Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна посилаючись на те, що 03.08.2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2782, згідно умов якого банк зобов`язався надати на споживчі цілі грошові кошти у сумі 345 000,00 грн., а позичальник зобов`язалась прийняти кошти, їх належним чином використати та повернути, сплативши проценти. В забезпечення виконання зобов`язань між банком, [PERSON] та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 7383 від 03.08.2012 року, згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно - 1/3 частина квартири [ADDRESS] . У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору банк звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.06.2015 року, яке частково змінено ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2017 року, вирішено звернути стягнення н предмет іпотеки. 20.05.2016 року державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 51157726. Під час виконання рішення суду виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.06.2016 року, відповідно до якої наклав арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Наявність арешту позбавляє банк задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, визначений умовами договору. У зв`язку з чим було подано заяву до виконавчої служби з проханням скасувати арешт, та отримали відмову через відсутність підстав. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, та задоволення позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. У матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву. До суду представник третьої особи - Дарницький районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. До суду [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи сповіщалась згідно норм процесуального законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в суді 10.05.2019 року, 22.05.2019 року відкрито провадження та призначено справу до підготовчого засідання. 24.09.2019 року надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою від 08.10.2019 року підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. В суді встановлено, що 03.08.2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2782, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 345 000,00 грн., а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 18% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надано на споживчі цілі, строк остаточного погашення кредиту не пізніше 03.08.2017 року. 03.08.2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 7383, відповідно до якого іпотекодавець, як майновий поручитель боржника, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності. Предметом іпотеки є 1/3 частина квартири [ADDRESS] . 30.06.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено рішення за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині ціни вартості предмету іпотеки. 20.05.2016 року головним державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 51157726 щодо примусового виконання рішення суду від 30.06.2015 року в частині стягнення з [PERSON] боргу (судового збору) у розмірі 1421,91 грн. В рамках даного виконавчого провадження виконавець 07.06.2016 року виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якого наклав арешт на все майно, що належить [PERSON] в межах суми боргу. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що у інформації про державну реєстрацію обтяжень наявна інформація про арешт на майно [PERSON] , внесена на підставі постанови Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 07.06.2016 року. Номер запису про обтяження - 17588353. 14.02.2019 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Дарницького районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві із заявою про звільнення спірної квартири з під арешту, накладеного виконавцем в рамках виконавчого провадження № 55188525, з метою звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». 07.03.2019 року Дарницький районний відділ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві на заяву банку щодо зняття арешту відповів, що підстави для його зняття відсутні. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Аналогічні положення були встановлені сторонами у главі 6 Іпотечного договору № 7383, за якою іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі настання обставин, передбачених договором. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За нормами даної статті іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку»). За змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Частина сьома статті 3 визначає, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Пунктом 6.2 Іпотечного договору передбачено, що іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому законодавством порядку і цим договором, та відповідно до застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що зазначено у п. 6.6 цього договору. Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що арешт з майна знімається в наступних випадках: особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону; у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. В суді було встановлено, що виконавець наклав арешт в рамках виконавчого провадження про стягнення судового збору, де стягувачем є ПАТ «Державний ощадний банк України», та позбавляє банк, як іпотекодержателя, на задоволення вимог щодо стягнення суми боргу за кредитним договором. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Заперечення відповідача суду не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на нормах законодавства України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 1921,00 грн., дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved