Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 19 червня 2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 4200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач надав згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складає між сторонами договір. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконує, у звязку з чим станом на 30 червня 2015 року виникла заборгованість у загальному розмірі 13575,16 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2615,68 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6670,71 грн.; заборгованості по комісії та пені в розмірі 3166,14 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) в розмірі 622,63 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, але завчасно надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і зазначила, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду, у звязку з чим просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Також пояснила, що останній раз у неї з картки було перераховано кредитні кошти у 2009 році, після цього вона жодних повідомлень від позивача не отримувала і вважала кредит погашеним. Прізвище її на час укладення кредитного договору було «Колінько», в подальшому у звязку з реєстрацією шлюбу прізвище змінене на «Абдуллаєва», на даний час шлюб розірвано і її прізвище «Колінько». Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: копія заяви відповідача на отримання кредиту; копія Умов та правил надання банківських послуг; розрахунок заборгованості за кредитним договором; копія паспорту відповідача; копії правовстановлюючих документів позивача; платіжне доручення про сплату судового збору, копія судового рішення про зміну прізвища відповідача з «Абдуллаєвої» на «Колінько». Таким чином, суд, заслухавши пояснення відповідача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора забовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією письмової заяви відповідача від 19 червня 2008 року на отримання кредиту та копією Умов та правил надання банківських послуг, де викладені всі істотні умови укладеного між сторонами кредитного договору. З розрахунку заборгованості вбачається факт невиконання відповідачем умов кредитного договору та наявність заборгованості за кредитом, комісії та штрафних санкцій станом на 30 червня 2015 року у загальному розмірі 13575,16 грн. Отже, факт невиконання відповідачем умов кредитного договору доведений і розмір заборгованості за кредитним договором є встановленим. Сам відповідач факту його перебування у договірних правовідносинах з позивачем не оспорювала, як не оспорювала і факт наявності у неї заборгованості за кредитним договором, у звязку з чим дані факти є встановленими згідно ч.1 ст.61 ЦПК України. Однак з матеріалів справи вбачається, що позивачем пропущена позовна давність, про що також було зазначено відповідачем у судовому засіданні. Так, у відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встовлюється тривалістю у три роки. У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК України. З п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а у разі, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Судом встановлено, що кредитний договір був сторонами укладений 19 червня 2008 року строком на 12 місяців, у звязку з чим строк його дії спливає 19 червня 2009 року, однак, оскільки жодна із сторін договору не проінформувала іншу сторону про припинення його дії, кредитний договір був автоматично пролонгований ще на 12 місяців, тобто до 19 червня 2010 року, після чого строк виконання договору сплив у звязку з закінченням строку його дії. Оскільки між сторонами в порядку ст.259 ЦК України домовленості щодо зміни тривалості позовної давності не було досягнуто, на дані правовідносини поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки, перебіг якої починається зі спливом строку виконання зобовязання, тобто з 19 червня 2010 року. Отже, у даному випадку позовна давність для звернення позивача до суду закінчується 19 червня 2013 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом 14 липня 2015 року, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн. стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed