Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що їй [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 08.08.2019 належить будинок [ADDRESS] , як єдиному повноправному власнику. Згідно довідки про склад сім`ї виданої Управлінням «Центр надання адміністративних послуг Веседівської селищної ради від 05.02.2021 року № 217 в будинку [ADDRESS] зареєстровані: 1. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 05.10.2012 року. 2. [PERSON] . [INFO] , зареєстрований з 05.10.2012 року. [PERSON] є колишнім чоловіком, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 13.03.2019 серія [NUMBER] , згідно вказаної адреси не мешкає останні два роки, в наслідок розірвання шлюбу та продажу своєї частки домоволодіння згідно вказаного вище договору. Згідно попередньої інформації [PERSON] мешкає зі своїми батьками по [ADDRESS] . Після оформлення договору купівлі продажу відповідач [PERSON] забрав особисті його речі та звільнив домоволодіння. В подальшому та до теперішнього часу позивач неодноразово зверталася до [PERSON] з вимогою про виписку з адреси домоволодіння, так як факт реєстрації останнього порушу її право об`єктивно формувати субсидію та оплачувати комунальні послуги. Позивач у судове засідання не з`явився. Надав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду та винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням положень ст.280 ЦПК України та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі продажу частки житлового будинку належить будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку був зареєстрований та проживав її колишній чоловік - відповідач [PERSON] . З 2019 року шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем були офіційно припинені. Останні два роки [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не мешкає. У зв`язку з тим, що Відповідач добровільно не вживає заходів щодо зняття себе з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , це призводить до порушення вимог ст.ст. 317, 319 ЦК України оскільки, позивач будучи власником вказаного нерухомого майна, не може в повній мірі володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено6-тимісячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини,а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня,зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved