Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідач, в якій просить суд змінити розмір аліментів, які утримуються з нього на користь [PERSON], на утримання дитини [PERSON], [INFO], зменшивши їх розмір з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що він не працює, являється інвалідом ІІ групи та отримує пенсію, більша частина якої утримується на сплату аліментів на утримання дитини. Коштів, які залишаються після відрахування не вистачає, оскільки йому також необхідно проходити курс лікування у звязку із захворюванням. В судове засідання позивач, [PERSON], не зявився, про час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Раніше в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник позивача, [PERSON], в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та прохала суд їх задовольнити, посилаючись на те, що її син [PERSON], є інвалідом другої групи з ураженням опорно-рухового апарату та перебуває на Д-обліку, має ряд побічних захворювань (в тому числі язву 12-палої кишки та переніс вже декілька операцій), страждає на хронічний гепатит, має вади зору, а тому працювати не має змоги і сплачувати аліменти в тому розмірі, що визначив суд не має можливості. Він допомагає дитині добровільно, окрім обовязкової сплати аліментів, тобто надає допомогу у придбанні одягу для дитини не тільки для школи, а й у повсякденному житті . Відповідач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та прохає їх задовольнити. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 липня 2017 року з [PERSON], [INFO], стягнуто на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.17). Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Із звіту про здійснені відрахування та виплати Управління праці та соціального захисту населення в Лозівському районі Харківської області вбачається, що з [PERSON] на підставі виконавчого листа, виданого Лозівським міськрайонним судом Харківської області стягуються аліменти за період з грудня 2017 року по лютий 2018 року в сумі 888 грн.50 коп. (а.с.18). Із довідки Управління праці та соціального захисту населення Лозівського району Харківської області про отримання (неотримання) допомоги від 29.03.2018 року, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Лозівського району Харківської області та отримує допомогу, як інвалід 2 групи, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю», яка призначена у розмірі 1452 грн. На підтвердження свого матеріального становища позивачем були надані копії наступних документів: копія довідки МСЕК, медичні документи, довідка про доходи (а.с.7-16,18). Відповідно до ст.180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181\~СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст.141\~СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.2 ст.182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Суд, враховуючи матеріальне становище сторін, позиції відповідача, який не заперечував проти зменшення розміру стягуваних аліментів, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, а також потреби дитини; рівень споживчих цін на продукти харчування та предмети одягу, вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та зменшення розміру аліментів з 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п.23 Постанови Пленуму\~ВСУ від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст.12, 82\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. За таких обставин, суд вважає за необхідне звільнити позивача від сплати судового збору.

Outcome: approved