Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, скасування державної реєстрації та витребування майна з чужого незаконного володіння посилаючись на те, що 18.12.2006 року між ним та АКБ «Форум» укладено кредитний договір № 418/06/01-1, відповідно до якого він отримав кредит на придбання нерухомості 289 966,00 доларів США. З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки, згідно якого він передав банку майно - 5-тикімнатну квартиру [ADDRESS] . 18.01.2016 року АКБ «Форум» відступив ТОВ «Фінансова компанія Морган Кепітал» право вимоги заборгованості за кредитним договором № 418/06/01-1від 18.12.2006 року. В це й же день, 18.01.2016 року, ТОВ «Фінансова компанія Морган Кепітал» на підставі договору про відступлення права вимоги відступило [PERSON] право вимоги заборгованості за кредитним договором № 418/06/01-1 від 18.12.2006 року. Таким чином з 18.01.2016 року [PERSON] стала новим кредитором та іпотекодержателем. З укладеними договорами не згоден, просив визнати їх недійсними, оскільки кредитором може бути лише банк або інша фінансова установа, тоді як на момент укладення договору ТОВ «ФК «Морган Кепітал» не мало ліцензії з надання послуг факторингу, а [PERSON] являється фізичною особою та може набути статус кредитора. Враховуючи, що квартира вибула з його володіння незаконно, просив її витребувати та скасувати державну реєстрацію за ТОВ «ФК «Морган Кепітал» та [PERSON] . Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В разі неявки відповідачів до суду не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи. До суду представник відповідача ТОВ «ФК «Морган Кепітал» не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно процесуального законодавства. Відзив на позовну заяву не подавав. В матеріалах справи міститься заява представника про розгляд справи без його присутності на підставі наявних у справі документів, позовну заяву вважав необґрунтованою, та заперечував щодо її задоволення. До суду відповідач [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи сповіщалась згідно процесуального законодавства, від отримання повідомлення про дату судового засідання відмовилась, що підтверджено актом, складеним працівником слідчого ізолятора. Відзив на позовну заяву не подавала. До суду треті особи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи сповіщались згідно процесуального законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 15.05.2019 року. 15.05.2019 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 24.05.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 24.09.2019 року розглянуто заяву представника позивача про відвід судді та визнано його необґрунтованим. Провадження зупинено. Ухвалою від 30.09.2019 року заява представника позивача про відвід судді залишено без задоволення. 15.10.2019 року провадження у справі відновлено. 30.01.2020 року представником позивача подано додаткові пояснення. 29.01.2020 зареєстровано заяву позивача про відвід судді. Ухвалою від 27.02.2020 року заяву про відвід судді визнано необґрунтований. Ухвалою від 28.02.2020 року заяву позивача про відвід судді залишено без задоволення. Ухвалою від 05.03.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 18.06.2020 року постановлено ухвалу про закриття провадження у справі у частині відповідача ПАТ «Банк Форум». В суді встановлено, що 18.12.2006 року між АКБ «Форум» та [PERSON] укладено кредитний договір № 418/06/01-1, за яким банк надав позичальнику кредитні кошти на придбання нерухомості у сумі 289 966,00 доларів США. Строк виконання зобов`язання до 18.12.2016 року. 05.02.2008 року між АКБ «Форум» та [PERSON] укладено Договір іпотеки, за яким банк набув статуту іпотекодержателя квартири [ADDRESS] . Договір укладено з метою забезпечення виконання позичальником кредитного договору № 418/06/01-1 від 18.12.2006 року. 18.01.2016 року між ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Ларченко І.М., та ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» укладено Договір про відступлення права вимоги № 42-Ф, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги до боржника [PERSON] . Станом на дату укладення договору розмір заборгованості боржника становить 88 102, 92 доларів США, що еквівалентно 2 148 210,06 грн. 18.01.2016 року між ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Ларченко І.М., та ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» укладено договір про відступлення прав за Договором іпотеки від 05.02.2008 року, за яким статус іпотекодержателя набуло ТОВ «ФК «Морган Кепітал». Згідно п. 5 ціна відступлення права вимоги становить 1 554 426,00 грн. Ціна відступлення сплачена первісному кредитора до моменту укладення цього договору у розмірі 1 428 344,78 грн., та зараховано кошти у розмірі 126 081,22 грн. (залишок гарантійного внеску). 18.01.2016 року між ТОВ «ФК «Морган Кепітал» та [PERSON] укладено Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого товариство відступило новому кредитору своє право вимоги до боржника [PERSON] . За Договором про відступлення прав за Договором іпотеки від 05.02.2008 року ТОВ «ФК «Морган Кепітал» 21.01.2016 року відступило право іпотекодержателя на користь [PERSON] . Згідно п. 5 ціна відступлення права вимоги за цим договором оплачена новим кредитором у розмірі 1 554 426,00 грн. у відповідності до договору комісії № 271215/5-2 від 27.12.2015 року. 03.02.2016 року [PERSON] зареєструвала своє право за номером [NUMBER] , реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. Таким чином, аналізуючи договори відступлення прав вимоги встановлено, що нові кредитори придбали право вимоги за 1 554 426,00 грн., тоді як сума боргу становить 2 148 210,06 грн., що свідчить про намір отримати прибуток у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, яка передбачена договорами про відступлення права вимоги, що в свою чергу свідчить про те, що договора про відступлення права вимоги за своєю сутністю є договорами факторингу. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07.12.2000 року «Про банки і банківську діяльність», де зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04. 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Згідно частини першої статті 1077 ЦК України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга ст. 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя ст. 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. У статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, зазначено, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону вказано, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Дана позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16 та у постанові від 18.12.2019 року справа № 161/13889/17. Як було встановлено у суді ТОВ «ФК «Морган Кепітал» лише 11.04.2017 року набула право на отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надання гарантій та поручительств; надання послуг з факторингу на підставі Розпорядження № 1054 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Дана обставина свідчить про те, що Товариство не мало правових підстав на укладення Договору про відступлення права вимоги від 18.01.2016 року, який являється за своєю правовою природою договором факторингу. Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Стаття 1054 ЦК України визначає перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа. Дана позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у Постанові від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16, та у Постанові від 31.10.2018 року у справі № 465/646/11. Викладене свідчить про те, що Договір про відступлення права вимоги, укладений з [PERSON] є незаконним. Статтями 202, 203 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статей 2, 318 ЦК України річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб`єктів публічного права. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦУ України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Враховуючи вимоги діючого законодавства та встановлені обставини суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачі не надали жодного доказу на спростування доводів та доказів позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 13 447,00 грн., дані кошти з урахуванням заявлених вимог підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у наступному порядку: ТОВ «ФК «Морган Кепітал» 1 536,80 грн. (768,40 грн. + 768,40 грн. - за дві вимоги немайнового характеру), а з [PERSON] 11 919,20 грн. (768,40 грн. + 768,40 грн. + 768,40 грн. + 9 605,00 грн. - за три вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved