Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що відповідач зареєстрований у належному йому на праві приватної власності будинку [ADDRESS] . Посилаючись на те, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідач надав суду заяву у якій визнав позов. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується доданими до позовної заяви копіями письмових доказів, а саме: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.10.2003 року і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.10.2002 року. Згідно із довідкою № 7775 від 28.09.2021 року відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, відповідач зареєстрований за вказаною адресою. Як встановлено довідкою депутата Васильківської міської ради Омелянченко Т.Л. від 30.10.2018 року, відповідач не проживає за місцем реєстрації більше трьох років. Відповідно до частини першої статті 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК Української РСР). Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, під час розгляду справи встановлено, що відповідач не проживає понад один рік без поважних причин у будинку [ADDRESS] , тобто відсутній у жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання останнього таким, що втратив право користування житлом у якому він зареєстрований. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, на підставі пункту 6 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідача, стягнувши їх на користь держави, оскільки позивач на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved