Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки ЗАЗ 110217, державний номер [NUMBER], 2004 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова) Y6D11021740398675, укладений 16.11.2017 р. між ним, як покупцем та довіреною особою [PERSON], як продавцем та визнати право власності на зазначений автомобіль. Позивач в судове засідання не зявився, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи, справу просив розглядати в його відсутність, про що надав суду письмову заяву. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини незявлення не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав, тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. 3-тя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, справу просив розглядати за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав письмову заяву. 3-тя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини незявлення не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 2017 р. позивач придбав автомобіль марки ЗАЗ 110217, державний номер [NUMBER], 2004 р.в., зеленого кольору, номер шасі (кузова) Y6D11021740398675, за суму еквівалентну сумі 26880 грн., у довіреної особи [PERSON], якого, довірена особа власника автомобіля, [PERSON], уповноважив на продаж зазначеного автомобіля, довіреність зареєстрована в реєстрі під №824 від 03.06.2013 р. В свою чергу, власник автомобіля [PERSON], уповноважив [PERSON], з правом передоручення, довіреністю зареєстрованою в реєстрі під №641 від 14.05.2013 р. Реєстрація автомобіля на позивача неможлива внаслідок відсутності оригіналу довіреності, якою власник автомобіля [PERSON] уповноважував [PERSON]. Надати її неможливо, оскільки [PERSON] мешкає на непідконтрольній території України. 16.11.2017 р. [PERSON] отримав від позивача кошти за придбання зазначеного автомобіля та написав розписку і зобовязався переоформити проданий автомобіль на імя позивача, однак зобовязання не виконав. Між позивачем та представником відповідача було фактично укладено договір купівлі-продажу автомобіля, згідно якого, відповідно наданого йому права довіреністю, передав у власність позивачу автомобіль, ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а позивач передав відповідачу кошти за автомобіль в повному обсязі, за домовленістю. Зазначене підтверджується розпискою. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно ч.3 до ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 638 ч.1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 640 ч.3 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Аналізуючи наведені положення ЦК України суд зазначає, що зі ст.640 ЦК України виключені положення про визнання договору укладеним тільки після його державної реєстрації; ст.334 ч.3, 220 ч.2 ЦК України не передбачають для вирішення питання про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно у разі визнання договору дійсним на підставі рішення суду необхідності надання суду будь-яких доказів сплати будь-яких платежів до будь-яких державних цільових фондів, державного або місцевого бюджету, податків тощо. Тому відсутність сплати таких платежів, навіть якби вони були передбачені діючим законодавством, не впливає на визнання договору дійсним, і може бут підставою для подачі відповідного позову про стягнення такого платежу у завязку із визнанням договору, що потребує нотаріального посвідчення, дійсним у судовому порядку. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод кожна фізична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Ст.41 ч.1, ч.4 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що неможливість позивача провести нотаріальне посвідчення договору є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими субєктами цивільних та інших правовідносин. Тому, виходячи із закладеного у ст.6 ч.1 Конвенції права людини на справедливий і безсторонній суд під час визначення її громадянських прав і обовязків, суд вважає за необхідне задовольнити позов за відсутності іншого дієвого способу захисту прав позивача. Суд вважає надані позивачем докази достатніми та переконливими. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved