Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 42916 гривень 14 копійок. В обґрунтування позовних вимог вказує, що він працював електромонтером з експлуатації електролічильників 3 групи кваліфікацій в ПАТ «Запоріжжяобленерго». 18.05.2018 було видано наказ про його звільнення. На день звільнення з роботи ПАТ «Запоріжжяобленерго» нарахувало йому: 5137,11грн. - заробітну плату за фактично відпрацьований час у місяці звільнення, 2292,60грн. - грошову компенсацію за всі невикористанні дні щорічної відпустки, 18306,60 грн. - вихідну допомогу, разом до виплати 45294,82грн., але виплатити її відповідач відмовився у зв'язку з відсутністю грошових коштів. Такі дії відповідача вважає незаконними, оскільки у відповідності з ч.1 ст.116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2018 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 27.08.2018 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Позивач у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності. Уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 42916 гривень 14 копійок. На задоволенні уточнених позовних вимог наполягав у повному обсязі за зазначеними у позовній заяві доводами та підставами. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності з урахуванням відзиву на позовну заяву, позовні вимоги не визнав. Згідно з наданим представником відповідача відзивом, сума заборгованості, яка зазначена у довідці, наданій позивачем, є сумою заборгованості без урахування податків та зборів, а тому в задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Крім того, представником відповідача надано довідку про невиплачену [PERSON] заробітну плату, яка станом на 21.08.2018 року, складає 42916,14 гривень. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України,кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач був прийнятий на роботу ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаду електромонтера з експлуатації електролічильників 3 групи кваліфікацій. 18.05.2018 [PERSON] було звільнено, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією повідомлення ПАТ «Запоріжжяобленерго» про нараховану суму, належну працівнику при звільненні №153 від 18.05.2018./а.с.4/ Відповідно до наданого ПАТ «Запоріжжяобленерго» повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні № 153 від 18.05.2018, [PERSON] нараховано суму до виплати в розмірі 45294 гривні 82 копійки (а.с.4). Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» про невиплачену зарплату, сума невиплаченої заробітної плати [PERSON] за період вересень 2017р. - травень 2018р. станом на 21.08.2018 складає 42916 гривень 14 копійок./а.с.21/ Таким чином, з наданих до суду документів вбачається, що на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем щодо невиплаченої заробітної плати складає 42916 гривень 14 копійок. Жодних доказів на спростування вказаної суми представником відповідача у судовому засіданні не надано. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи представника відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобов'язань споживачами послуг товариства суд вважає безпідставними та не бере до уваги. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі п.1.ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved