Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: [ADDRESS]. При цьому посилається на те, що квартира [ADDRESS], до [INFO] року належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 квітня 1994 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. [INFO] р. [PERSON] помер. За життя ним був складений заповіт на користь [PERSON] та [PERSON], який охоплює все спадкове майно. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2015 року у справі № 522/18088/15-ц за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO] року. [PERSON] проживала разом з [PERSON] до його смерті без реєстрації у квартирі за адресою: [ADDRESS] більше десяти років та користувалися нею безперервно протягом цього ж строку. Відповідачі ж по справі не проживають у квартирі [ADDRESS] з 1998 року. Оскільки впродовж всього часу після смерті батька [PERSON] володіє і користується квартирою, якою її батько заволодів на підставі договору, тому вважає, що набула право власності на неї за набувальною давністю. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали суду заяву про те, що позов підтримують та просять розглянути справу за їх відсутністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, направили на адресу суду заяви про визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 квітня 1994 року розпорядженням органу приватизації № 38209 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передано у власність квартиру [ADDRESS] [PERSON] до моменту смерті батька - [PERSON] проживала разом з ним без реєстрації у квартирі за адресою: [ADDRESS]. До моменту смерті батька позивача, останні проживали у вищезазначеній квартирі удвох більше десяти років та користувалися нею безперервно протягом цього ж строку, що підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних послуг. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті позивач залишилася проживати у квартирі [ADDRESS] [PERSON], що помер [INFO] р., залишив на користь [PERSON] та [PERSON] заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік\~О.В. 25 листопада 2013 року, який охоплює все спадкове майно. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2015 року у справі № 522/18088/15-ц за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO] року. [PERSON] та [PERSON] не проживають у [ADDRESS] з 1998 року. При переїзді відповідачів між [PERSON] та [PERSON] 23 січня 1998 року був укладений договір зберігання належної [PERSON] та [PERSON] частини квартири [ADDRESS], за умовами якого [PERSON] зобов'язувався зберігати майно, передане йому [PERSON] від власного імені та як законного представника [PERSON], і повернути це майно в цілості на першу вимогу останніх в межах строку дії договору. Протягом строку дії даного договору на [PERSON] покладався обов'язок підтримувати належний технічний стан квартири, здійснювати її ремонт у разі необхідності, а також право нею користуватися та володіти. Договір зберігання був укладений строком на 1 (один) рік. Відповідно до ч. 3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 визначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК України). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. Строк дії договору зберігання 2/3 частини квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] від власного імені та як законного представника [PERSON] закінчився 23 січня 1999 року. До настання даної дати від відповідачів не надходили вимоги щодо повернення зі зберігання належних їм частин спірного нерухомого майна. У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що з 24 січня 1999 року починається перебіг строку позовної давності за відповідними вимогами, який становить 3 (три роки) та закінчується 24 січня 2002 року. Судом встановлено, що [PERSON] як правонаступник [PERSON] володіє квартирою [ADDRESS] якою заволодів померлий на підставі договору, більше як 15 років. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). (п. 14 Постанови). Позивач використовує вказане нерухоме майно в особистих потребах, за свої кошти та власною працею утримує квартиру, проводить ремонтні роботи, тобто більше 15 років фактично володіє спірним нерухомими майном. За таких обставин, відповідно до положень ч. 3 ст. 344 ЦК України, за позивачем слід визнати право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак враховуючи, що позивач в позовній заяві не просить покласти судові витрати на відповідачів, то суд за таких обставин вважає за можливе не стягувати понесені позивачем судові витрати з відповідачів по справі. На підставі наведеного, ст. 344 ЦК України,

Outcome: approved