Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та третіх осіб, в якій просить розірвати шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON]С, зареєстрований 08.10.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Червонозаводського районного управління юстиції міста Харків, актовий запис №409. Визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з їх матірю, [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. Зобовязати [PERSON], [INFO], не чинити [PERSON], [INFO], перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітніми дітьми, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Визначити наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні [PERSON], [INFO], з малолітніми дітьми, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], а саме мати періодичні та систематичні побачення один раз на місяць з 08-00 год. останньої суботи кожного місяця до 21-00 год. наступного дня неділі, а також протягом половини терміну осінніх, зимових, весняних та літніх канікул без присутності їх матері, [PERSON], [INFO], з можливістю відвідування та перебування дітей у місці мого проживання, відвідування громадських місць (парків, дитячих майданчиків, дитячих розважальних закладів, цирку, театрів, кінотеатрів тощо) та з можливістю виїзду з дітьми на один літній місяць кожного року за межі міста Лозова та міста Харкова для оздоровлення і сумісного відпочинку з обовязковим поверненням дітей до їх постійного місця проживання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач[PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала в повному обсязі і просить їх задовольнити. Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 08.10.2005 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Червонозаводського районного управління юстиції міста Харків, актовий запис №409 (а.с.38). З огляду на ксерокопію свідоцтва про народження, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції, вбачається, що у шлюбі народилась дитина [PERSON], [INFO] (а.с.11). З огляду на ксерокопію свідоцтва про народження, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції, вбачається, що у шлюбі народилась дитина [PERSON], [INFO] (а.с.12). Судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сімї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сімю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони не проживають однією сімєю, подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] про визначення місця проживання дітей та встановлення місця проживання дітей, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст.155 цього Кодексу здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст.11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитини, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже при вирішенні спору щодо участі у вихованні та встановленні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Визначений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд, враховуючи вік дітей, виходячи з балансу інтересів дітей та їх батька, дійшов висновку, що встановлення саме такого способу участі батька у вихованні дітей буде максимально відповідати інтересам неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] У разі зміни обставин, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог ст.158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно із ст.159 СК України знову звернутись до суду з позовом про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved