Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - кв.59, загальною площею 48 кв.м., житловою площею 28,70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом проведення торгів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в порядку, визначеному законом України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML -016/096/2008 від 21.08.2008 р., яка станом на 20.04.2016 р. становить по тілу кредиту - 10487,94 доларів США, що на день проведення розрахунку становить 266849,67 гривень за офіційним курсом НБУ, по пені за прострочення виконання зобов»язань в розмірі 590524,04 гривні, що разом складає 857373,71 гривень на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; зобов»язання передати нерухоме майно, що є предметом іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна», якому надати право: а)заміняти замки, охоронні пристрої та обладнання; б) отримувати в будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, нотаріусів, будь-які документи, необхідні для здійснення управління предметом іпотеки за рішенням суду; в) укладати, змінювати, розривати договори найму предмета іпотеки, управляти майном, зберігати та охороняти його, отримувати орендні платежі, будь-які інші платежі з управління предмета іпотеки з направленням їх на погашення заборгованості, за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.08.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», правонаступником в свою чергу якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № ML-016/096/2008, відповідно до умов якого Позичальник отримав кредит в розмірі 15000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 6,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Кредит надано на придбання нерухомого майна і перерахований а поточний рахунок Позичальника, відкритий у Банку. Позичальник зобов»язався, в строки, передбачені Кредитним договором, повернути кредит, сплатити нараховані відсотки та виконати всі інші зобов»язання, передбачені договором. Позивач посилається на те, що [PERSON] не виконав належним чином свої зобов»язання за Кредитним договором, в зв»язку з чим на підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26.11.2014 р. з нього стягнуто на користь «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № ML -016/096/2008 в розмірі 10487,94 доларів США та пеню в сумі 17708,60 гривень. Станом на день звернення до суду заборгованість погашена не була. В забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором № ML -016/096/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] був укладений Договір іпотеки, предметом якого є [ADDRESS]. Згідно з п.2.1 Іпотечного договору іпотека забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо сплати Боржником кожного і всіх його платіжних зобов»язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії. В зв»язку з невиконанням Позичальником належним чином своїх зобов»язань позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, за Кредитним договором та зобов»язати відповідача [PERSON] предмет іпотеки в управління позивачу. Представник позивача в судове засідання не з»явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність та надав свою згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з»явились, повідомлялись судом належним чином за місцем проживання. Судові повістки повернулись до суду за закінчення строку їх зберігання. На підставі положень ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенюю з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.08.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № ML-016/096/2008, відповідно до умов якого Позичальник отримав кредит в розмірі 15000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 6,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). Кредит надано на придбання нерухомого майна і перерахований а поточний рахунок Позичальника, відкритий у Банку. Позичальник зобов»язався, в строки, передбачені Кредитним договором, повернути кредит, сплатити нараховані відсотки та виконати всі інші зобов»язання, передбачені договором. 22.01.2009 р. між [PERSON] та Банком було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, відповідно до якої були внесені зміни до Кредитного договору, а саме Графік платежів викладено в новій редакції. В забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором № ML -016/096/2008 між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна») та [PERSON] був укладений Договір іпотеки, предметом якого є [ADDRESS]. Згідно з п.2.1 Іпотечного договору іпотека забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо сплати Боржником кожного і всіх його платіжних зобов»язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом терміну його дії. 27.05.2011 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений Договір про відступлення права вимоги, у т.ч. за Кредитним договором, укладеним з [PERSON], та всіма договорами забезпечення. Як встановлено судом, в зв»язку з неналежним виконанням своїх зобов»язань з боку [PERSON], за Кредитним договором Банк звернувся до нього з вимогою про дострокове погашення Кредитної заборгованості. На підставі рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26.11.2014 р. з [PERSON] стягнуто на користь «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № ML -016/096/2008 в розмірі 10487,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості становило 122915,60 гривень та пеню в сумі 17708,60 гривень. Станом на день звернення до суду заборгованість Позичальником на виконання рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26.11.2014 р. погашена не була. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20.04.2016 р. заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становить 10487,94 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку становив 266849,67 гривень, та пеня за прострочення виконання зобов»язань в розмірі 590524,04 гривні, а вього 857373,71 гривня. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Порядок проведення прилюдних торгів визначено ст. ст. 41-47 Закону України «Про іпотеку». Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 43 Закону визначено, що прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення. Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. У разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Така правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15, що узгоджується з положеннями Закону України «Про іпотеки». Враховуючи викладене, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Однак, при ухваленні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд враховує, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Установлений даним Законом України мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Суду не надано доказів, що квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є предметом іпотеки, не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відтак, рішення суду не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Звертаючись до суду позивач просить не лише звернути стягнення на предмет іпотеки, але і зобов»язати [PERSON] передати нерухоме майно, що є предметом іпотеки в управління позивачу. Відповідно до ст.34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. З огляду на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вимоги позивача про передачу предмета іпотеки в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна», на думку суду, є передчасними і не можуть бути задоволені, оскільки у разі передачі майна в управління у спосіб, заявлений позивачем, Іпотекодавець буде позбавлений можливості вільно користуватись майном до виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах та вирішення питання щодо виселення. Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі положень ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати у справі на користь позивача.

Outcome: partial