Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом , в якому вказує, що 07.08.2006 року, в темний час доби, [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не маючи водійського посвідчення, керуючи автомобілем ГАЗ - 24 д.н.[NUMBER], який належить [PERSON], на 48 км автошляху Запоріжжя - Маріуполь, в с. Кірове, Оріхівського району, рухаючись зі сторони м. Оріхів в напрямку м.Запоріжжя, на своїй полосі руху здійснив наїзд на сидячого на мотоциклі «ІЖ-Ю-5» д.н.[NUMBER] мотоцикліста [PERSON]. В результаті дорожньо - транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, відповідно до висновку експерта № 129 від 04.10.2005 року , у виді лінійного закритого перелому правого лобно - скроневого відділу, забій головного мозку 2-го ступеню, гостра епідуральна гематома правої лобно - тім'яної області, дислокаційний синдром, забійні рани голови, забійна рана нижньої третини правої гомілка, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Відповідно висновку експерта № 285 від 16.09.2005 року дії водія ГАЗ - 24 д.н.[NUMBER] [PERSON] не відповідають вимогам п.п.12.3,12.4,12.9,21.1 Правил дорожного руху України. Невиконання водієм [PERSON] вимог п.12.3Правил дорожнього руху України перебувають в причинному зв'язку з подією даної дорожньо - транспортної пригоди. За вчинене правопорушення, Оріхівським районним судом Запорізької області [PERSON] засуджено за ч.3 ст.135 КК України до 5-ти років позбавлення волі та за ч.3 ст.286 КК України до 8-ми років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 2 роки. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого більш суворим [PERSON] призначено покарання у вигляді 8-ми років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 роки ( вирок суду від 17березня 2006 року). 10 травня 2006 року Апеляційним судом Запорізької області, вирок Оріхівського районного суду від 17.03.2006 року змінено, скасовано в частині обвинувачення за ч.3 ст. 135 КК України, за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину передбаченого цією статтею. Тому слід рахувати, що [PERSON] засуджений за ч.3 ст.286 КК України до 8-ми років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 2 роки. Після вказаної ДТП він дивом залишився живим, але при цьому інвалідом на все життя. Перший рік після пригоди він боровся за своє життя, тому не мав можливості звернутися до суду з позовною заявою . З цієї ж причини ним не заявлявся цивільний позов під час розгляду кримінальної справи. Добровільно [PERSON] не сплатив йому жодної копійки, і хоча не збереглись докази його витрат на лікування, він вирішив звернутися до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, оскільки лікування продовжує до сих пір. Окрім сліпоти, глухоти та інших розладів здоров'я, наслідком ДТП є ще й пролапс та грижа дисків хребта( доказами є аудіограма вуха та МРТ хребта). Беручи до уваги тяжку душевну травму, а також глибокі емоційні переживання у зв'язку з ДТП, в результаті якого він отримав тяжкі травми та став інвалідом на все життя, моральну компенсацію він оцінює в 100 000,00 гривень. Крім цього, він мав необхідність звернутися за правовою допомогою, тому поніс додаткові витрати, які підтверджуються усіма необхідними документами. Прохає суд стягнути з [PERSON] на його користь 100 000,00 (сто тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди та витрати, понесені ним в зв'язку з наданням йому правової допомоги в сумі 2000,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача , позивач на позовних вимогах наполягають, прохають їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач з позовними вимогами не згоден, обґрунтувавши заперечення тим, що він вважає , що саме позивач винний у даній ДТП, прохав застосувати строк позовної давності так як майже 10 років пройшло з моменту події, а також вказав, що він ніде не працює, хворіє, не має можливості виплатити таку суму, прохав відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 60, частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 березня 2006 року [PERSON] засуджено за ч.3 ст.135 КК України до 5-ти років позбавлення волі та за ч.3 ст.286 КК України до 8-ми років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 2 роки. На основі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого більш суворим [PERSON] призначено покарання у вигляді 8- ми років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на 2 роки /а.с.11-14/. 10 травня 2006 року Апеляційним судом Запорізької області, вирок Оріхівського районного суду від 17.03.2006 року змінено, скасовано в частині обвинувачення за ч.3 ст. 135 КК України, за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину передбаченого цією статтею та залишено без змін за ч.3 ст.286 КК України до 8-ми років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 2 роки, виключивши з вироку обставину «знаходження [PERSON] в алкогольному сп'янінні»./а.с.15-18/. Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті дорожньо - транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, відповідно до висновку експерта № 129 від 04.10.2005 року , у виді лінійного закритого перелому правого лобно - скроневого відділу, забій головного мозку 2-го ступеню, гостра епідуральна гематома правої лобно - тім'яної області, дислокаційний синдром, забійні рани голови, забійна рана нижньої третини правої гомілка, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження/а.с.13/. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] - [PERSON] є інвалідом 3 групи загального захворювання /а.с.6/. В судовому засіданні позивач доповнив до позову, що він постійно лікується, так як є інвалідом, його ніхто не влаштовує на роботу, в зв'язку з цим матеріально не може себе забезпечувати, до теперішнього часу у нього постійні головні болі, порушений сон, постійні болі в області вуха. Всі ці обставини негативно відобразились на його психічному здоров'ї . Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Законодавством установлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких особа зазнала внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії іншої особи. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності передбачений зв'язок між протиправною поведінкою та наслідками, що настали. Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в редакції від 25 травня 2001 р., розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідач у судовому засіданні прохав застосувати строк позовної давності у три роки і на підставі цього відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.268 ч.1 п.3 ЦК України - позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом , іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. Суд, при визначення розміру моральної шкоди враховує обставини, при яких позивачу причинено шкоду, характер суспільно-небезпечного діяння, обставини вчинення злочину, які були встановлені вироком суду по кримінальній справі, а також характер заподіяного ушкодження, наслідки від отриманих травм( позивач став інвалідом), стан здоров*я позивача до теперішнього часу , ступінь і тяжкість психічних переживань, які поніс позивач по вині відповідача, а також врахував матеріальне становище відповідача ( [PERSON] не працює/а.с.45/,) і тому вважає можливим стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі -15000,00 грн. Згідно ст.84 ч.1 ЦПК України, витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права , несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі - 2000,00 грн., так як саме він заплатив цю суму, що підтверджується квитанцією /а.с. 21/. Відповідно до ст.88 ЦПК України , якщо позивача , на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищесказаного,

Outcome: partial