Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги від 26.11.2013 року, укладений між ТОВ «Елкопласт-Укр» (код ЄДРПОУ 33643958) («Первісний кредитор») в особі ліквідатора товариства і [PERSON] («Новий кредитор») за транспортні засоби загальною вартістю 696056,74 грн. При цьому посилається на те, що вказаний договір є зловмисною домовленістю ліквідатора ТОВ «Елкопласт-Укр» з [PERSON] з метою уникнення сплати коштів кредиторам, суперечить моральним засадам суспільства, спрямований на заволодіння коштами товариства всупереч інтересам кредиторів щодо сплати їм боргів товариством, є таким, що укладений з порушенням вимог ст.ст. 203, 218, 232 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що в жовтні 2013 року ТОВ «Елкопласт-Укр» (назва змінена на ТОВ «Форпласт-Укр» згідно запису в ЄДРПОУ 13051050033001827 від 08.05.2015 року) продало Товариству з обмеженою відповідальністю «Денисофф Аутсорсинг Кампані» автомобілі: Jaguar XF 3.0 відповідно до довідки-рахунку №614791 від 05.10.2013р., Ford Transit 300 відповідно до довідки-рахунку №614792 від 08.10.2013р., сміттєвоз С-339 Камаз 55111 відповідно до довідки-рахунку №614793 від 08.10.2013р. та ВАЗ 210430-20 відповідно до довідки-рахунку №614794 від 09.10.2013р. 26.11.2013 року між ТОВ «Елкопласт-Укр» («Первісний кредитор») в особі голови ліквідаційної комісії [PERSON] та [PERSON] («Новий кредитор») укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого до Нового кредитора перейшло право вимагати (замість Первісного кредитора) від Боржника (ТОВ «Денисофф Аутсорсинг Кампані») належного та реального виконання обовязків зі сплати Боржником вартості вищезазначених автомобілів на загальну суму 696056,74 грн. та будь-яких інших сум боргів та збитків, які повязані з неналежним виконанням Боржником своїх зобовязань по сплаті вартості транспортних засобів, вказаних у п.1 цього договору. 27.11.2013 року до вищезазначеного договору було укладено додаткову угоду, якою викладено п.6 договору у наступній редакції: «6. За відступлення права вимоги Новий кредитор, у разі фактичного стягнення коштів шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок Нового кредитора з Боржника визначених предметом договору, сплачує Первісному кредитору винагороду в розмірі пропорційно стягнутих грошових коштів: 90% від загальної суми». В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25.03.2014 року, яким стягнуто з ТОВ «Денисофф Аутсорсинг Кампані» на користь [PERSON] заборгованість за автомобілі на загальну суму 696056,74 грн., однак вказане рішення не набрало законної сили, про що не заперечували представники сторін в судовому засіданні. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24.11.2014 року позов ТОВ «Армопласт» до ТОВ «Елкопласт-Укр», [PERSON] про визнання договору про відступлення боргу недійсним, позов третьої особи ТОВ «Денисофф Аутсорсинг Кампані» до ТОВ «Елкопласт-Укр», [PERSON] про визнання договору про відступлення боргу недійсним, залишено без задоволення за безпідставністю. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.09.2015 року стягнуто з ТОВ «Форпласт-Укр» на користь Державного бюджету України в особі Житомирської обєднаної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області заборгованість у сумі 301581,39 грн. з рахунків у банку, що обслуговують такого платника податків. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. В своїй заяві про часткову зміну правових підстав визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на ч.3 ст.218 ЦК України, однак вказана норма закону не містить такої частини. Відповідно до ч.3 ст.228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнано недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін в разі виконання правочину обома сторонами в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Згідно ст.232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на лист ліквідатора ТОВ «Елкопласт-Укр» [PERSON] на адресу старшого слідчого Кулікова Д.Ю. на його запит від 07.10.2014 року. Згідно вказаного листа станом на 20.11.2013 року ТОВ «Елкопласт-Укр» мало кредиторську заборгованість на загальну суму 16249510,66 грн. Разом з тим, вказаний лист складений після 07.10.2014 року, оскільки ліквідатором надано відповідь за запит слідчого від 07.10.2014р. та зазначений доказ не підтверджує обізнаність ліквідатора про стан кредиторської заборгованості на момент укладення оскаржуваного договору, оскільки в матеріалах справи містяться заяви ліквідатора до міліції про втрату печатки та викрадення бухгалтерської та іншої документації товариства. Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на те, що ліквідатор повинен був звернутися до господарського суду із заявою про банкрутство ТОВ «Елкопласт-Укр» суперечить вимогам закону. Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», боржник зобовязаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство у разі виникнення таких обставин, зокрема як: під час ліквідації боржника не у звязку з процедурою банкрутства встановлено неможливість боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі. Згідно ч.3 вказаної норми закону, до заяви боржника про порушення справи про банкрутство серед іншого додається перелік кредиторів боржника, вимоги яких визнаються боржником, із зазначенням загальної суми грошових вимог усіх кредиторів; рішення власника майна (органу, уповноваженого управляти майном) боржника про звернення до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство, тощо. Як встановлено в судовому засіданні, станом на момент вчинення оскаржуваного правочину у ліквідатора ТОВ «Елкопласт-Укр» не було підстав для звернення до господарського суду із заявою в порядку, визначеному вищезазначеним законом, оскільки станом на 26.11.2013 року не закінчився строк для предявлення вимог кредиторів, встановлений рішенням власників товариства від 10.10.2013 року, що унеможливлювало встановлення остаточної заборгованості перед кредиторами та складення ліквідаційного балансу. Доказів прийняття загальними зборами ТОВ «Елкопласт-Укр» рішення про ліквідацію товариства шляхом банкрутства, не надано суду. Відповідно до ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які відповідно до ст.97 ЦК України здійснюють управління товариством. Зловмисною домовленістю є умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи, представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 вказаного кодексу. Таким чином, відсутні підстави вважати оскаржуваний правочин таким, що укладений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, оскільки дії [PERSON], як ліквідатора від імені ТОВ «Елкопласт-Укр» не є представництвом в розумінні ст.232 ЦК України. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, при кваліфікації правочину за ст.228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо. В матеріалах справи відсутні докази того, що станом на час розгляду цивільної справи судом, вироком суду, постановленим у кримінальній справі, встановлена вина [PERSON] або [PERSON], яка виражена в намірі незаконно заволодіти майном ТОВ «Елкопласт-Укр». Також позивачем не доведено в судовому засіданні факту спрямування оскаржуваного правочину на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також держави. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, вказана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права повязане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Звертаючись з позовною заявою про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ «Елкопласт-Укр» та [PERSON], позивач не наводить жодних аргументів з приводу того, що оспорюваний правочин порушує саме його права. Всі наведені підстави позову стосуються прав лише відповідача ТОВ «Форпласт-Укр», які останній не вважає порушеними. З аналізу ст.ст.514, 516 ЦК України вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обовязків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що оскаржуваний договір про відступлення права вимоги від 26.11.2013 року, відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, не порушує прав боржника ТОВ «Денисофф Аутсорсинг Кампані» та в повній мірі відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed