Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є власником 7/48 частин житлового будинку [ADDRESS], а саме: веранда літ. «3-1», площею 12,8кв.м., сіни літ. «З-ІІ» площею 3,2 кв.м., кімната літ. «3-2» площею 23,6 кв.м. Крім того у приватній власності позивача перебуває земельна ділянка 0,0042 га під частиною будинку та 0,0176 га присадибна ділянка (город), загальною площею 0,0218 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З 2006 року в частину будинку позивача без дозволу заселилися відповідачі. З 2006 року позивач не може потрапити до свого житла, так як відповідачі завели собаку у дворі та поставили свої замки, ключів від яких він не має, до житла його не впускають, двері не відчиняють. Просив зобов'язати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні права власності щодо вільного володіння, користування та розпорядження 7/48 частинами житлового будинку [ADDRESS], а саме веранда літ. «3-1», площею 12,8кв.м., сіни літ. «3-ІІ» площею 3,2 кв.м., кімната літ. «3-2» площею 23,6 кв.м шляхом передачі ключів від цієї частини будинку [PERSON]; виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 7/48 частин житлового будинку [ADDRESS] а саме веранди літ. «3-1», площею 12,8 кв.м., сіней літ. «3-ІІ» площею 3,2 кв.м., кімнати літ. «3-2» площею 23.6 кв.м; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000 гривень; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. В ході розгляду справи до участі у ній в якості третьої особи на стороні відповідачів було залучено [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Додатково пояснив, що заселився в 2002 році в спірну частину будинку з дозволу позивача за усною домовленістю з його матір'ю - [PERSON] Третя особа [PERSON] в судовому засіданні вважала, що позов задоволенню не підлягає. Пояснила що спірну частину будинку купили її батько та вона за свої гроші та оформили на брата - позивача по справі за умови, що в цієї частині будинку буде проживати її син з сім'єю до зносу будинку. В травні 2002 року син заселився в будинок, зробив ремонт, оплачує комунальні послуги та податок на землю. Після смерті батька брат став вимагати у сина плату за те, що він проживає в його частині будинку. Зараз брат вимагає виселитися сину, але іншого житла у нього немає. Син з сім'єю зареєстровані в її частині будинку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що його знайомий - позивач по справі біля 5 років тому пообіцяв, що здасть йому житло, але потім відмовив, бо там живе його племінник. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її батьку - позивачу по справі, належить частина будинку по [ADDRESS], де зареєстровані вона з дитиною та батько. Її двоюрідний брат самовільно вселився в частину будинку і вона та її батько не можуть потрапити до житла та жити там. Відповідачі відмовляються виселитися. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку (а.с.63-64), причини неявки суду не відомі, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача [PERSON], третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 14 грудня 2001 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Куранковою О.М. за реєстровим № 3130, зареєстрованого Чернігівським МБТІ 29 травня 2002 року в реєстровій книзі № 191 за реєстровим № 4123, останній прийняв в дар 7/48 частин дерев'яного житлового будинку площею 127,4 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 1717,0 кв.м.; по заяві власника відчужується: веранда літ. «3-1», площею 12,8 кв.м., сіни літ. «3-ІІ» площею 3,2 кв.м., кімната літ. «3-2» площею 23,6 кв.м (а.с.9). Крім того, відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.02.2006. вбачається, що [PERSON] на формі приватної власності належить 7/48 частин вказаного будинку (а.с.10). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER] від 29.07.2004 вбачається, що у власності позивача по [ADDRESS], перебуває земельна ділянка 0,0042 га під частиною будинку, та 0,0176 га присадибна ділянка (город), загальною площею 0,0218 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.15). Відповідно до домової книги вбачається, що в 7/48 частини домоволодіння по [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.49-50). [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в 1/16 частини домоволодіння по [ADDRESS] (а.с.68-72). Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи зібрані докази по справі суд вважає, що позивач як власник 7/48 частин будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], має право на володіння та користування спірним будинком, відсутність ключів від вхідних дверей та наявність у ньому речей відповідачів, перешкоджає позивачу в користуванні та володінні власністю, тому суд вважає за необхідне Усунути перешкоди [PERSON] у здійсненні права власності щодо вільного володіння, користування та розпорядження 7/48 частинами житлового будинку [ADDRESS], а саме веранда літ. «3-1», площею 12,8 кв.м., сіни літ. «3-ІІ» площею 3,2 кв.м., кімната літ. «3-2» площею 23,6 кв.м, шляхом зобов'язання [PERSON], [PERSON], [PERSON] передати ключі від цієї частини будинку [PERSON]. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 155 Житлового Кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідачі вселилися в частину спірного будинку, який належить позивача, без його згоди, крім того вони не є членом сім'ї позивача, договір найму житла між ними не укладався, а отже будь-які правові підстави для набуття права користування житловою площею будинку у них відсутні. Виходячи з наведеного вище, враховуючи, що [PERSON] є власником спірної частини будинку, тому відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, його порушене право підлягає захисту заявленим способом - шляхом виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 7/48 частин житлового будинку [ADDRESS] а саме веранди літ. «3-1», площею 12,8 кв.м., сіней літ. «3-ІІ» площею 3,2 кв.м., кімнати літ. «3-2» площею 23,6 кв.м. Згідно ст.ст. 23, 1167 Цивільного Кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В судовому засіданні позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, тому з таких підстав позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. - по 81,20 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial