Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) 12378 грн. 80 коп., а також судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначено, що 10.03.2011 року між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2111-11-0240, предметом якого є страхування ТЗ «Мітсубісі», державний [NUMBER]. 26.12.2011 року в м. Харкові по вул.. Шевченка відбулося ДТП за участю ТЗ «Мітсубісі», державний [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та ТЗ «Шевроле», державний № [NUMBER], під керуванням відповідача. Згідно з довідкою ВДАІ та постановою Київського районного суду м. Харкова від 23.01.2012 року вказане ДТП відбулася внаслідок відповідачем ПДР України. 11.01.2012 року ними було сплачено на користь страхувальника 12378, 80 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позову наполягає, просить справу розглядати за її відсутності та, у разі неявки відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подавав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі статтею 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку. У відповідністю з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача [PERSON], повідомленого належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що 26.12.2011 року о 12 год. 30 хв. [PERSON] керуючи автомобілем Chevrolet Tacuma, державний номер [NUMBER], в м. Харкові по вул. Шевченко, в районі будинку №173, відповідно до дорожньої обстановки не дотримався безпечної дистанції з автомобілем Mitsubishi, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], допустив з ним зіткнення, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду. На момент ДТП цивільна відповідальність [PERSON] не була застрахована. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 23.01.2012 року було накладено на [PERSON] за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП штраф у розмірі 340 грн. Як убачається з мотивувальної частини постанови, дане ДТП сталося внаслідок порушення [PERSON] п. 13.1 ПДР України. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Власником автомобіля «Мітсубісі», державний [NUMBER] є [PERSON] 10.03.2011 року між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2111-11-0240, предметом якого є страхування ТЗ «Мітсубісі», державний [NUMBER]. 27.12.2011 року до ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» звернувся [PERSON] із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 11.01.2012 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» на підставі рахунку №7-00000025 від 10.01.2012 року було складено страховий акт №ПССКА-966 та розрахунок страхового відшкодування до нього. Відповідно до платіжного доручення №219 від 13 січня 2012 року ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія» сплатила на користь [PERSON] 12378,80 грн. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Аналогічне визначено положеннями ст. 18 закону України «Про страхування» від 07.03.1996р. за № 85/96-ВР Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне закріплено у ст. 27 закону України «Про страхування». При цьому, згідно положень ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність у позивача права зворотної вимоги (регресу) до винної особи - відповідача [PERSON] у розмірі виплаченого страхового відшкодування в сумі 12378,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача виплаченого відшкодування шкоди у сумі 12378,80 грн., у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачені та документально підтвердженні витрати по справі у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved