Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Заводському району про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, який в подальшому було уточнено. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він зареєстрований та проживає у [ADDRESS]. На даний час у спірному жилому приміщенні зареєстровані також [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які з лютого 2015 року за зазначеною адресою не проживають, не сплачують за комунальні послуги, кореспонденцію не отримує. Особисті речі відповідачів в квартирі відсутні. Перешкод у користуванні житловим приміщення він відповідачам не чинив. Відповідачі без поважних причин не проживають в квартирі понад шість місяців, через що позивач звернувся із зазначеним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи попереджалися своєчасно. Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованою адресою проживання чи перебування, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району Ляшенко Л.О. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, адже представником позивача не надано доказів того, що у малолітньої дитини є інше придатне до проживання житло. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона з позивачем та відповідачами є сусідами та проживають [ADDRESS] на одному поверсі. Це гуртожиток, вона проживає в одному крилі, а позивач в іншому крилі. Зі слів позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] переїхали на територію Російської Федерації. Вона відповідачів не бачила з лютого 2015 року. Знає, що вони свої речі продали. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на даний час у квартирі [ADDRESS] разом із позивачем зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5, 33). Відповідно до акту Центру обслуговування абонентів у Заводському районі № 4 Єдиної абонентської служби від 08.09.2015 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спірному житловому приміщенні не проживають з лютого2015 року по теперішній час (а.с. 6). Цей факт також підтвердила свідок у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Зважаючи на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин за власною ініціативою не проживають у спірній квартирі понад 6 місяців, відсутні будь-які домовленості з цього питання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог до [PERSON], [INFO] про визнання його таким, що втратив право користування спірним житлом, то суд вважає вимоги незаконними та необґрунтованими з наступних підстав. Позов пред'явлений до [PERSON], 29.05.2010 року, який відповідно до вимог ст. 29 ЦПК України та ст. 30, 34 ЦК України не є дієздатним через малолітній вік. Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» суд зобов'язаний вирішити справу за тим, позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Позивач у позові не визначає законних представників малолітньої дитини, які б діяли в його інтересах, а тому позов заявлений до неналежного відповідача і не підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ч.3, ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст. 16 Конвенції жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Враховуючи права малолітньої дитини, зважаючи на відсутність інформації про місце проживання батьків малолітньої дитини, а відповідно, про наявність іншого житла для дитини, суд приходить до висновку, що в цій частині позову слід відмовити. Оскільки позивач не заявляє про стягнення з відповідачів сплаченого ним судового збору, суд вважає можливим не стягувати з відповідача судові витрати, хоча позов і задовольняється.

Outcome: partial