Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення, за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач мотивує набуттям ним у 2006 році права власності на житловий будинку з надвірними будівлями та спорудами, котрий знаходиться за адресою [ADDRESS] Позивач вказує, що відповідачами фактично створюються перешкоди у користуванні його власністю через те, що вони є зареєстрованими за адресою знаходження житлового будинку, проте, жоден з них не є членом сім'ї позивача і не несе обов'язків щодо утримання будинку, оплати платежів пов'язаних із користуванням спірним майном (світло, газ, водовідведення, водопостачання, земельний податок тощо). Всі витрати пов'язанні із утримання, користуванням житловим будинком несе виключно позивач і це грубо порушує його майнові права, а саме прав власності на житло. У зв'язку з наведеним просив визнати [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]; зобов'язати відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради зняти з реєстрації місця проживання: буд.[ADDRESS] [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Виселити [PERSON] [INFO] з будинку [ADDRESS]. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі та третя особа належно повідомленні про слухання справи до суду не з'явились, про причини не явки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Оцінивши матеріали справи суд вважає за необхідне постановити рішення яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що у відповідності із договором дарування ВСТ №463953 від 26.04.2006, зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.04.2006 №1338, позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, котрий знаходиться на земельній ділянці площею 522,0 кв.м., за адресою [ADDRESS] (надалі спірне майно). Житловий будинок має загальну площу 76,5 кв.м. житлову 45, 9 кв.м. і згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 13 10.1989 року, житлова площа будинку є неподільною. Згідно відомостей домової книги на житловий будинок, зареєстрованим місцем проживання відповідачів є будинок [ADDRESS]. За адресою розташування спірного майна Відповідач-1 не проживає на протязі останніх 10 років у зв'язку із виїздом за межі України. Спірний будинок не є його постійним місцем проживання, у ньому відсутні його власні речі тощо. Також Відповідач-1, хоча і є рідним братом Позивачеві, проте не є членом його сім'ї в розумінні ЖК УРСР. Відповідач-1 надав письмову заяву про те, що не заперечує проти зняття його з реєстрації за місцем розташування спірного будинку, водночас, не має можливості приїхати на територію України з відповідною метою та/або оформити таку заяву нотаріально. Окрім цього, актом від 19.09.2016, головою квартального комітету зафіксовано факт не проживання Відповідача-1 у спірному будинку на протязі більш ніж 10 років. Відповідач-2 є батьком Позивачеві, проте перестав складати його сім'ю в розумінні ЖК УРСР після припинення 25.12.2007 шлюбних відносин із матір'ю Позивача. Спірний будинок належав бабі Позивача із сторони матері і реєстрація у ньому Відповідача-2 була пов'язана із шлюбними відносинами із матір'ю Позивача, котрі після їх припинення, перестали бути сімейними. Після складання Відповідачам-2 нової сім'ї через спільне проживання і пов'язання спільним побутом з іншою жінкою, сумісне проживання із Позивачем стало не можливим. Відповідач-2 не лише відмовляється від сплати платежів пов'язаних із утримання та користуванням будинком, але, своєю поведінкою, робить не можливим спільне проживання із Позивачем на неподільній житловій площі будинку. Так, Відповідачі є зареєстрованими за адресою знаходження спірного майна, проте, жоден з них не несе обов'язків щодо утримання будинку, оплати платежів пов'язаних із користуванням спірним майном. Всі витрати пов'язанні із утримання, користуванням спірним будинком починаючи з 2008 року і до сьогодні несе виключно Позивач і це підтверджується розрахунковими книжками МКП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона» по розрахункам за воду та каналізацію (особистий рахунок [NUMBER]), розрахунковими книжками ВАТ «Херсонгаз» за послуги з постачання природного газу (особистий рахунок [NUMBER]), абонентськими книжками «ВАТ Херсоноблєнерго» по розрахунку за електроенергію (особистий рахунок [NUMBER]) та договором укладеним з ВАТ «Укртелеком» від 02.09.2008 про надання послуг електрозв'язку. Водночас, відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК право власності є непорушним ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Одночасно ст. 317 ЦК України містить положення про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Поряд із цим, частина 2 статті 405 ЦК України в якості забезпечення гарантій власникові встановлює, що особа втрачає право на користування житлом, у разі її відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. За позицією Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеною у постанові від 07.02.2014 №5 «Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК». Водночас, стаття 403 ЦК України, серед обов'язків покладених сервітутом, визначає зобов'язання особи, яка користується сервітутом, вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відтак, як наводилося вище, аспекти, встановлені гл. 32 ЦК України і котрі визначають порядок користування чужим майном, відсутні у випадку сторін цього позову - Відповідач-1 відсутній за спірною адресою понад один рік без поважних причин; Відповідач-2 не дотримується обов'язків покладених на нього відносно внесення плати за користування майном, що є підставою для втрати Відповідачами права користування житлом. Одночасно, відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). На підставі викладеного,

Outcome: approved