При цьому у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відомості щодо власника - [PERSON] містять інформацію про підставу виникнення права власності, яка є свідоцтво про право власності р.№ 799-3 від 03 жовтня 1988 року, тобто свідоцтво, яке підтверджує власність саме [PERSON]. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту набуття спадкодавцем за життя права власності на житловий будинок, здійснення державної реєстрації права власності під час внесення запису до Єдиного державного реєстру із помилкою щодо власника, неможливість виправлення помилки внаслідок смерті особи, яка є власником та може бути заявником до органу Державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, відсутність можливості захисту порушеного та не визнаного права іншим шляхом, прийняття позивачем спадщини, відсутність факту подання заяви іншими особами, які мають право на спадкування за законом у встановлений ст.1270 ЦК України строк, відсутність доказів на підтвердження відчуження спадкодавцем нерухомого майна на користь третіх осіб до часу відкриття спадщини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved