Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в яком упросить стягнути з відповідача на його користь 15% річних за період з 17.01.2014 р. по 17.12.2015 р. у розмірі 419862,44 грн., інфляційні витрати в розмірі 1152381,43 грн. та судовий збір. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що судовим рішенням на його користь з відповідача стягнуто заборгованість за договором позики від 16.09.2008 р. в розмірі 1459521, 81 грн. за період з 16.09.2008 р. по 16.01.2014 р. Станом на день звернення до суду вищевказане рішення не виконано, грошові кошти не повернуто, відповідач продовжує користуватися належними позивачу грошовими коштами, що на думку позивача є підставою для нарахування згідно договору позики відсотків в розмірі 15 % за користування позикою. Крім того, в зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача в порядку ст.. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням індексу інфляції. В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали з наведених в ньому підстав, просили задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 16.09.2008 р. позивач передав відповідачеві грошові кошти в розмірі 1459521,80 грн., що є еквівалентом 182600 дол. США по курсу НБУ, які відповідач зобов'язався повернути позивачеві у строк до 31.10.2013 р. а також у строк до 30.11.2013 р. повернути позивачеві 15% річних , як нараховуються в момент передачі коштів, про що відповідач 20.09.2013 р. склав та передав позивачу розписку. В зв'язку неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за вищевказаною розпискою, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2014 р. , що набрало законної сили, на користь позивача стягнуто заборгованість за договором позики від 16.09.2008 р. в розмірі 1459521, 81 грн. за період з 16.09.2008 р. по 16.01.2014 р. Згідно доводів позивача виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду наразі триває. Посилаючись на те, що відповідач продовжує користуватися належними позивачу грошовими коштами, останній вважає наявними правові підстави для стягнення з відповідача 15% відсотків за користування позикою згідно договору позики 16.09.2008 р. та в порядку ст.. 625 ЦК України суми боргу з урахуванням індексу інфляції. За змістом ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Положенням ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник обов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За правилами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, з прийняттям судового рішення від 28.07.2014 р. цивільні права та обов'язки позивача як кредитора за вказаним договором по відношенню до боржника припиняються. Наявність зобов'язання лише у боржника в процесі виконання судового рішення свідчить про припинення договірних відносин сторін, а це унеможливлює застосування ст. 625 ЦК в період після ухвалення судового рішення та датою його фактичного виконання. Дані правовідносини переходять в площину виконання судового рішення. Відповідальності за невиконання судового рішення встановлена ст.. 90 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed