Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Чернівецькогому міського управління юстиції про визнання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини. Посилався на те, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2004 року по 15.01.2007 року. Проте напротязі тривалого часу, ще до укладення шлюбу, позивач зустрічався з [PERSON] 06.04.2004 року у відповідачки народилася донька [PERSON], батьком якої було записано її чоловіка [PERSON] Після розірвання шлюбу між відповідачами, позивач з відповідачем продовжили зустрічатися та 04.08.2009 року зареєстрували шлюб. В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.03.2010 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Окрім того, вказував на те, що нещодавно [PERSON] повідомила йому, що він є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], яка народилася під час її шлюбу із [PERSON], однак була зачата ще до реєстрації шлюбу. Він піклується про дитину, утримує її матеріально, виховує та оздоровлює, дівчинка називає його батьком. Просив визнати його батьком дитини [PERSON], [INFO]. Зобовязати Відділ реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції виключити відомості про відповідача [PERSON], [INFO] як про батька дитини [PERSON], [INFO] з актового запису №759 від 26.04.2004 року про народження дитини. Також просив зобовязати Відділ реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції внести зміни до актового запису про батька дитини та зареєструвати дитину на прізвище та по-батькові за її батьком та іменувати дитину [PERSON]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що справжнім біологічним батьком дитини є [PERSON], не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON], народилася 06.04.2004 року. ЇЇ батьками, відповідно до свідоцтва про народження зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). На час народження дитини відповідачі перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, 15.01.2007 року шлюб між ними було розірвано (а.с.7). Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані положеннями Сімейного кодексу України, ст.9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною. Зокрема, згідно статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Згідно із ч. 2 вказаної статті до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Таким чином, порядок визнання батьківства встановлений двома статтями Сімейного кодексу України - 128 та 129, при цьому, підстави для визнання батьківства зазначені у ч. 2 ст. 128 СК України, які також розповсюджуються на вимоги про визнання батьківства, які можуть бути заявлені відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України. За змістом ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, при цьому позов про визнання батьківства може бути пред'явлено особою, яка вважає себе батьком дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Як вбачається з пояснень відповідачки [PERSON] батьком малолітньої [PERSON] є [PERSON], з яким вона перебувала у цивільних відносинах за девять місяців до народження дитини. [PERSON] не займався вихованням та утриманням малолітньої, внаслідок чого рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.03.2010 року його було позбавлено батьківських прав відносно дитини (а.с.8-11). Позивач [PERSON]О у ході судового розгляду підтвердив факт перебування у фактичних цивільних відносинах із [PERSON] до реєстрації її шлюбу з [PERSON] У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. З урахуванням наведеного, суд вважає, що визнання факту батьківства відносно дитини є необхідним для її повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», якою сімя визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання батьківства є законними та обґрунтованими. В судовому засіданні не наведено жодних обставин, які б свідчили про протилежне. Крім того, суд зауважує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь справжнього біологічного батька у вихованні доньки, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved