Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника посилаючись на те, що 15.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 11299557000. Відповідно до умов вказаного договору, відповідач отримав кредит у сумі 100 000,00 доларів США для придбання автомобіля, та взяв на себе зобов`язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 16.02.2015 року зі сплатою 13,00 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу відповідач передав у заставу автомобіль: Тип ТЗ: легковий універсал; Марка: Мersedes; Модель: Веnz GL-550; рік випуску: 2008; номер кузова: [NUMBER] ; державний реєстраційний номер: [NUMBER] , який належить йому на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу № ФО/07-35 від 14.02.2008 року згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 15.02.2008 року. Відповідно до п. 2.2 Договору, вартість заставленого автомобіля за домовленістю, сторін складала 725 200,00 грн. Рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» у зв`язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір Факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11299557000 від 15.02.2008 року. На підставі вказаного Договору від 20.04.2012 року та ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про заставу», ч. 2 ст. 23 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до ТОВ «Кредекс Фінанс» перейшло право вимоги, що виникло з Договору про надання кредиту. Через неналежне виконання умов Договору про надання кредиту у відповідача станом на 27.11.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 1 501 224,71 грн., яка складається із: заборгованість за основним зобов`язанням - 713 393,30 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 421 926,65 грн., заборгованість за відсотками на дату подачі позову - 333 089,73 грн., заборгованість з пені - 11 413,21 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту - 21 401,82 грн. Через неналежне виконання зобов`язань, забезпечених заставою, товариство набуло право стягнути заборгованість та задовольнити свої вимоги за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом продажу предмету забезпечувального обтяження та укладання договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем від імені боржника, що передбачено ст.ст. 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Однак, фактично товариство не може реалізувати своє право на продаж заставного майна через те, що відповідач не забезпечує доступ до автомобіля, чим не виконує умови Договору. Автомобіль з усіма додатковими речами (комплектом ключів, з державними номерними знаками, свідоцтвом про реєстрацію) фактично знаходиться у відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В разі неявки відповідача в судове засідання щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в суді 27.01.2016 року, 15.02.2016 року відкрито провадження. 25.04.2016 року судом постановлено заочне рішення. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.09.2016 року апеляційна скарга позивача була відхилена, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.04.2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 24.10.2018 року касаційна скарга позивача задоволена, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.04.2016 року, та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 06.09.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 23.04.2019 року постановлено ухвалу про залучення правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал». Клопотання по суті спору сторонами не подавалися. В суді встановлено, що 15.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за № 11299557000. Відповідно до п. 1.1 Договору, банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином виконати і повернути банку кредитні кошти в сумі 100 000,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. Згідно з п.п. 1.2.2 Договору, позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору (якщо Сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 16.02.2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін. Відповідно до п. 2.1 Договору, у забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань в повному обсязі Позичальника за договором надається порука [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] , згідно договору поруки №180097 від 15.02.2008 року, порука [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] , згідно договору поруки №180100 від 15.02.2008 року, а також позичальник передає в заставу, а Банк приймає наступне рухоме майно, а саме - транспортний засіб: марки Мersedes; Модель: Веnz GL-550; рік випуску: 2008; колір білий, Тип ТЗ легковий універсал, номери агрегатів: кузова [NUMBER] ; державний номер: [NUMBER] . Згідно з п. 2.2 Договору, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 725 200,00 грн. Відповідно до п. 8.2 Договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється або на підставі рішення суду або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення. У п. 8.5 Договору застави передбачено, що при зверненні стягнення в позасудовому порядку, банк має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача предмету застави у власність банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання в порядку встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; продаж банком предмету застави шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою - покупцем, або на публічних торгах в порядку встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Встановлено, що Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, тоді як позичальник свої зобов`язання порушив, кредитні кошти відповідачем не повернуто. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», було укладено Договір Факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11299557000 від 15.02.2008 року. Згідно наданого суду розрахунку заборгованість відповідача становить 1 501 224,71 грн., яка складається з: заборгованість за основним зобов`язанням - 713 393,30 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 421 926,65 грн., заборгованість за відсотками на дату подачі позову - 333 089,73 грн., заборгованість з пені - 11 413,21 грн., 3% річних від простроченої суми кредиту - 21 401,82 грн. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст.ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушення зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов`язання забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Статтею 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. При частковому виконанні боржником забезпеченого заставою зобов`язання застава зберігається в початковому обсязі. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно ст. 21 Закону України «Про заставу» реалізація заставленого майна провадиться спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів), якщо інше не передбачено договором, а державних підприємств та відкритих акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації, всі акції яких перебувають у державній власності, - виключно з аукціонів (публічних торгів). Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Згідно ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порядок звернення стягнення передбачено розділом 8 Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11299557000. В суді встановлено, що позичальник порушив взяті на себе зобов`язання, та має заборгованість. Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07.12.2000 року «Про банки і банківську діяльність», де зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. 20.04.2012 року ПАТ «УкрСиббанк» передало своє право вимоги до боржника [PERSON] на підставі Договору факторингу № 05/12. 16.10.2015 року на адресу відповідача було направлено повідомлення про порушення зобов`язання з вимогою сплатити усю суму заборгованості або передати предмет застави. Дане повідомлення залишилось відповідачем без уваги. Проаналізувавши надані докази та враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача мають бути задоволені в повному обсязі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з`явився, та не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 12 078,90 грн., дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved