Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що в квартирі [ADDRESS], що належить Запорізькій міській раді та передана в господарське відання до МКП «Основаніє» зареєстровані він - [PERSON], відповідач - [PERSON] (батько позивача) та третя особа - [PERSON] (мати позивача). У вказаній квартирі позивач зареєстрований з часу свого народження. В 1996 році його батьки: [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, на підставі чого він разом з матір'ю вимушений був виїхати з квартири. Відповідач не мешкає у квартирі, так як створив іншу сім'ю та переїхав на інше постійне місце мешкання. Крім того, [PERSON] відмовляється передати ключі від квартири, чим чинить позивачеві перешкоди у вселенні, відмовляється від приватизації квартири уникає спілкування. Згодом [PERSON] уклала інший шлюб і позивач мешкав разом з нею за місцем мешкання її чоловіка. В теперішній час у матері позивача [PERSON] шлюбні відносини фактично припинені, через що позивач протягом тривалого часу і відсутністю в нього іншого житла, намагається вселитись у квартиру [ADDRESS], але через те, що відповідач змінив замки він не може мешкати за місцем своєї реєстрації, у зв'язку з чим вимушений звернутись з позовом до суду. Позивач в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити і вселити його у квартиру [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання на неодноразові виклики не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно, належним чином, шляхом виклику через оголошення в газеті «Запорізька правда» від 08.02.2014 року № 16 (23397), заперечень щодо позову не надав. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи МКП «Основаніє» в судовому засіданні також не заперечувала проти позову. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України, за відсутністю відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Статтею 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на звернення до суду щодо захисту порушених прав та законних інтересів. З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини що виникають у державі,судам підвідомчі всі спори про захист прав та свобод громадян. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом встановлено, що однокімнатна квартира [ADDRESS] належить Запорізькій міській раді та передана в господарське відання до МКП «Основаніє». Згідно свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON]. (а.с. 6) Згідно довідки № 1810 від 06.11.2013 року виданої МКП «Основаніє» у казаній кватирі починаючи з 11.04.1986 року зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та починаючи з 25.11.1986 року зареєстрований [PERSON], [INFO]. (а.с. 10) У 1996 році батьки позивача розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу батьків, [PERSON] як неповнолітній вимушений був виїхати разом з матір'ю зі спірної квартири. Згодом мати позивача - [PERSON] уклала інший шлюб і [PERSON] мешкав разом з нею у її свекри. В теперішній час у матері позивача [PERSON] шлюбні відносини фактично припинені, через що позивач протягом тривалого часу, намагається вселитись у квартиру [ADDRESS], однак відповідач змінив замки, а це перешкоджає позивачеві мешкати за місцем своєї реєстрації. Іншого житла, або місця мешкання у позивача немає. Положеннями статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Протягом тривалого часу через те, що позивач немає іншого житла, він намагається вселитись у квартиру [ADDRESS], де зареєстрований, але це не є можливим через те, що відповідач змінив замки і в добровільному порядку відмовляється передати ключі від квартири, чим чинить позивачеві перешкоди у вселенні. Спірна квартира є єдине житло позивача, іншого він не має. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, або примусово позбавлений житла інакше як і підставі закону за рішенням суду. За змістом цієї та інших норм ЖК України підставою для відмови у вселені мають бути передбачені законом обставини, які свідчать про відсутність права користування жилим приміщенням. У встановленому законом порядку позивач не був визнаний таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до ст.ст. 61-64 ЖК України наймач жилого приміщення має право нарівні з іншими членами сім'ї користуватись усіма правами, та нести всі обов'язки що випливають з договору найму жилого приміщення. У відповідності до ст.ст. 64 ЖК України ніхто не може бути виселений і житлового приміщення, або обмежений у праві користування ним інакше, ніж на підставі і в порядку передбаченому законом. Згідно зі ст. 29, 310 ЦК України місцем проживання фізичної особі є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Оцінивши докази, суд приходить до висновку, що зазначені дії [PERSON] підтверджують його неправомірну поведінку та є підставою для задоволення позову [PERSON] про вселення. Положеннями ч.2 ст. 65 ЖК Україні передбачено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. З огляду на викладене, а також аналізу доказів у справі суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та законні, доведені належними і допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved