Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою №59 від 04.02.1955 року, укладений між Житловим управлінням виконавчого комітету [PERSON] міської ради депутатів трудящих та [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 12.01.1962 року, укладений між [PERSON], що діяв в інтересах [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27.12.1972 року, укладений між [PERSON], що діяв в інтересах [PERSON] та [PERSON]. В обгрунтування позову посилається на те, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки по проїзду 4-му Богунському, 3 в м. Житомирі і його право власності не визнається відповідачем [PERSON] Оскаржувані договори купівлі-продажу є недійсними, оскільки не були виконані їх умови та вимоги закону, чинного на момент їх укладення. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] заперечували щодо задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору на право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою №59 від 04.02.1955 року, в решті позову покладалася на розсуд суду. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.02.1955 року між Жилуправлінням виконкому [PERSON] міської ради депутатів трудящих та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір на право забудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою. За цим договором Жилуправління відвело [PERSON] земельну ділянку площею 600 кв. м. для будівництва житлового будинку по вул. Санаторній, 45-а. Вказаний договір було укладено на підставі рішення виконкому міськради №54 від 18.01.1955 року Про відвід земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку. На момент укладення даного договору питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. 12.01.1962 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив незакінчене будівництвом домоволодіння готовністю 4% в м. Житомирі по вул. Санаторній, 27, про що сторони уклали договір посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №3-53. За умовами цього договору всі права та обовязки за договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для житлового будівництва від 04.02.1955р., який є невідємною частиною договору, переходять до покупця [PERSON] Рішенням виконкому [PERSON] міської Ради депутатів трудящих №441 від 25.06.1971 року дозволено [PERSON] продати незакінчений будівництвом житловий будинок по вул. Санаторній, 27а [PERSON] через нотаріальну контору. 27.12.1972 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив незакінчений будівництвом жилий будинок готовністю 8% в м. Житомирі по вул. Санаторній, 27а, про що сторони уклали нотаріально посвідчений договір та зареєстрований в реєстрі за №3-4408, за яким від імені [PERSON] по довіреності діяв [PERSON] За умовами вказаного договору всі права та обовязки за договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки та житлового будівництва від 04.02.1955р., який є його невідємною частиною, переходять до покупця [PERSON] У 1974 році рішенням [PERSON] міськвиконкому вулицю Санаторну перейменовано на вулицю Сабурова. Чинний на час укладення [PERSON] договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом жилого будинку, Земельний кодекс Української РСР (ЗК УРСР) від 8 липня 1970 року у статті 3 передбачав, що земля є виключною власністю держави і надається тільки в користування. Відповідно до статей 13-15 ЗК УРСР земля в Українській РСР надавалась громадянам СРСР в безоплатне користування. Землекористування могло бути безстроковим або тимчасовим (короткостроковим і довгостроковим). [PERSON], придбавши у власність незакінчений будівництвом жилий будинок та в користування земельну ділянку, сплачував необхідні комунальні платежі та податки. Згідно рішення виконкому [PERSON] міськради від 11.01.1996р. будинку по вул. Сабурова, 27-а була надана нова адреса: проїзд 4-й Богунський, 3. Рішенням [PERSON] міської ради №220 від 24.10.2011 року на підставі проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 0,0671 га за адресою: проїзд 4-й Богунський, 3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На підставі вищевказаного рішення міської ради [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №085939. 17.12.2011 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,067 га в м. Житомирі по проїзду 4-му Богунському, 3. Вищезазначені обставини встановлені ухвалою [PERSON] апеляційного адміністративного суду від 08.12.2014 року, а тому, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 09.10.2014 року, що набрала законної сили, визнано нечинним рішення [PERSON] міської ради від 24.10.2011 року №220 в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0671 га за адресою: м. Житомир, проїзд 4-й Богунський, 3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] правомірно набув у приватну власність незакінчений будівництвом будинок та у користування земельну ділянку під ним. Суд не прийняв до уваги посилання представників відповідача [PERSON] міської ради та третьої особи на те, що право власності позивача та договір не були зареєстровані в бюро технічної інвентаризації, оскільки, відповідно до останнього пункту договору він повинен бути поданий для реєстрації до [PERSON] бюро технічної інвентаризації в шестимісячний строк з дня закінчення його будівництва. Згідно ст.ст.28, 29 Цивільного кодексу УРСР 1922 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, правочин, учинений у письмовій формі, повинен бути підписаний особою, від якої він походить, або представником цієї особи. Недодержання форми, що вимагається законом, веде до недійсності правочину лише в тому випадку, коли такий наслідок недодержання форми прямо в законі зазначений. Відповідно до ст.34 ЦК УРСР 1922 року, правочин є недійсний, коли він учинений за згодою сторін лише для вигляду і без наміру викликати юридичні наслідки. Статтями 72, 73 ЦК УРСР 1922 року передбачено, що договір про право забудови, під страхом недійсності його, повинен бути укладений у нотаріальному порядку. У договорі про право забудови обовязково вказується: а) найменування домовляючихся сторін, б) строк дії договору, в) точне визначення наданої під забудову ділянки, г) розмір у золотих карбованцях та строки внесення орендної плати, д) характер та розмір споруд, які забудовники зобовязуються побудувати, е) строк початку будівництва, ж) строк завершення будівництва, з) умови підтримання споруд у справному стані, и) умови страхування споруд та відновлення їх у випадку загибелі, к) неустойки на випадок прострочення та інших порушень договору забудовником. Згідно ст.79 ЦК УРСР 1922 року право забудови може бути відчужене або обтяжене заставою. Договори про відчуження та заставу права забудови, під страхом недійсності їх, повинні бути вчинені у нотаріальному порядку з наступною реєстрацією в належному комунальному відділі. Відповідно до ст.48 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час укладення договору від 27.12.1972 року, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Згідно ст.227 ЦК УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, в договорі на право забудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою від 04.02.1955 року та договорі від 12.01.1962 року відсутні посилання на їх недійсність через незакінчення будівництва будинку. Такої підстави недійсності правочину також не передбачав чинний на час їх укладення ЦК УРСР 1922 року. Рішення міськвиконкому від 18.01.1955 року №54 на підставі якого було укладено договір на право забудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою від 04.02.1955 року та рішення міськвиконкому №441 від 25.06.1971 року, яким дозволено [PERSON] продати незакінчений будівництвом житловий будинок по вул. Санаторній, 27а [PERSON] через нотаріальну контору, не скасовані у встановленому законом порядку. Позивачем не надано належних та допустимих доказів відсутності реєстрації договору на право забудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою від 04.02.1955 року та договору від 12.01.1962 року у відповідному комунальному відділі. Безпідставним є посилання позивача в обгрунтування своїх вимог на відсутність реєстрації договору про відчуження незакінченого будівництвом жилого будинку від 27.12.1972 року в органах БТІ, як на підставу для визнання його недійсним, оскільки згідно вказаного договору він повинен бути поданий для реєстрації до [PERSON] бюро технічної інвентаризації в шестимісячний строк з дня закінчення його будівництва. Крім того, відповідно до ст.227 ЦК УРСР 1963 року, реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів підлягає лише договір купівлі-продажу жилого будинку, а в даному випадку відбулося відчуження незакінченого будівництвом жилого будинку. Доводи позивача про те, що оспорювані правочини укладені лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що оспорювані договори посвідчені нотаріально, підписані сторонами та відповідають вимогам чинних на момент їх укладення ЦК УРСР 1922 року та ЦК УРСР 1963 року, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed