Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Мелітопольської міської ради від 10 січня 2014 року за №7/11 щодо відмови йому у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки по [ADDRESS], а також зобов'язати відповідача надати йому дозвіл на розроблення даного проекту. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю та пояснив, що позивачу була надана у постійне користування земельна ділянка площею 0,08га для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) по [ADDRESS]. Даною земельною ділянкою [PERSON] користується більше 15 років та сплачує за неї земельний податок. При зверненні до Мелітопольської міської ради із заявою щодо приватизації даної земельної ділянки позивачу було відмовлено без посилання на причини такої відмови. Тому, він вважає, що рішення Мелітопольської міської ради від 10 січня 2014 року за №7/11 є незаконним та підлягає скасуванню та вважає необхідним зобов'язати відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту відведення вищевказаної земельної ділянки. Представник відповідача Додудзинський М.М. в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Також вважає, що суд не має права приймати рішення з питань віднесених до виключної компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема, про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладання чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Мелітопольської міської ради позивачу було надати право постійного користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку з господарчими спорудами площею 800 кв.м. по [ADDRESS], що підтверджується відповідним витягом рішення від 24 травня 2000 року за №2/18 /а.с.8/. В подальшому з метою приватизації даної земельної ділянки позивачем було встановлено її межі та отримано витяг з містобудівного кадастру по топографічному плану М1:500, про що в матеріалах справи наявні відповідний акт та витяг №415 від 03 жовтня 2013 року /а.с.9, 11/. Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування житлового будинку у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Відповідний орган розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Однак, 10 січня 2014 року Мелітопольською міською радою було прийнято рішення, яким позивачу було відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки по [ADDRESS], про що його повідомлено відповіддю на заяву від 03.12.2013 року з копією витягу з рішення міської ради №7/11 /а.с.6, 7/. Ст.118 ЗК України чітко визначає підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, до яких відносяться лише: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. На думку суду зазначене рішення Мелітопольської міської ради від 10 січня 2014 року суперечить нормам діючого земельного законодавства, оскільки в порушення приписів ст.118 ЗК України не мотивоване, тобто не містить відповідних посилань на певні обставини та фактичні дані, якими була обґрунтована відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та відповідне правове обґрунтування, а зазначені в рішенні посилання на закони носять формальний характер, без конкретизації обставин, які виключають можливість задоволення заяви позивача. Отже, Мелітопольською міською радою не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність та обґрунтованість своїх дій щодо прийняття спірного рішення від 10 січня 2014 року. В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки рішення Мелітопольської міської ради від 10 січня 2014 року №7/11 року суперечить Конституції України та іншим нормативно - правовими актами, що регулюють земельні відносини та порушує права позивача в частині відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою по відводу земельної ділянки, то воно підлягає визнанню протиправним та скасуванню в зазначеній частині. В той же час, згідно із Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням ВАСУ щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. 1 ст. 17 КАСУ (справа № 1-6/2010 від 01.04.2010 р. № 10-рп/2010) - положення ч. 1 ст. 143 Конституції України, згідно з якими територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування «вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції», слід розуміти так, що при вирішенні цих питань органи місцевого самоврядування діють, як суб'єкти владних повноважень; положення пунктів «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання і вилучення земельних ділянок у користування із земель комунальної власності - треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень. Таким чином, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов'язання Мелітопольської міської ради надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0786 га у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) по [ADDRESS] слід відмовити, так як вони не підсудні суду, враховуючи, що в даному випадку йшлося б про перебирання судом на себе повноважень, які належать виключно Мелітопольській міській раді з приводу надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] Щодо посилань представника відповідача на непідсудність розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства, то суд виходить з наступного. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 19.03.2010 року за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів. Більш того, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 29 серпня 2014 року провадження по справі за адміністративним позовом [PERSON] до Мелітопольської міської ради про скасування рішення від 10 січня 2014 року за №7/11 закрито та роз'яснено позивачу про його право звернення до суду в порядку цивільного судочинства /а.с.31/. За вказаних обставин посилання представника відповідача про те, що зазначена справи належать до компетенції адміністративного судочинства не заслуговує на увагу. На підставі викладеного,

Outcome: partial