Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, після збільшення якого остаточно просить суд стягнути з відповідачів суму боргу за договором позики, а саме 12500,00 грн. - основна сума боргу, проценти від суми позики на підставі ч.1 ст.1048 за період з 01.04.2017року по 30.10.2017року в розмірі 946,43 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу на підставі ст. 625 ЦК України за період з 13.04.2017року по 30.10.2017року в розмірі 204,45 грн. та інфляційні витрати за час прострочення виконання грошового зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 750,00 грн. Позивач та його представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги фактично визнав, однак зазначив, що одразу повернути всю суму боргу він не може за відсутності коштів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено та визнано відповідачам в судовому засіданні, що останній 01.04.2017року отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 12 500, 00 грн. Отримання відповідачем зазначених коштів підтверджується розпискою від 01.04.2017року, відповідно до якої [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] 12500,00 грн., які зобв»язався повернути до 12.04.2017року. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, надана суду розписка за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів в розмірі 12500,00 грн., із зобов'язанням повернення до 12.04.2017року. Наявність оригіналу розписки та відсутності доказів повернення коштів, свідчать, що відповідачем ні в строк передбачений договором, ні на час розгляду справи грошові кошти позивачу не повернуті, тому позовні вимоги в частині розміру заборгованості за договором позики є доведеними. Згідно ст. 1048 Цивільного кодексу України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Укладеним між сторонами договором розмір процентів не передбачений, тому в даному випадку підлягає застосуванню ч.1 ст. 1048 ЦК України та з відповідача на корить підлягають стягненню проценти від суми позики на рівні подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 946 грн. 43 коп. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочив повернення договору позики, відповідно до приписів статті 625 ЦК України, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми за період з 13.04.2017 р. по 30.10.2017р. в розмірі 204,45 грн., а також інфляційні втрати за період з 13.04.2017 р. по 30.10.2017р. в розмірі 750 грн. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, через що суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім за подачу позовної заяви судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved