Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість у розмірі 229964,37 грн. за кредитним договором № BL_КГ100087892 від 26.10.2011 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26.10.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № BL_КГ100087892 згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 30000.00 грн., термін повернення кредиту 26 жовтня 2014. За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка 0.01% річних, та щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 3,00% від суми кредиту Однак, до цього часу відповідачка не виконала умови кредитного договору, не повернула заборговану суму. В судове засідання представник позивача не зявився, але до суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення по справі. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що в позові має бути відмовлено з наступних підстав. При розгляді справи встановлено, що 26.10.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № BL_КГ100087892 згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 30000.00 грн., термін повернення кредиту 26 жовтня 2014. За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка 0.01% річних, та щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 3,00% від суми кредиту. Відповідно до анкети позичальника, розрахунок платежів з прострочення заборгованості починається 3 27.10.2013 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, однак позивач звернувся з позовом лише у 2015 році. Крім того пеня не розраховується лише за останні 12 місяців, що передують поданню позову. Однак, позивач у розрахунку розраховує пеню з 27.10.2013 року по 14.08.2015 рік. Таким чином [PERSON] повинна була повернути суму кредиту та інших платежів до 26.10.2014 р., тобто з 27.10.2011 року почався перебіг строку позовної давності, по порушеному праву позивача. Факт надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним платіжним документам, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами. Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований жодними належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги. Стаття 257 ЦК України, встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Від позивача не надходило ніяких заяв про поновлення строку позовної давності з посиланням на поважність його пропуску. Позивачем не доведено, що відповідачка ознайомлена з Умовами, та погодилась з збільшенням строку позовної давності у письмової формі. Позовна заява надійшла до канцелярії суду 10.09.2015 року, тоді як трирічний строк закінчився 26.10.2014 року. Стаття 267 ЦК України, встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною управі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням наведеного, не розглядаючи вимоги позивача по суті, суд дійшов до висновку про відмові в позову в звязку з спливом позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed