Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.10.2010 року у розмірі 40\~937,11 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. В обгрунтування вимог позивач вказав, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 22.10.2010 року. На підставі Договору надання банківських послуг відповідачу було відкрито банківський рахунок із початковим кредитним лімітом, надано у користування кредитну картку. Таким чином, банком виконано свої зобов`язання за договором у повному обсязі та надано можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Проте, в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти на погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки, направлені відповідачу на поштову адресу, вказану банком у позовній заяві та відповідачем у Анкеті-заяві від 22.10.2010 року, повернулась на адресу суду не врученими адресату. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.10.2010 року [PERSON] було підписано Анкету-заяву, в якій зазначено, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 20). 27.01.2011 року [PERSON] ознайомився з Довідкою про умови кредитування з використанням кредитної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, в якій детальніше визначено умови надання кредиту, зокрема, вказано тип кредитної картки, базову відсоткову ставку (3,0 % в місяць), порядок нарахування пені, штрафу (а.с. 21). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідач належним чином не виконав узяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.10.2010 року, наданого позивачем, станом на 12.03.2020 року заборгованість [PERSON] становить 40\~937,11 грн, з яких: заборгованість за тілом кредита 14\~353,32 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 5565,52 грн, заборгованість по пені 18592,69 грн, судові штрафи 2425,58 грн (а.с. 4-12). Проте, суд не може взяти до уваги наданий розрахунок в повному обсязі, виходячи з наступного. Зі змісту довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] кредитний ліміт найбільше становив 11\~000,00 грн (а.с. 18) При цьому, у позовній заяві та в розрахунку заборгованості позивач визначив розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 14\~353,32 грн, тобто який перевищує найвищий кредитний ліміт встановлений банком, матеріали справи не містять доказів збільшення кредитного ліміту до 14\~353,32 грн, а тому суд, враховуючи, що відповідачем не здійснювалось погашення тіла кредиту, вважає за можливе стягнути з відповідача 11 000,00 грн, що належно підтверджено матеріалами справи. Крім того, зі змісту розрахунку суми заборгованості вбачається, що позивач проводив включення в суму тіла заборгованості за кредитним договором нараховані за перередній період відсотки. Щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних, суд зазначає наступне. За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування, зокрема, трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту маи?нового права та інтересу, якии? полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсаціі?(плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору, згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.12.2016 року у справі № 373/436/14-ц. Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, однак виходячи з обґрунтованого розміру заборгованості за тілом кредита, який становить 11 000,00 грн, та періоду, за який відповідач допустив неналежне виконання зобов`язань за договором, а саме з 01.06.2015 року по 12.03.2020 року, розмір трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 1247,67 грн. Крім того, суд вважає, що підстави для стягнення одночасно з відповідача як пені, так і штрафу за невиконання умов договору відсутні, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» передбачено, що за несвоєчасне погашення заборгованості нараховується пеня у сумі базової відсоткової ставки по договору та 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується раз у місяць, при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн і більше (а.с. 21). Одночасно у Довідці визначено, що при порушенні строків платежів по будь якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, на більше ніж 30 днів стягується штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту,з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Оскільки умовами договору, який був укладений між сторонами, двічі передбачено цивільно-правову відповідальність у виді нарахування як пені, так і штрафу за одне те й саме порушення, а саме за порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.\~\~ Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі\~\~\~№ 6-2003цс15, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов`язковою для всіх судів України. Так, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 18\~592,69 грн, при цьому, у розрахунку заборгованості не наведено яким чином було нараховано саме такий розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, що свідчить про те, що розрахунок розміру пені в сумі 18\~592,69 грн проведений позивачем, не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору. З огляду на те, що позивач неправомірно заявляє вимоги про стягнення одночасно і пені, і штрафу за одне й те ж порушення умов договору, наведений розмір розрахунку пені не відповідає умовам кредитного договору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за порушення строків виконання грошового зобов`язання, який обчислений відповідно до умов договору \~ у розмірі 11238,00 грн, з яких 500 грн. фіксована складова, 612,38 грн. процентна складова (5% від суми заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по відсотках). За таких обставин, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе з зобов`язань, суд прийшов до висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі\~ 13\~360,05 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 11 000,00 грн, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 1247,67 грн, штрафу 1112,38 грн (фіксована складова 500 грн., процентна складова 612,38 грн). Крім того, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~ з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі\~685,88 грн.

Outcome: partial