Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача одноразову допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків в сумі 36335,31 грн., судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2700 грн. В обґрунтування позову зазначено, що при звільненні відповідачем не була виплачена одноразова допомога в розмірі трьох середньомісячних заробітків. При зверненні до позивача з заявою про виплату вказаної допомоги, відповідачем було відмовлено у виплаті у звязку з відсутністю грошових коштів, оскільки витрати одноразової допомоги віднесені на валові витрати підприємства. Розмір одноразової допомоги складає 36335,31 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, в обґрунтування вимог посилалась на доводи, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, усно та письмово зазначив, що оплата праці особового складу Державної ВГРС у вугільній промисловості, в т.ч. і особового складу Другого ВГРЗ здійснюється на підставі Положення про грошове забезпечення особового складу ДВГРС, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 16.08.2002 № 484 та зареєстрованого у Міністерстві 05.11.2002 за № 870/7158. Відповідно до зазначеного нормативно правого акту виплата одноразової допомоги при звільненні особовому складу не передбачена. Колективний договір Другого ВГРЗ на 2016-2020 роки передбачає виплату одноразово лої допомоги при звільненні лише у разі наявності коштів на ці цілі. Умови контракту (розділ, що регулює оплату праці), укладеного між сторонами не містить в особі обовязку відповідача щодо виплати допомоги у звязку із звільненням. Підписуючи контракт, працівник погодився з такими умовами оплати його праці. Заперечував проти задоволенні позовних вимог. Крім того, вважає, що вимоги про стягнення витрати на правничу допомогу не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем. Наказом № 175к к від 26.12.2017 позивач був звільнений за ст. 39 КЗпП України, за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію /а.с.15/. Відповідно до п. 6.8 Колективного договору 2016 - 2020 р.р., підписаного між відповідачем та Первісною профспілковою організацією незалежної профспілки гірників України 2ВГРЗ робітнику, який має право на пенсію за віком, при першому звільнені вихідна допомога виплачується лише за наявності коштів, передбачених на цю мету законами про державний бюджет на відповідний рік і Планом використання бюджетних коштів (а.с.31). На підставі ст.16 КЗпП України умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Аналогчна вимога міститься і у ст.5 ч.2 Закону України «Про колективні договори у угоди» - умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Згідно зі\~ст. 44 КЗпП України\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті\~36\~та пунктах 1, 2 і 6 статті\~40\~цього\~Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Таким чином, виплата вихідної допомоги при звільненні за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію ст.44 КЗпП України не передбачена, тому наведена умова Колективного договору відповідача є додатковою соціальною гарантією для працівників, яка (умова) не погіршує становище працівників, - тобто є дійсною. Статтею 81 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано доказів виділення у 2017 р. грошових коштів на виплату вихідної допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію відповідним законом про державний бюджет та наявність коштів на цю мету у Плані використання бюджетних коштів відповідача. Натомість, згідно наданих представником відповідача довідок грошова допомога за вислугу років при першому звільненні у звязку з досягненням пенсійного віку відповідачем у 2015-2018 р.р. не виплачувалася, тому що це не було передбачено Планом використання бюджетних коштів. Відсутній відповідний рядок видатків у самому Плані на 2017 та 2018 роки. За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні, відмова у виплаті передбаченої Колективним договором вихідної допомоги є правомірною. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed