Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 30 724,50 грн. та судовий збір в сумі 307,25 грн., посилаючись на те, що 23.11.2006 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4ТР42250320 від 23.11.2006 року, згідно якого [PERSON] надано кредит в сумі 2 937,19 грн. на строк до 23.11.2007 року зі сплатою 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язався щомісяця погашати кредит, сплачувати відсотки, однак свої зобов'язання не виконав, у встановлений строк кредитні кошти не повернув, внаслідок чого станом на 23.01.2014 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі - 45 073,96 грн., а саме заборгованість по кредиту у розмірі 2 379,20 грн., по відсоткам - 13 541,65 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 26 530,54 грн., штраф (фіксована частина) - 500,0 грн., штраф (процентна складова) - 2 122,57 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також судовий збір в сумі 450,74 грн. Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначила, що відповідно до п.1.6 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково медичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» від 08.10.1998 року, експертизи та дослідження проводяться експертними установами за зонами регіонального обслуговування науково - дослідницькими установами судових експертиз Міністерства юстиції України, наведеним у додатку 1 до цієї Інструкції. За наявності обставин, що зумовлюють неможливість або недоцільність проведення експертизи в експертній установі: за зоною регіонального обслуговування , орган (особа), який (яка) призначає експертизу (залучає експерта) , зазначивши відповідні мотиви, доручає її виконання експертам іншої експертної установи. У Додатку зазначено, що експертизи у Дніпропетровській області проводить Дніпропетровський науково - дослідницький інститут судових експертиз. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, орган державної влади та орган місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі викладеного, просить висновок експерта не брати до уваги та задовольнити позовні вимоги. DNH 4ТР42250320. Відповідач [PERSON] (призвіще змінено згідно свідоцтва про шлюб від 22.08.2014 року на [PERSON]) та її представник позов не визнали, оскільки кредитний договір з банком не укладала, а підпис та рукописний текст у договорі виконаний не нею. Вона ніколи не подавала заяву до ПАТ К Б «ПРИВАТБАНК» про отримання кредиту, і не отримувала кредитних коштів від ПАТ Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК». Підпис в вказаній заяві, як і почерк в її графах їй не належить. Як видно з доданої до позову копії заяви позичальника № DNH 4ТР42250320 від 23.11.2006 р. заява подана від імені [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Тернівським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області 30.05.2000 р., яка на момент звернення до суду працювала продавцем ПП [PERSON]. Між тим, 06 грудня 2001 року (за 5 років до оформлення вищевказаної заяви позичальника) Тернівським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області їй видано паспорт серії [NUMBER] який і посвідчує її особу з того часу, в якому, до речі, вказано її ім'я «[PERSON]» а не «[PERSON]», як то зазначено в заяві. Паспорт серії [NUMBER], виданий Тернівським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області 30.05.2000 р. на ім'я [PERSON] було нею втрачено в жовтні 2001 року, про що вона подавала відповідну заяву до Тернівського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області 01.10.2001 року, що підтверджується довідкою Тернівського РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області № 4037 від 18.03.2014 року. Крім того, вона ніколи в ПП [PERSON], як то зазначено в заяві позичальника, не працювала і не працюю. Грошові кошти відповідно до зазначеного в заяві були перераховані на розрахунковий рахунок СПД [PERSON], код [NUMBER], рахунок [NUMBER] в Укрсоцбанк, МФО 305017 нібито за придбання нею мобільного телефону НОКІЯ № 90. Але ніякого телефону у СПД [PERSON] не купляла, ніяких документів з цього приводу не оформлювала, в матеріалах справи такі документи відсутні. Таким чином, ким фактично заповнено графи та підпис в заяві позичальника № DNH 4ТР42250320 від 23.11.2006 р., ким фактично було отримано телефон у СПД [PERSON] їй невідомо. Таким чином ніяких дій на вчинення правочину (кредитного договору) вона не вчинювала, ніякого кредитного договору, коштів від позивача не отримувала, як не отримувала товару за рахунок кредитних коштів банку, а тому просить в позові відмовити. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.. Як встановлено в судовому засіданні, 23.11.2006 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4ТР42250320 від 23.11.2006 року, згідно якого [PERSON] надано кредит в сумі 2 937,19 грн. на строк до 23.11.2007 року зі сплатою 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.4-8). Згідно умов договору позичальник, яким є [PERSON] зобов'язався погашати кредит з урахуванням відсотків 279,77 грн. щомісячно до 23.11.2007 року. Відповідно до ст., ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 203 ЦК України пердбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме якщо : зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що згідно висновку судово - почеркознавської експертизи № 58/04-274 від 26.08.2014 року, рукописний текст «[PERSON] ….23.11…06» та підпис від імені [PERSON], розташований в графі «Позичальник» Заяви позичальника № DNH4ТР42250320 від 23.11.2006 року, виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с. 63-70). Згідно довідки Тернівського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON], [INFO], 01.10.2001 року зверталася с заявою про втрату свого паспорту серії [NUMBER] від 30.05.2000 року виданого Тернівським РВ КМУ та після розгляду її заяви [PERSON] отримала новий паспорт серії [NUMBER], в якому її ім'я зазначено як [PERSON] (а.с.33), тобто за п'ять років до укладання кредитного договору. Як вбачається з тексту кредитного договору, саме серія та номер загубленого паспорту [NUMBER] від 30.05.2000 року Тернівським РВ КМУ зазначені в заяві позичальника (а.с.4). Крім того в графі постійна робота в Заяві позичальника зазначено місце роботи ПП «[PERSON].» продавець, в той час як згідно трудової книжки відповідача , остання до працевлаштування в Поштамп - Центрі, тобто до 01.03.2008 року , і на момент укладання договору, трудового стажу не мала.(а.с.34). Відповідно до ч.6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом по правилам , встановленим ст.. 212 ЦПК України, згідно частини 3 якої, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд оцінивши всі докази у сукупності, які не суперечать друг другу і доповнюють один одного, вважає, що відповідач кредитний договір з позивачем не укладала, а тому в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.. Відповідачем сплачено за проведення судово - почеркознавської експертизи № 58/04-274 від 26.08.2014 року (а.с.62), які суд вважає необхідним стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved