Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить у рахунок погашення заборгованості, яка виникла по простроченим відсоткам за Кредитним договором № 014/0911/82/106976 від 30.03.2007 року у сумі 51 859 доларів США 88 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає: 1 363 406 грн. 15 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру, загальною площею: 48,66 кв. м., житловою: 32,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною сторонами у п. 1.3. Договору іпотеки від 30.03.2007 року, - 307 920 грн. 00 коп. В обгрунтування позову зазначено, що 30.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/0911/82/106976. У зв`язку з невиконанням позичальником умов Кредитного договору, а саме несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами банк був змушений звернутися з позовом до суду про стягнення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира по цивільній справі № 295/12297/14-ц від 10.12.2014 року позовні вимоги банку було задоволено частково, а саме: стягнуто в солідарному порядку з боржника та фінансового поручителя заборгованість за Кредитним договором № 014/0911/82/106976 від 30.03.2007 року, у розмірі 895 297 грн. 27 коп., рішення набрало законної сили. Крім того, з дати ухвалення вищезазначеного рішення суду першої інстанції по сьогоднішній час заборгованість за кредитним договором погашено в повному обсязі не було, тому Банк продовжував нараховувати Позичальнику відсотки, пеню за порушення виконання умов Кредитного договору. Оскільки позичальник не виконав рішення Богунського районного суду м. Житомира по цивільній справі № 295/12297/14-ц від 10.12.2014 року та вимоги банку щодо врегулювання кредитної заборгованості наразі банк змушений вчергове звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, так як станом на дату розрахунку заборгованості, а саме на 08.05.2018 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором складає: 525 282 доларів США 80 центів. Згідно п. 1.3. Договору іпотеки сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки у сумі - 307 920,00 грн. Відповідно до умов п. 1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки виступає нерухоме майно, а саме квартира, загальною площею: 48,66 кв. м., житловою: 32,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору міни. На указаний предмет іпотеки банк просить звернути стягнення. Від представника позивача Грижука В.В. надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, судові повістки, направлені відповідачу повернулась на адресу суду не врученими адресату, з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». Відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/0911/82/106976, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 43 350,00 доларів США строком по 30.03.2017 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,750 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Пунктом 6.5. Кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання кредитних зобов`язань, Кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а Позичальник зобов`язався достроково, на вимогу Кредитора, здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафні санкції, відповідно до умов Кредитного договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту (а.с. 9). Проте, [PERSON] належним чином не було виконано умов Кредитного договору, на підставі чого рішенням суду від 10.12.2014 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено частково та ухвалено стягнути в солідарному порядку з боржника та поручителя заборгованість за Кредитним договором № 014/0911/82/106976 від 30.03.2007 року у розмірі: 895 297 грн. 27 коп. Позивач зазначає, що з дати ухвалення вищезазначеного рішення суду, яке набрало законної сили, по час звернення до суду з позовом заборгованість за Кредитним договором не було погашено в повному обсязі, тому позивач продовжував нараховувати позичальнику відсотки, пеню за порушення виконання умов Кредитного договору. Так, згідно розрахунку від 08.05.2018 року заборгованість [PERSON] за Кредитним договором становить 38330,75 доларів США (еквівалентно національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку - 1007722,74грн.), заборгованість за процентами становить - 51 975,40 доларів США (еквівалентно національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку - 1 366 443,19 грн.), пеня - 434 976,65 доларів США (еквівалентно національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку - 11 435 619,21 грн.) (а.с. 6-7). Поряд з тим, 30.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, укладено Договір іпотеки (далі - Договір Іпотеки) (а.с. 15-16). Відповідно до умов п. 1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки виступає нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею: 48,66 кв. м., житловою: 32,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору міни, посвідченого Першою житомирською державною нотаріальною конторою 13.02.1995 року № 3-999, який зареєстрований в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 06.03.1995 року за р. № 12552. Згідно п. 1.3. Договору іпотеки сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки у сумі - 307 920 грн. 00 коп. Пункт 3.1.4. Договору іпотеки передбачає право банку звернути стягнення на предмет іпотеки, у випадку невиконання іпотекодавцям зобов`язань за цим договором або за Кредитним договором, у тому числі якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав. Відповідно до п. 5.2. Договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання у випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов`язань за Кредитним договором вони не будуть виконанні, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором строк суми кредиту; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум процентів; або при несплаті або частковій несплаті у встановлені Кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частина перша ст. 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У ст. 1 Закону України «Про іпотеку» міститься поняття іпотеки, що є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Частина шоста ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється, зокрема, за згодою між іпотекодавцем і іпотеко держателем. Як вже зазначалось, у Договорі Іпотеки сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки у розмірі 307 920,00 грн., тобто узгоджується з вимогою указаного вище положення. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Слід зазначити, що 15.05.2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» направило [PERSON] , письмову вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, в якій, зокрема, банком було попереджено [PERSON] про примусове стягнення заборгованості за Кредитним договором в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 19-21). Проте, між сторонами не було укладено договору з приводу задоволення вимог іпотекодержателя. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору судового захисту, передбаченого Законом або договором, належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самими договором кредиту разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена (п. 9). Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам статті 39 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (п. 42). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ухилення [PERSON] від виконання Кредитного договору є порушенням майнових прав банку, який зі своєї сторони виконав умови Кредитного договору у повному обсязі та належним чином. Оскільки виконання зобов`язань за Кредитним договором було забезпечене Договором іпотеки, суд вважає законним право банку звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому задовольняє поданий позов у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved