Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.06.2014 між ним та відповідачкою укладений шлюб, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], який народився [INFO] року, про що 25.11.2014 складено відповідний актовий запис №3844, що підтверджується Свідоцтвом про народження. Зі слів позивача встановлено, що з часу реєстрації шлюбу їх сім'я проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить йому. Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Позивач посилається на те, що у зв'язку з тим, що 05.10.2015 відповідачка за відсутності позивача зібрала особисті та дитячі речі, меблі та побутову техніку, та разом з дитиною виїхала з квартири, шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачкою припинено, спільне господарство не ведеться та прийнято рішення проживати окремо. Позивач вважає, що примирення та збереження шлюбу є неможливим. Вказав, що спільне майно, яке підлягає поділу відсутнє, спір з питання встановлення місця проживання дитини, участі у його вихованні вирішується окремо. Виходячи з вищенаведеного, позивач вважає, що їх з відповідачкою шлюб носить формальний характер, у зв'язку з чим і звернувся із вказаним позовом до суду. У судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позов. Відповідачка та її представник в судовому засіданні не заперечували проти розірвання шлюбу, проте відповідачкою зазначено, що вона не згодна з обставинами, що призвели до розірвання шлюбу та які вказані в позовній заяві. Вона стверджує, що причиною припинення шлюбних відносин є завдання тілесних ушкоджень їй та дитині, постійне провокування сварок та конфліктів. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 25.06.2014 відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, було зареєстровано 25.06.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №1286 (а.с. 5). Встановлено, що у сторін є малолітній син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 25.11.2014 Серія [NUMBER] (а.с. 6). Судом у ході розгляду справи встановлено, що спільне життя сторін не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Як пояснив у судовому засіданні позивач, спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідачка у свою чергу в судовому засіданні пояснила, що позивач є патологічно жадібною людиною, крім того, посилалася на те, що причиною, з якої припинено шлюбні відносини, є завдання тілесних ушкоджень їй та дитині, постійне провокування сварок та конфліктів зі сторони позивача. Як вбачається з копії матеріалів кримінального провадження №1201500070007339 від 05.10.2015 (а.с. 44-58), 04.10.2015 [PERSON] зверталася до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення стосовно нанесення їй тілесних ушкоджень [PERSON], у зв'язку з чим було відкрито вказане кримінальне провадження, однак, постановою Подільського УП ГУНП у м. Києві від 10.05.2015 кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Відтак, суд встановив, що подальше збереження сім'ї неможливе, оскільки самими сторонами у судовому не заперечувалась неможливість їх проживання разом однією сім'єю. Враховуючи викладене, суд вважає, що сім′я сторін розпалася, примирення неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved