Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Саражинської сільської ради Балтського (зараз Подільського) району Одеської області, площею 2,0833 га, частину домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,01 га, надану для будівництва індивідуального гаража, розташовану по [ADDRESS] . В позові зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Позивач являється спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] та прийняв спадщину, проте не може оформити право власності на спадкове майно, оскільки крім нього спадкоємцями є відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не бажають приймати спадщину, однак не відмовилися від неї. Крім того, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через наявний спір між спадкоємцями та [PERSON] , яка сумісно проживала з померлим у цивільному шлюбу з 2003 року по день його смерті. В судове засідання позивач не з`явився, надавши до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судові повідомлення вручені належним чином. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,0833 га, розташована на території Саражинської сільської ради Балтського району Одеської області, кадастровий номер 5120687900:01:001:0331, частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 100,5 кв.м., розташованого по [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,01 га, надана для будівництва індивідуального гаража, розташована по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] як син померлого [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 27.08.1987 року Кодимським р/в РАЦС Одеської області) являється спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи №19/2020, заведеної до майна померлого. Нотаріусом було відмовлено у видачі йому свідоцтва про право на спадщину через виниклий спір із [PERSON] , яка сумісно проживала з померлим без реєстрації шлюбу з 2003 року по день його смерті та вважає, що майно, яке ввійшло до складу спадщини є спільною сумісною власністю. Відповідно до\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України\~передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до\~ст.370 ЦК України\~співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 19.03.2020 р. в справі №303/2865/17\~факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповідач [PERSON] жодних дій щодо встановлення факту проживання однією сім`єю із [PERSON] не вчиняла, до суду із відповідним позовом не зверталась. Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.\~ Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, тобто і в порядку спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, суд при ухваленні даного рішення приймає до уваги те, що відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися та не надала суду доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved