Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2139 від 15.05.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Швець Р.О. про стягнення з [PERSON] в користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості у розмірі 223644, 65 грн., та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 липня 2008 року було укладено кредитний договір №240329-cred між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та [PERSON] , відповідно до якого позичальникові було надано кредит у сумі 3000 доларів США зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 24% річних.Терміном повного погашення кредиту, згідно з п.1.4. договору, визначено 12.02.2010 року.У зв`язку з несплатою кредиту та відсотків у повному обсязі, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2010 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у справі № 2-2071/2010 р. про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитному договору №240329-сred, яка відповідно до розрахунку складала 2798 доларів США 91 центів, що виходячи з офіційного курсу НБУ на момент винесення рішення становило 22139 грн. 38 коп.На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-2071 від 29.10. 2010 року. Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 22.10.2015 року, заборгованість відповідно до виконавчого листа № 2-2071 була сплачена в повному обсязі (ВП № 226238121). Однак, не зважаючи на повне погашення кредиту по кредитному договору №240329-сred, 15 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського територіального округу Швець Русланом Олеговичем було винесено виконавчий напис на користь ПАТ КБ «Приват Банк» для стягнення заборгованості по кредитному договору №240329-сred у сумі 8223, 34 доларів США, що за курсом 27,02, відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.02.2017 року, складає 222194,65 грн. Стверджує, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням вимог, передбачених чинним законодавством, а саме: виконавчий напис вчинений щодо заборгованості, яка не є безспірною та нотаріусуне було надано повного переліку документів, які вимагаються законодавством для вчинення зазначеної нотаріальної дії, а також він вчинений з порушенням строків давності, що передбачена законодавством. Ухвалою суду від 02.04.2019 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити. Представник відповідача АТ КБ «Приват Банк» в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, в якому заперечив щодо задоволення позову у зв`язку з його безпідставністю, просив слухати справу без його участі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши подані сторонами документи, вислухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 15 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського територіального округу Швець Русланом Олеговичем було вчинено виконавчий напис на користь ПАТ КБ «Приват Банк» для стягнення заборгованості по кредитному договору №240329-сred у сумі 8223, 34 доларів США, що за курсом 27,02, відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.02.2017 року, складає 222194,65 грн., з урахуванням:заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 1778,75 доларів США;заборгованість за відсотками у розмірі 6044,19 доларів США;заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 9,25 доларів США;заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 391,15; доларів США. А також зазначено, що витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1450 грн., 00 коп. Державним виконавцем Дрогобицького міжрайонного відділу Державної виконавчої служби 9 жовтня 2017 року було відкрито виконавче провадження № 54848261 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості у розмірі 222 194,65 грн. Однак, рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.09.2010 року було задоволено позов ПАТ КБ «Приват Банк» у справі № 2-2071/2010 р. про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитному договору №240329- сred, яка відповідно до розрахунку складала 2798 доларів США 91 центів, що виходячи з офіційного курсу НБУ на момент винесення рішення становило 22139 грн. 38 коп. На виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист № 2-2071 від 29.10.2010 року, про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитному договору №240329- сred, яка відповідно до розрахунку складає 2798 доларів США 91 центрів, що із врахуванням офіційного курсу НБУ на момент винесення рішення становить 22139 грн. 38 коп. Як вбачається з постанови державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Бориславського МУЮ від 22 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження, заборгованість відповідно до виконавчого листа № 2-2071 була сплачена в повному обсязі, ВП № 22623812. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право вчинити виконавчий напис лише в разі безспірності заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Пунктами 3.1, 3.2 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно із пунктом 3.5 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Однак, розрахунок заборгованості за договором № 240329-сred від 24.07.2008, укладеним між ПАТ КБ «Приват Банк» та позивачем - [PERSON] , станом на 21.02.2017 року, який був наданий нотаріусу банком, не може вважатися документом, що підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Крім того, заборгованість за кредитним договором № 240329-сred від 24.07.2008, яка стягується на підставі виконавчого напису, була сплачена [PERSON] та [PERSON] солідарно в повному обсязі, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження 22.10.2015 року, та підтверджується наявними у справі доказами. Пунктом 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 визначено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідач у своєму відзиві стверджує, що банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи, однак жодних доказів, які б підтверджували вказаний факт суду надано не було. Наведене свідчить про надання банком неповної інформації та документів приватному нотаріусу, що має наслідком порушення при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Глави 13 Порядку № 296/5, згідно якого на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Всупереч вищевказаним нормам чинного законодавства, приватним нотаріусом не виконано зазначених вимог законодавства при вчиненні виконавчого напису від 15.05.2017 р. Зокрема, у виконавчому написі від 15.05.2017 р. зазначається, що строк, за який проводиться стягнення заборгованості - 3134 днів, а саме: з 24 липня 2008 року по 21 лютого 2017 року. Отже, при вчиненні спірного виконавчого напису щодо стягнення боргу за вказаний період, приватним нотаріусом не враховано положення ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Зокрема того, що з дня виникнення права вимоги для такого стягнення минуло більше трьох років. Ні відповідачем, ні приватним нотаріусом не надано суду доказів встановлення іншого строку давності, в межах якого вчинено виконавчий напис. Отже, наведені обставини вказують на порушення приватним нотаріусом Швець Р.О. при вчиненні виконавчого напису вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо можливості вчинення виконавчого напису за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а також п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Крім того, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, як стверджує представник відповідача у відзиві, однак жодних доказів суду не надає, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з їх обґрунтованістю та доведеністю. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що звертаючись із даними вимогами, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується оригіналом квитанції № 35 від 28.03.2019 р. Отже, виходячи із положення ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений останім судовий збір у розмірі 768,40 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved