Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що з 01.03.2000 року по 28.02.2014 року він працював у відповідача в якості водія автомобілю 2 класу. 28 лютого 2014 року трудовий договір між ним та відповідачем було розірвано на підставі ст. 38 КЗпП України. Однак, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України заборгованість із заробітної плати в день звільнення позивачу виплачена не була. Повний розрахунок з ним було проведено лише 03 квітня 2014 року. Не виплативши своєчасно заробітну плату відповідач порушив його законні права, що призвело до моральних страждань позивача, які виразилися в тому, що він був позбавлений можливості для себе і своєї сім'ї на достатній життєвий рівень відповідно до його витраченої праці, що включає достатнє харчування і одяг, порушені звички та втрачені нормальні життєві зв'язки. Через невиплату відповідачем заробітної плати, позивач вимушений був позичати гроші у своїх знайомих, що ображало його як особу і принижувало як громадянина. Позивач був вимушений застосувати додаткові зусилля до організації свого нормального життя і спричинену йому моральну шкоду оцінює в 2000 гривень. Тому, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку та моральну шкоду в розмірі 2000 гривень. Позивач [PERSON] в судовому засіданні викладені обставини підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача за довіреністю Піскун Н.В. позовні вимоги визнала частково, просила у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши в судовому засіданні зібрані в справі докази в їх сукупності, дійшов до наступного. Позивач [PERSON] дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується наданою позивачем копією трудової книжки серії [NUMBER] Згідно наказу КП «Міськсвітло» № 9-к від 28.02.2014 року [PERSON] з 28 лютого 2014 року був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України з виплатою компенсації за 58 календарних днів невикористаної відпустки на підставі його заяви від 27.02.2014 року. У судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що в день звільнення 28.02.2014 року з позивачем не було проведено повного розрахунку, що є порушенням ст. 116 КЗпП України, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно довідки КП «Міськсвітло» № 112 від 04.04.2014 року станом на 02 квітня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати становила 6508,81 гривень. Повний розрахунок з позивачем було здійснено 03 квітня 2014 року, що підтверджується наданою позивачем випискою по його рахунку в ПАТ «ПриватБанк» № 653196 від 11.04.2014 року. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Середньоденний заробіток позивача згідно довідки відповідача № 122 від 16.04.2014 року становить 112 гривень 79 копійок, оскільки заробіток позивача за грудень 2013 року становить 2718 гривень 50 копійок (за 22 відпрацьованих дня), за січень 2014 року становить 2018 гривень 50 копійок (за 20 відпрацьованих днів). Таким чином, кількість днів затримки розрахунку з позивачем при звільненні з 28.02.2014 року по 03.04.2014 року становить 22 робочих дня, а отже, середній заробіток позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 2481 гривню 38 копійок (112,79 х 22 = 2481,38 гривень), які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено порушення відповідачем законних трудових прав позивача щодо невиплати останньому в день його звільнення належних йому грошових сум, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагало від нього додаткових зусиль для організації його життя у зв'язку з відсутністю в нього можливості розпорядитися належними йому від підприємства коштами для забезпечення відповідного рівня життя. Отже, судом встановлено наявність моральної шкоди, спричиненої позивачу діями відповідача. При цьому, визначаючи розмір такого відшкодування, суд бере до уваги тривалість порушення законних прав позивача, характер і тривалість його моральних страждань, а також враховує встановлені ст. 23 ЦК України засади щодо розумності, виваженості та справедливості, дійшовши висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 300 гривень. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. На підставі викладеного, ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,

Outcome: partial