Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи [PERSON], ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» про стягнення збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в якому просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПП «Путник» 615975,00 грн. збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.03.2016 року між ПП «Путник» (покупець) і ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» (постачальник) було укладено договір №1403161 поставки товару, згідно з яким постачальник зобов'язався передати покупцю, а останній прийняти у власність і оплатити товар, асортимент, кількість і ціна якого встановлюються у накладних на товар, які, дорівнюються до специфікацій та мають силу додатків до цього договору. Позивач зазначає, що на виконання умов вищевказаного договору всього поставлено товару на загальну суму 1102050,00 грн. При цьому, ПП «Путник» сплатило ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» за поставлений по договору товар лише 432300,00 грн. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2016 року по кримінальному провадженню №335/12032/16-к затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором відділу прокуратури Запорізької області та [PERSON], згідно якої останнього визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.205, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205, ч.5 ст.27 ч.2 ст.212 КК України, Цим же вироком затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором відділу прокуратури Запорізької області та [PERSON], відповідно до якої останню визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.205, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205, ч.5 ст.27 ч.2 ст.212 КК України. На думку позивача, оскільки вищевказаним вироком суду встановлена нікчемність договору №1403161 поставки товару укладеного 14.03.2016 р. між ПП «Путник» і ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя», як такого, що порушує публічний порядок вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, вважає, що мають бути застосовні наслідки нікчемності правочину, що встановлені ст.228 Цивільного кодексу України, ст.208 Господарського кодексу України. А саме стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно 432 300,00 грн., які отримало ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» за договором поставки з ПП «Путник», а також стягнення з відповідачів 183675,00 грн., що є сумою заниженого ПДВ, яка встановлена ГУДФС у м. Києві за результатами проведеної перевірки ПП «Путник» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя». Представник позивача надав заяву про проведення судового засідання у його відсутності, вимоги позову підтримує, просить їх задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] в судове засідання надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутності, просить в задоволенні позову відмовити. Попередньо [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на те, що відсутнє будь-яке рішення суду про визнання вказаного договору поставки №1403161 від 14.03.2016 р. укладений між ПП «Путник» та ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» нікчемним, тому відсутні підстави для стягнення 432 300,00 грн., та також на те, що не доведено і реальність збитків на суму 183 675 грн., оскільки позивачем не надані докази отримання податкового повідомлення-рішення, складеного податковим органом за наслідками перевірки та сплати сум, визначених в податковому повідомленні-рішенні ПП «Путник» в повному обсязі.Вважає, що вибраний спосіб захисту є помилковим, оскільки у даному випадку правовідносини сторін виникли на підставі договору №1403161 від 14.03.2016 р., укладеного ПП «Путник» та ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя», відповідальність за невиконання або неналежне виконання якого, передбачена главою 51 ЦК України і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Інші сторони, належно повідомлені про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.03.2016 року між ПП «Путник» та ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» укладений договір №1403161 поставки товару, згідно з яким постачальник зобов`язався передати покупцю, а останній прийняти у власність і оплатити товар, асортимент, кількість і ціна, якого встановлюються у накладних на товар. ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» було поставлено ПП «Путник» товару за договором на загальну суму 1102050 грн., ПП «Путник» сплатило за поставлений по договору товар 432 300 грн. Зазначені обставини визнані відповідачами та, оскільки у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст.82 ЦПК не підлягають доказуванню. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2016 року по кримінальному провадженню №335/12032/16-к затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором відділу прокуратури Запорізької області та [PERSON], згідно якої останнього визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.205, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205, ч.5 ст.27 ч.2 ст.212 КК України, та призначено йому покарання за ч.2 ст.28 ч.2 ст.205 - у виді штрафу у розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68000 грн.; за ч.3 ст.28 ч.2 ст.205 - у виді штрафу у розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 85000 грн.; за ч.5 ст.27 ч.2 ст.212 КК України - у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 грн. з позбавленням права займатися діяльністю пов'язаною з реєстрацією та перереєстрацією суб'єктів господарської діяльності на строк два роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено [PERSON] покарання у виді штрафу у розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 85000 (вісімдесят п'ять тисяч) грн. з позбавленням права займатися діяльністю пов'язаною з реєстрацією та перереєстрацією суб'єктів господарської діяльності на строк два роки. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2016 року по кримінальному провадженню №335/12032/16-к затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором відділу прокуратури Запорізької області та [PERSON], відповідно до якої останню визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.205, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205, ч.3 ст.28 ч.2 ст.205, ч.5 ст.27 ч.2 ст.212 КК України, та призначено їй покарання за ч.2 ст.28 ч.2 ст.205 - у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 грн.; за ч.3 ст.28 ч.2 ст.205 - у виді штрафу у розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68000 грн.; за ч.5 ст.27 ч.2 ст.212 КК України - у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 грн. з позбавленням права займатися діяльністю пов'язаною з реєстрацією та перереєстрацією суб'єктів господарської діяльності на строк два роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено [PERSON] покарання у виді штрафу у розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68000 (шістдесят вісім тисяч) грн. з позбавленням права займатися діяльністю пов'язаною з реєстрацією та перереєстрацією суб'єктів господарської діяльності на строк два роки. Вирок суду від 25.11.2016 року по кримінальному провадженню №335/12032/16-к набрав законної сили 26.12.2016 року. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ст.11 ЦПК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.2 цієї статті, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Звертаючись до суду, позивач, як підставу позову зазначає завдання збитків в наслідок вчинення [PERSON] та [PERSON] кримінального правопорушення, за які останні були піддані кримінальному покаранню. Проте, як вбачається з вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2016 року відповідачі були притягнуті до відповідальності за вчинення злочинів у сфері господарської діяльності. Зокрема вчинення злочинів передбачених ст.205 (фіктивне підприємництво) та ст.212 КК України (ухилення від сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), об'єктом вчинення яких був встановлений законодавством порядок здійснення підприємницької діяльності, порядок оподаткування юридичних і фізичних осіб, який забезпечує за рахунок надходження податків, зборів та інших обов'язкових платежів формування доходної частини державного та місцевих бюджетів, а також державних цільових фондів. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Представником позивача не доведено і судом не встановлено факту завдання збитків на суму 432300,00 грн. ПП «Путник» діями відповідачів - [PERSON] та [PERSON], тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Крім того, представник позивача не заперечує, що за договором поставки товару №1403161 від 14.03.2016 року ПП «Путник» в період з 29.03.2016 року по 27.04.2016 року (а.с._28-64) отримало від ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» товару на загальну суму 1102050,00 грн. і при цьому ПП «Путник» сплатило ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» за поставлений товар лише 432300,00 грн. Звертаючись до суду представник позивача просить звільнити його і від доказування посилаючись на ч.6 ст.82 ЦПК України, відповідно до якої, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зазначена норма передбачає звільнення від доказування, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, проте обставини вчинення [PERSON] та [PERSON] фіктивного підприємництва та ухилення від сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) не заперечується сторонами, підтверджені вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2016 року (справа №335/12032/16-к) (а.с.5-25). Зазначений вирок не доводить вчинення [PERSON] та [PERSON] іншого злочину, внаслідок якого ПП «Путник» були б завдані збитки на суму 432300,00 грн. Із зазначених підстав клопотання представника позивача про звільнення від доказування за ч.6 ст.82 ЦПК України задоволенню не підлягають. Не підлягають і задоволенню вимоги в частині стягнення з відповідачів збитків в розмірі 183675,00 грн., оскільки ні їх розмір, ні факт їх понесення позивачем не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позиція представника позивача при зверненні до суду суперечна, оскільки посилаючись на вирок суду, як на підставу звільнення від доказування, яким відповідачів засуджено в тому числі за фіктивні дії, - представник позивача підтверджує той факт, що ПП «Путник» на виконання умов договору отримало від ТОВ «Промисловий Альянс Запоріжжя» товару на загальну суму 1102050,00 грн. і при цьому за товар було сплачено лише 432300,00 грн., що може свідчити про невиконання умов договору (а.с. 43-45 договір від 14.03.2016 р.). Представник позивача звертаючись до суду просить застосувати і наслідки нікчемності правочину між двома юридичними особами, що визначені ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, однак справи за спорами, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності не відносяться до юрисдикції загальних суддів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed