Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 8054, вчинений 18.11.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на квартиру № [ADDRESS], для задоволення вимог ТОВ ОТП «Факторинг Україна» в розмірі 484869,77 гривень грн. В обґрунтування позову зазначив, що 19.06.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір за № ML702/968/2008, на підставі якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті, що зазначені в кредитному договорі, а позичальник прийняв кредит і зобов'язався належним чином використовувати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом. Крім того, для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачем 19.06.2008 року був укладений договір іпотеки № PML702/968/2008L, предметом якого є квартира [ADDRESS]. В жовтні 2008 року виникли обставини, які унеможливлювали сплату позивачем грошових коштів в рахунок погашення кредиту та сплати відсотків, оскільки в України настала економічна криза, яка особисто на позивача вплинула зменшенням його доходу, однак позивач продовжував сплачувати всі необхідні платежі, проте не в повному обсязі, як передбачено Договором. В зв'язку з цим, починаючи з січня 2009 року, позивач неодноразово звертався до Банку з приводу отримання реструктуризації кредиту, відсотків за його користування та заборгованості, яка виникла за Договором. У червні 2013 року відповідачем подано позов до [PERSON], позивача, третя особа - КП «ХМБТІ», про стягнення суми боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки. В той час, як зазначена справа розглядалась в суді, 14.08.2015 року позивач отримав від Московського ВДВС ХМУЮ постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2015 року про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса за № 8054, виданого 18.11.2013 року, в якій встановлено строк на добровільне виконання виконавчого документу в термін до 17.08.2015 року. Позивач протягом всього терміну дії Кредитного договору та Договору іпотеки по день звернення до суду з позовом не отримував жодної вимоги від відповідача про усунення порушень, зокрема про погашення заборгованості за основним зобов'язанням, передбаченим Кредитним договором, відсотками чи штрафними санкціями, ні поштовим направленням, ні під розписку, ні в жоден інший спосіб, передбачений Законом, в тому числі за 30 днів до вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. Приватний нотаріус не мав жодних підстав для вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, попередньо не переконавшись та не отримавши від банку документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень, що свідчить про грубе порушення з боку приватного нотаріуса вимог, передбачених ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та абз. 4 п. 283 Наказу Міністерства Юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03.03.2004 року. Приватний нотаріус мав право вчинити виконавчий напис виключно після закінчення як строку основного зобов'язання за кредитним договором, так і закінчення строку іпотечного договору. Оскільки строк іпотечного договору, укладеного між позивачем та відповідачем не закінчився, приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис. Таким чином, приватний нотаріус зобов'язаний був відмовити у здійсненні такої нотаріальної дії, як вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте вчинив таку нотаріальну дію у зв'язку з чим і порушив вимоги Закону. Отже, виконавчий напис підлягає скасуванню, з підстав викладених вище. Крім того, представником позивача було наголошено, що виконавчий напис було вчинено під час знаходження в провадженні суду цивільної справи з аналогічної вимогою, а саме вимогою щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. У вказаній справі позивач заперечував проти вимог Банку. Таким чином, знаходження в суді вказаної цивільної справи, а також заперечення позивача про вимог Банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, свідчить, що заборгованість на була безспірної та, відповідно, були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, а також заперечень проти позову ,не надав. Приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. в судове засідання не з'явилась, просила суд проводити судовий розгляд за її відсутності, надала суду письмові заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень зазначила, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено у відповідності до чинного законодавства України. Зазначила, що стягувач не повідомив її про наявність судової справи про стягнення заборгованості з позивача, а надані Банком документи були достатніми для вчинення виконавчого напису, адже відповідали визначеному законодавством переліку. Твердження позивача щодо безпідставності вчинення напису є хибним, оскільки виконавчий напис був здійснений з суворим дотриманням ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. 3 гл. 16 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості: договору іпотеки, розрахунку заборгованості, виписки з особового рахунку Боржника, письмової вимоги про усунення порушень кредитного договору, доказів направлення вимог. Крім того, чинним законодавством передбачено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахування положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Також, виконавчий напис був вчинений з дотриманням п. 2.3 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст.. 35 Закону України «Про іпотеку», тобто після спливу тридцяти днів з моменту надсилання стягувачем позивачеві письмової вимоги про усунення порушень за кредитом. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.06.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (Банком) та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML702/968/2008 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 51156,00 доларів США та зобов'язалась повернути кредит і сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання за договором. Остаточною датою повернення кредиту є 19.06.2023 року. Умовами Кредитного договору № ML702/968/2008 передбачено, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток 5,49 % річних + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті Кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору)). Також умовами п. 4.1.1. частини № 2 Кредитного договору було встановлено, що за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим Договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожний день прострочки. З метою забезпечення виконання зобов'язань позивача за Кредитним договором 19.06.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (Іпотекодержателем) та позивачем (Іпотекодавцем) було укладено договір іпотеки № PML702/968/2008L, посвідчений 19.06.2008 року приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І., зареєстрований в реєстрі за № 2078 (далі - Договір іпотеки), згідно умов якого позивач передав в іпотеку належну йому квартиру № [ADDRESS] (далі - Квартира). Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.07.2014 року стягнуто з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № ML702/968/2008 від 19.06.2008 року на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 644079,14 грн. та в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме вказану вище Квартиру. Зазначене рішення не набрало законної сили. 20.04.2016 року позивачем та [PERSON] подано апеляційну скаргу на вищевказане рішення Московського районного суду м. Харкова. 18.11.2013 року Приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8054, згідно якого запропоновано звернути стягнення на Квартиру, що належить позивачу та на підставі договору іпотеки, посвідченого 19.06.2008 року приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. за реєстровим № 2078, передана в іпотеку ПАТ «ОТП Банк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 50644,96 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 10016,84 доларів США, що всього становить 60661,80 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18.11.2013 року становить 484869,77 грн. Витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 грн. Всього, в гривневому еквіваленті, з урахуванням витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису, становить 486569,77 грн. Строк, за який провадиться стягнення - з 19.06.2008 року по 15.05.2013 року. З додатків до вказаних заперечень вбачається, що нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису були надані Кредитний договір, Договір іпотеки, виконаний банком розрахунок заборгованості, та письмові вимоги про усунення порушень за Кредитним договором. Між тим з правових позицій, викладених в узагальненні судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні, яке було обговорено та взято до відома 07 лютого 2014 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вбачається наступне. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-XII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів з урахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. У вказаному узагальненні також зазначено, що розрахунок суми заборгованості, наданий банком на підтвердження безспірності заборгованості, не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (Закон № 996-XIV). Між тим, як встановлено судом, нотаріусу для вчинення виконавчого напису банком було надано саме розрахунок заборгованості за Кредитним договором, при цьому первинні документи нотаріусу не надавались. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 вказаного Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 1.2 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом п.п. 2.1, 2.2 гл. 16 цього Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача За вимогами п.п. 3.1, 3.2 гл. 16 зазначеного Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Зазначеним Переліком, зокрема, передбачено, що у разі стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 18.11.2013 року. В той же час, згідно копії відзиву на позовну заяву [PERSON], надану судді Московського районного суду м. Харкова Майстренко О.М., зазначений відзив був наданий 06.06.2013 року, що підтверджується відбитком штампу канцелярії Московського районного суду м. Харкова. З вказаної вище копії відзиву на позовну заяву від 06.06.2013 року вбачається, що [PERSON] заперечувала в повному обсязі проти вимог ТОВ «ОТП-Факторинг» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме Квартиру. В обґрунтування заперечень в тому числі було зазначено, що ТОВ «ОТП-Факторинг» не має права достроково вимагати сплати всієї суми заборгованості. Таким чином, у вказаній цивільній справі відповідачами фактично заперечувався розмір заборгованості за Кредитним договором. Наведене свідчить, що на час вчинення виконавчого напису в провадженні Московського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 2027/13377/12, провадження № 2/643/52/14, за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме вказаної вище Квартири, в якій відповідачі заперечували проти позову в повному обсязі, в тому числі фактично заперечували розмір заборгованості, зазначений в позові. Таким чином, та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки, свідчить, що в даному випадку виконавчий напис вчинено не за безспірною заборгованістю. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом України у постановах № 6-27цс15 від 4 березня 2015 р. та № 6-141цс-14 від 11 березня 2015 р., які є обов'язковими для суду при розгляді даної справи в силу вимог статті 360-7 ЦПК України. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що надані банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи не були такими, що свідчать про безспірність вимог стягувача. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, в зв'язку з чим вважає за необхідне задовольнити позов. При цьому доводи позивача щодо ненаправлення йому попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані доводи спростовуються письмовою вимогою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про усунення порушень за Кредитним договором вих. № 20211 від 25.07.2013 року та вкладенням у цінний лист, яке підтверджує направлення письмової вимоги позивачу.

Outcome: approved