Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] звернулась із зустрічним позовом, в якому просить відібрати у [PERSON] малолітніх дітей та стягнути з аліменти на їх утримання у розмірі 1 460 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а також моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач за первісним позовом, представник позивача за довіреністю [PERSON] пояснили, що діти проживають з позивачем, перебувають на його утримання, тому є підстави для стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей. У подальшому, коли в ході розгляду справи донька [PERSON] вирішила піти жити до матері, звернулись до суду із заявою про залишення позову без розгляду. Проти зустрічного позову заперечували, пояснили, що з кожним з батьків проживає по дитині, яких кожен з батьків утримує. Син хоче проживати з батьком, який піклується про нього, у цьому також допомагає бабуся, тому заперечувати проти відібрання дитини від батька та передачу матері, оскільки такі дії травмуватимуть дитину, просили у зустрічному позові відмовити. [PERSON], її представник адвокат Охлопков О. І. наполягали на відібранні дітей та стягненні аліментів. Представник ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Приморської сільської ради Скадовського району Іванова В. О. в судовому засіданні пояснила, що між батьками дітей існує конфлікт, обидві сім'ї - сім'я [PERSON] та [PERSON] кожна окремо забезпечують нормальні умови проживання для дітей, але з урахуванням бажання сина залишитися з батьком вважала недоцільним відбирати дитину для передачі матері, оскільки це нанесе дитині моральну травму. Сторони проживають в одному селі, діти мають змогу спілкуватися з обома батьками. Ухвалою суду від 02.11.2016 первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України за відповідною заявою позивача. Вирішуючи питання за зустрічним позовом, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6) Відповідно до рішення Скадовського районного суду від 27.01.2016 у справі №663/3518/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). З матеріалів справи та пояснень, наданих у судовому засіданні як сторонами та їх представниками, так і допитаними у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що діти проживають з батьком у будинку бабусі [PERSON], діти доглянуті, забезпечені усім необхідним; між сторонами мали місце сварки та конфлікти, у зв'язку з чим сім'я розпалась; [PERSON] певний час їздила на заробітки, на теперішній час відремонтувала будинок, проживає у селі (а.с.8, 45-47, 63, 64, 65, 82, 104). Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Відповідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Малолітня [PERSON] в судовому засіданні у присутності психолога [PERSON] пояснила, що проживала з батьком та братом у бабусі, мати їздила на заробітки, на теперішній час проживає з матір'ю, це її рішення, яке відповідає її бажанню та волі. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні у присутності психолога [PERSON] пояснив, що проживає з батьком, не хоче жити з матір'ю, в тому числі тому, що там також проживає чужий чоловік, а сестра з подругами його ображає. Звертаючись до суду з позовом про відібрання дітей [PERSON] посилалась на ст.162 СК України, відповідно до якої якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я, або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Також посилалась на ст.163 СК України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. При цьому, суд звертає увагу, що батьки мають рівні права на виховання своїх дітей, на визначення місця проживання як за домовленістю, так і у разі спору, за рішенням суду. Як встановлено в ході судового розгляду, діти почали проживати з батьком та бабусею, оскільки будинок, де вони проживали з матір'ю, потребував ремонту, батьки розлучилися, мати виїхала на заробітки. Тому у зміні місця проживання дітей з будинку, де вони зареєстровані та проживали сім'єю, на будинок бабусі, проти чого не заперечувала свого часу мати дітей, суд вбачає домовленість між батьками, та не вбачає протиправну поведінку батька щодо самочинної зміни місця поживання дітей. Відповідно до положень ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу (ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва), а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі ст.12 вищевказаної Конвенції дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Доказів на підтвердження ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, жорстокого поводження з ними, зловживання алкогольними чи наркотичними засобами, експлуатації дітей або примушування їх до жебракування та бродяжництва, а також доказів, які свідчили б про небезпеку для життя, здоров'я і виховання малолітніх дітей, зокрема [PERSON] при залишенні його разом із батьком, на порушення ст.60 ЦПК України, ні позивачем за зустрічним позовом, ані його представником суду надано не було та судовим розглядом не встановлено. Одночасно судом враховано висновок Ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Приморської сільської ради Скадовського району Херсонської області №7 від 01.12.2016, в якому вказано, що відібрання дитини [PERSON] від батька [PERSON], на даний час не можливе без нанесення дитині моральної травми; також зазначено, що батькам дітей необхідно знайти взаєморозуміння при вихованні дітей у подальшому з метою їх найменшого травмування, припинити маніпулювати дітьми. З урахуванням викладених обставин, оскільки під час розгляду справи малолітня [PERSON] змінила місце проживання, що відповідає її бажанню, проживає з матір'ю, вимога про відібрання її від батька є безпідставною, тому задоволенню не підлягає. Також судом не встановлено, що внаслідок дій [PERSON] порушуються права малолітнього [PERSON] Таким чином, суд дійшов висновку, що досліджені докази по справі підтверджують недоцільність та необґрунтованість вимог [PERSON] щодо відібрання дітей [PERSON] та [PERSON], від батька [PERSON] При цьому, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу сторін, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Оскільки позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від попередніх вимог про відібрання дітей, тому дана вимога також не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1 4670 грн. щомісячно, суд бере до уваги, що обов'язок утримувати дитину законом покладено на обох батьків. З урахуванням конкретних обставин справи, що одна дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, а інша дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні, що у задоволенні вимог про відібрання дітей відмовлено, суд вважає відсутніми підстави для стягнення аліментів з батька на користь матері на утримання обох дітей. Утримання кожним з батьків дитини, з яким проживає, суд вважає справедливим та достатнім. При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам положення ст.185 СК України щодо обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою тощо).

Outcome: dismissed