Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування частини квартири з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги з урахуванням уточнення (а.с. 179-183) мотивовані тим, що з 16 вересня 1989 р. позивач та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого 19 грудня 2002 р. придбали квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя згідно зі ст. 22 КпШС, чинного на час купівлі. 7 квітня 2016 р. відповідач [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Нарохою О.В., продала квартиру відповідачу [PERSON] Позивач на укладання вказаного договору не запрошувався, нотаріально посвідченої згоди на розпорядження об'єктом права спільної сумісної власності подружжя не давав. Представник продавця [PERSON] надав нотаріусу неправдиву заяву про те, що [PERSON] на час купівлі спірної квартири у шлюбі не перебувала. На підтвердження права власності [PERSON] на квартиру її представник [PERSON] надав нотаріусу підроблені договір купівлі-продажу квартири та витяг БТІ про державну реєстрацію права власності. Таким чином при укладені зазначеного договору купівлі-продажу квартири порушено вимоги ст. 65 СК України щодо отримання нотаріально посвідченої згоди позивача на відчуження квартири та ст. 55 Закону України «Про нотаріат» щодо надання нотаріусу при укладенні договору про відчуження майна документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. 10 червня 2016 р. відповідач [PERSON] за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу продав вказану квартиру відповідачу [PERSON] Вважаючи, що при відчуженні квартири порушені йогоречові права, позивач просить суд поділити спільне майно подружжя, визнавши за кожним з співвласників квартири право власності на ? її частку; на підставі ст. 203 ч.1, 215 ЦК України визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 7 квітня 2016 р.; витребувати з чужого незаконного володіння відповідача [PERSON] на користь позивача ? частку квартири; стягнути з відповідачів судові витрати. Позивач в судовому засіданні підтвердив позовні вимоги та їх обґрунтування, суду пояснив, що 16 вересня 1989 р. уклав з [PERSON] шлюб. 19 грудня 2002 р. вони за спільні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу було оформлено на дружину. В цій квартирі він мешкав разом із дружиною до початку 2015 р., але зареєстрованим не був, оскільки мав іншу квартиру, де й був зареєстрований. На початку 2015 р. за сімейними обставинами він залишив дружину, пішов з квартири, але шлюб не розірвано до цього часу. У вересні 2016 р. йому стало відомо, що [PERSON] без його відома квартиру продала, чим порушила його майнові права. Оригінал договору купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2002 р. зберігався у нього, тому [PERSON] не могла надати його нотаріусу при укладенні договору від 7 квітня 2016 р. Після продажу квартири [PERSON] зникла, він звернувся у відділення поліції із заявою про зникнення дружини, за якою відкрито кримінальне провадження. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та їх обгрунтування. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомлені, в судове засідання не з'явились, однак суд визнав можливим розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Миколаєнко О.В. позов не визнала, в судовому засіданні пояснила, що під час придбання квартири за договором купівлі-продажу від 7 квітня 2016 р. [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала, про що свідчить штамп у її паспорті. Якщо припустити, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі та квартира є їх спільною сумісною власністю, то відповідно до ст. 65 СК України вважається, що вона діяла за згодою позивача. Оскільки [PERSON] при укладені договору купівлі-продажу квартири діяла добровільно, розпорядилась майном на власник розсуд, квартира не може бути витребувана від добросовісного набувача, яким є [PERSON] Встановлений експертизою факт зміни серійного номеру правовстановлюючого документу (договору купівлі-продажу від 19 грудня 2002 р.), на підставі якого [PERSON] здійснила продаж спірної квартири, на думку представника відповідача не змінює фактичну належність квартири відчужувачу. Треті особи - приватні нотаріуси Запорізького міського нотаріального округу Куропятнікова Т.М. та Нароха О.В. в судове засідання не з'явились, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Приватний нотаріус Нароха О.В. надіслала до суду пояснення, згідно яким договір купівлі-продажу квартири від 7 квітня 2016 р. посвідчено нею з додержанням норм Закону України «Про нотаріат», Цивільного та Сімейного кодексів України, Порядку вчинення нотаріальних дії. (а.с. 52 т.1) Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 16 вересня 1989 р. уклали шлюб в органі РАЦС. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. (а.с. 6 т.1) Нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 19 грудня 2002 р. [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 10 т.1), право власності на яку зареєстровано за [PERSON] в Запорізькому міжміському БТІ 30 вересня 2003 р. (а.с. 11 т.1) Вказана квартира відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час придбання квартири, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Пояснення представника відповідача Миколаєнко О.В. про те, що на день укладення договору купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2002 р. [PERSON] та [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить штамп у її паспорті, суд не приймає до уваги з таких підстав. Згідно довідки Комунарського районного суду м. Запоріжжя, за місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON], справа про розірвання шлюбу між ними в період з 16 вересня 1989 р. до 19 грудня 2002 р. не розглядалась. (а.с. 59 т.1) Відповідно до повідомлення Запорізького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в актовому записі про шлюб № 2528 від 16 вересня 1989 р., складеному цим відділом відмітка про розірвання шлюбу відсутня. (а.с. 64 т.1) Оскільки абз.2 ч.1 глави 3 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 р., розірвання шлюбу, здійснене судом до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 1 липня 2010 р., підлягає державній реєстрації в органі державної реєстрації актів цивільного стану, однак воно не зареєстровано в установленому порядку, шлюб між [PERSON] та [PERSON] вважається дійсним. З наведених підстав суд визнає, що придбана 12 грудня 2002 р. квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Відповідно до ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З наведених підстав суд вважає за необхідне поділити вказану квартиру між [PERSON] та [PERSON], визнавши за кожним з них право власності на ? частину квартири, повністю задовольнивши позов в цій частині. При вирішені позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 7 квітня 2016 р. суд приймає до уваги наступне. Нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 7 квітня 2016 р. [PERSON], діючи на підставі довіреності від імені [PERSON], продав спірну квартиру [PERSON]. (а.с. 97-98 т.1) Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Сенченком В.Н. 25 березня 2016 р., [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися належною їй квартирою за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 163 т.1) До цієї довіреності додано копію паспорту [PERSON], на 10 сторінці якого міститься штамп про розірвання шлюбу згідно рішенню суду № 124/33 від 10 лютого 2001 р., запис № 69 від 10 лютого 2001 р. (а.с. 164-165 т.1) Суд звертає увагу, що номер рішення суду, зазначений у штампі, не відповідає прийнятій в Україні нумерації судових справ. Також не може відповідати дійсності дата вчинення запису - 10 лютого 2001 р. за рішенням суду від 10 лютого 2001 р., оскільки згідно зі ст. 231 ЦПК України (1963 р.), який діяв на той час, рішення суду, якщо воно не було оскаржене, набирає чинності після закінчення строку на апеляційне оскарження або на апеляційне подання; у разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції. З наведених підстав зміст цього штампу в паспорті [PERSON] суд не приймає до уваги. До договору купівлі-продажу квартири від 7 квітня 2016 р. додано заяву [PERSON] про те, що на момент придбання квартири [PERSON] в шлюбі не перебувала (а.с. 100 т.1), що не відповідає дійсності з наведених вище підстав; оригінал договору купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2002 р., згідно якому [PERSON] придбала спірну квартиру (а.с. 8 т.2), наданий приватним нотаріусом Нарохою О.В. (а.с. 201 т.1); витяг про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру від 30 вересня 2003 р. на спеціальному бланку серії ССВ за номером 914195. (а.с. 102 т.1) За повідомленням Державного підприємства «Національні інформаційні системи» вказаний вище спеціальний бланк для витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно був виданий ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 2 серпня 2006 р. (а.с. 153 т.1) Висновком судової технічної експертизи встановлено, що в бланку, на якому викладено текст договору купівлі-продажу від 19 грудня 2002 р., посвідчений приватним нотаріусом Петрушенко Т.І. за р/н №2946, що подавався представником продавця під час укладання договору купівлі-продажу від 7 квітня 2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Нарохою О.В. за р. №541, за яким [PERSON] в особі представника по довіреності [PERSON] продала [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] в місці розташування машинописного тексту та серійного номеру мало місце зміна первісного змісту. В бланку, на якому викладений текст договору купівлі-продажу від 19 грудня 2002 р., посвідчений приватним нотаріусом Петрушенко Т.І. за р/н №2946, що подавався представником продавця під час укладання договору купівлі-продажу від 7 квітня 2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Нарохою О.В. за р. №541, за яким [PERSON] в особі представника по довіреності [PERSON] продала [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] в місці розташування машинописного тексту та серійного номеру мала місце зміна первісного змісту, а саме: видалення первинного тексту шляхом підчищення з подальшою додруківкою. Встановити первісний зміст викладеного машинописного тексту в договорі купівлі-продажу від 19 грудня 2002 р., посвідченого приватним нотаріусом Петрушенко Т.І. за р/н №2946, що подавався представником продавця під час укладання договору купівлі-продажу від 7 квітня 2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Нарохою О.В. за р. №541, за яким [PERSON] в особі представника по довіреності [PERSON] продала [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] не виявляється можливим у зв'язку з тим, що в документі наявні лише відокремлені штрихи літер, пояснюється це тим, що тонер вглиб паперу не проникає і знаходиться на його поверхні і при механічному впливі повністю видаляється; в місці розташування серійного номеру «[NUMBER] Крім того, в судовому засіданні досліджено оригінал договору купівлі-продажу від 19 грудня 2002 р., наданий позивачем, копія якого долучено до справи (а.с. 10 т.1), а також нотаріально посвідчена копія цього ж договору, надана суду ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 170-171 т.1), які є тотожними за змістом і розташуванням тексту, підписів, відбитків печаток відносно до зображень захисту бланку. Між тим наданий [PERSON] договір купівлі-продажу від 19 грудня 2002 р. при посвідчені нотаріусом Нарохою О.В. договору купівлі-продажу від 7 квітня 2016 р. відрізняється від зазначених вище договорів за розташуванням тексту, підписів, відбитків печаток відносно до зображень захисту бланку. (а.с. 8 т.2) Таким чином, висновком судової технічної експертизи та дослідженими в судовому засіданні доказами, наданими позивачем, встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2002 р., який був наданий [PERSON] при посвідчені нотаріусом Нарохою О.В. договору купівлі-продажу від 7 квітня 2016 р., є підробленим. Відповідно до ст. 55 ч.1 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У разі застави майбутнього майна або створення забезпечувального обтяження в майбутньому майні нотаріусу надаються документи, що підтверджують наявність прав на набуття такого майна у власність у майбутньому. Згідно зі ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. В судовому засіданні встановлено, що в порушення вимог ст. 55 ч.1 Закону України «Про нотаріат» при посвідчені договору купівлі-продажу квартири від 7 квітня 2016 р. на підтвердження прав продавця не надані оригінали документів; в порушення вимог ст. 65 СК України нотаріальна засвідчена, письмова згода чоловіка на продаж квартири не отримана. Відповідно до ст. 215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що зміст договору купівлі-продажу спірної квартири від 7 квітня 2016 р. суперечить положенням ст. 55 ч.1 Закону України «Про нотаріат», ст. 65 СК України, суд визнає його недійсним відповідно до ст. 215 ч.1, 203 ч.1 ЦК України. Заперечення представника відповідачаМиколаєнко О.В. про те, що відповідно до ст. 65 СК України [PERSON] при відчужені квартири діяла за згодою позивача, суд не приймає до уваги, оскільки ч. 2 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір купівлі-продажу квартири очевидно виходить за межі дрібного побутового та суттєво порушує речові права позивача як співвласника квартири. Посилання представника відповідача Миколаєнко О.В. на правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 р. по справі № 6-1622цс15, є неприйнятними з таких підстав. У зазначеній постанові Верховного Суду України вказано, що згода (другого з подружжя) на укладення договору за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. В судовому засіданні встановлена недобросовісність дій дружини позивача [PERSON], яка при посвідченні довіреності на ім'я [PERSON] надала нотаріусу копію свого паспорту з підробленим штампом про розірвання шлюбу з позивачем. Також є недобросовісними дії представника [PERSON] - [PERSON], який при укладені договору від 7 квітня 2016 р. надав нотаріусу підроблений договір купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2002 р.; власноруч підписану заяву про те, що на момент придбання квартири [PERSON] в шлюбі не перебувала, що не відповідає дійсності. Також суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача Миколаєнко О.В. про те, що встановлений експертизою факт зміни серійного номеру договору від 19 грудня 2002 р., на підставі якого [PERSON] здійснила продаж спірної квартири, не змінює фактичну належність квартири відчужувачу, тому договір купівлі-продажу від 7 квітня 2016 р. не може бути визнано недійсним, з таких підстав. Відповідно до ст. 202 ч.1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом цієї норми закону правочином є правомірна вольова дія, тому подання підроблених документів, виключає правомірність вольової дії. Згідно ст. 3 ч. 1 п. 1, 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Між тим підроблений договір купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2002 р., який був наданий [PERSON] при посвідчені нотаріусом Нарохою О.В. договору купівлі-продажу від 7 квітня 2016 р., є недостовірним та не проходив обов'язкову державну реєстрацію. При вирішені позову в частині витребувати ? частини квартири з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивача, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Таким чином, на правочин, укладений з порушенням вимог закону, не поширюється дія загального правила про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо в законі передбачені інші наслідки такого порушення. Згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 388 ч.1 п. 3 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В судовому засіданні встановлено, що нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 10 червня 2016 р. [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] (а.с. 135-136 т.1) Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ? частини спірної квартира вибула з володіння позивача не з його волі, суд вважає за необхідне витребувати цю частину квартиру від набувача [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до положень ст. 388 ч.1 п. 3 ЦК України. Ствердження представника відповідача Миколаєнко О.В. про те, що [PERSON] при укладені договору купівлі-продажу квартири від 7 квітня 2016 р. діяла добровільно, розпорядилась майном на власний розсуд, квартира не може бути витребувана від добросовісного набувача, яким є [PERSON], судом не приймається до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірна квартира є спільною сумісною власності [PERSON] та [PERSON], при її відчужені нотаріально посвідчена згода позивача не отримана, [PERSON], а також її представник [PERSON] при відчужені квартири діяли недобросовісно, про що свідчать наведені вище факти; [PERSON] при укладені вказано правочину надав нотаріусу підроблений правовстановлюючий договір. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути по 530 грн. 30 коп. - витрати на сплату судового збору.

Outcome: approved