Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ДП «Одеська залізниця» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 31315,21 грн, та моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що вироком 29.10.2013 року Кременчуцького районного суду Полтавської [PERSON], [INFO] р-н., визнано винною у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 276 КК України, призначивши їй покарання у вигляді 5 (пяти років позбавлення волі). А також за цим вироком був задоволений цивільний позов [PERSON] до Державного підприємства «Одеська залізниця», 3-я особа: [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі, а саме стягнувши з Державного підприємства «Одеська залізниця» на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 31315 грн. 21 коп., та моральну шкоду у розмірі 200 000 тис. грн. 25.02.2014 року ухвалою апеляційного суду Полтавської області, вирок суду першої інстанції від 29.10.2013 року змінено в частині призначеного покарання, застосувавши ст. 75 КК України [PERSON] була звільнена від відбуття покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк у 2 роки, в частині вирішення цивільного позову [PERSON] скасовано, а провадження за її позовом направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. [PERSON], [INFO] р-н., 31.12.2013 року будучи пасажиром швидкого потяга №60 сполученням Одеса - Харків перебуваючи у вагоні №5 близько у 02 год. 53 хвл. через вільний доступ з дверей робочого тамбуру випав на ходу потяга з зауваженого вагону на перегоні ст. Бурти - ст. Крюків - на - Дніпрі» 270 км. п.к. 6-7, в наслідок чого загинув від падіння. Як було встановлено по даному кримінальному провадженню ця подія трапилась в наслідок порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту провідником зауваженого вагону [PERSON], що і призвело до загибелі пасажира [PERSON] Так як 31.12.2012 року провідник вагону [PERSON] будучи на своєму робочому місці мала чітко виконувати та діяти у відповідності до Інструкції «Провідника пасажирських вагонів» за №ЦЛ-0038 яка затверджена наказом Укрзалізниці від 01.09.2003 року за №234-ц, та придержуючись наказу Укрзалізниці від 26.09.2005 року за №308-ц щодо внесення суттєвих змін до «Інструкції пасажирських вагонів» - №ЦЛ-0038. Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору» N 764 від 15.07.1997 року. слід вважати, що [PERSON] станом на 31.12.2013 рік будучи провідником вагону № 5 потягу №60 сполученням Одеса - Харків перебувала у трудових взаємовідношеннях з ДП «Одеська залізниця», і того ж дня не в повній мірі виконувала свої обов'язки щодо вищенаведеної інструкції «Провідника пасажирських вагонів», і це привело до загибелі пасажира [PERSON] В наслідок загибелі внука позивач зазнала матеріальних збитків, які склалися з: транспортування тіла онука з м. Кременчука до м. Харкова у розмірі 527,94 грн., витрати на поховання склали суму у розмірі 14487,25 грн., виготовлення пам'ятника витрати у розмірі 16000,00 грн. та витрати на бензин у розмірі 300, 02 грн.. Таким чином виходячи з наведеного, [PERSON] було завдано матеріальну шкоду з урахуванням підтверджених доказів на загальну суму 31315 (тридцять одна тисяча триста п'ятнадцять) грн.. 21 коп.. Так зазначає та вважає, позивачці була завдана моральна та матеріальна шкода, котра у відповідності до ч.1 ст.1172 ЦК України має бути відшкодована саме юридичною особою (ДП «Одеська залізниця»), так як така шкода завдана провідником [PERSON], котра під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків з урахуванням прямого причинного взаємозв'язку була завдана саме позивачу. Щодо завданої моральної шкоди позивач зазначає, що така шкода була спричинена в наслідок загибелі її рідного внука [PERSON], котра є в прямому зв'язку з протиправними діями або «бездіяльністю» [PERSON], в решті чого [PERSON] були завдані глибокі душевні страждання виражені у пережитому стресі, та пережитому великому психологічному стресі, стан її здоров'я з тих обставин значно погіршився, і вона досить не може реабілітуватись, так як все це тяжко переносить до сьогодення, постійні згадування, сльози не дають їй спокою. [PERSON] майже від дня народження свого внука [PERSON] займалась його вихованням. Для неї її внук був найріднішою людиною у цьому житті, та опорою, гордістю, бо для неї він був найталановитішим порівняно зі своїми однолітками з якими онук спілкувався. Окрім цього, її внук займався спортом, вона ним пишалась, жила, та все що можна робила для того щоб він себе не почував принизливим. На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2004 року мати [PERSON], дочка позивача була позбавлена батьківських прав. З 21.12.2004 року за рішенням № 590/9 виконкому Московської районної ради від 21.12.2004 року над [PERSON] саме [PERSON] було офіційно призначено над ним опікуном. [PERSON] все життя робила те, щоб її внук здобув освіту, працевлаштувався, сподівалась що можливо і вона отримає він нього допомогу. Позивач тяжко переносить його втрату, та спогади по обставинам які мали місце від 31.12.2012 року не дають їй спокою. Сьогоденний стан її життя триває лише у постійних спогадах про онука, а це супроводжується її неврозами, втратою спокою, тощо. Постійно відчуває головну біль, та присутня безсонниця, оскільки вона втратила для себе близьку, рідну людину. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на те, що пасажир [PERSON] перебував в стані алкогольного сп'яніння, поводив себе неадекватно. Та відшкодовувати шкоду повинна страхова компанія, у зв'язку з чим в позові просили відмовити, про що надав письмові заперечення (а.с. 45-51). Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що вважає, що відшкодування повинно бути сплачено страховою компанією. Представник третьої особи - ПАТ «Український страховий дім» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином та вчасно, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково на підставі наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Вироком 29.10.2013 року Кременчуцького районного суду Полтавської області [PERSON], [INFO] р-н., визнано винною у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 276 КК України, призначивши їй покарання у вигляді 5 (п'яти років позбавлення волі). А також задоволений цивільний позов [PERSON] до Державного підприємства «Одеська залізниця», 3-я особа: [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди у повному обсязі, а саме стягнуто з Державного підприємства «Одеська залізниця» на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 31315 грн. 21 коп., та моральну шкоду у розмірі 200 000 тис. грн. (а.с. 4-6). 25.02.2014 року ухвалою апеляційного суду Полтавської області, вирок суду першої інстанції від 29.10.2013 року змінено в частині призначеного покарання, застосувавши ст. 75 КК України [PERSON] була звільнена від відбуття покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк у 2 роки, в частині вирішення цивільного позову [PERSON] скасовано, а провадження за її позовом направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства (а.с. 7-8). [PERSON], працюючи провідником пасажирських вагонів ( призначена на посаду наказом № 368 від 01.07.1997 року) , являючись працівницею залізничного транспорту, пов'язаною з рухом поїздів та відповідальною за виконанням вимог безпеки руху в межах своїх обов'язків, відповідно до пункту 1.2 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 року № 411, перевірку із знання яких [PERSON] склала 11.04.2012 року (згідно журналу обліку технічного навчання ), злочинно недбало поставилася до своїх обов'язків, пов'язаних щодо забезпечення безпечної експлуатації пасажирського вагону в складі поїзда під час руху , грубо порушивши правила безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту , що спричинило загибель людини. [PERSON] як провідник купейного вагону № 5, заводський № 14940 швидкого потягу № 60 сполученням «Одеса-Харків» не закрила бокові двері робочого тамбуру вагону № 5 на внутрішній замок, таким чином не виконала свої обов'язки провідника пасажирського вагону поїзда, що спричинило загибель [PERSON], [INFO]. В кримінальному провадженні потерпілою було визнано бабусю загиблого - [PERSON] (а.с. 4-6) Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовної якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. [PERSON] рішенням виконавчого комітету Московської районної ради від 21.12.2004 року призначено опікуном над [PERSON], [INFO], так як її донька - [PERSON], згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.11.2004 року була позбавлена відносно нього батьківських прав (а.с. 9,10). ПрАТ «Український Страховий дім» 22.11.2013 року було відмовлено [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, оскільки згідно із пунктом 7 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті заявлена подія не є страховим випадком і страховик не має правових підстав для здійснення страхової виплати (а.с. 28) Як встановлено, [PERSON] на момент скоєння злочину перебувала в трудових відносинах з Державним підприємством «Одеська залізниця», працюючи провідником . Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових обов'язків, а відповідно до ч 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності ) володіє транспортним засобом , механізмом, іншим об'єктом , використання , зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Покладення обов'язку відшкодовувати шкоду на юридичну або фізичну особу пояснюється тим, що працівник в даному випадку юридично втілює його волю. Тобто, юридична або фізична особа реалізує свою цивільну право дієздатність, зокрема делікатоздатність, через дії працівників. Отже, дії працівників юридично сприймаються як дії самої юридичної або фізичної особи. Матеріальна шкода позивача, яка документально підтверджена становить 31315 грн. та складається з:транспортування тіла онука позивача з м. Кременчука до м. Харкова у розмірі 527,94 грн., витрати на поховання склали суму у розмірі 14487,25 грн., виготовлення пам'ятника у розмірі 16000,00 грн. та витрати на бензин у розмірі 300, 02 грн. (а.с. 12-16). Позивач також прохає стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн., така шкода була спричинена в наслідок загибелі її рідного онука [PERSON], в решті чого [PERSON] були завдані глибокі душевні страждання виражені у пережитому стресі, та пережитому великому психологічному стресі, стан її здоров'я з тих обставин значно погіршився, і вона досить не може реабілітуватись, так як все це тяжко переносить, постійні згадування, сльози. [PERSON] була опікуном [PERSON] та з дитинства займалась його вихованням. Для неї її онук був найріднішою людиною у житті, та опорою, гордістю, бо для неї він був найталановитішим порівняно зі своїми однолітками з якими онук спілкувався. Окрім цього, її онук займався спортом, вона ним пишалась, жила, та все що можна робила для того щоб він себе не почував принизливим. Все життя робила те, щоб її внук здобув освіту, працевлаштувався, сподівалась що можливо і вона отримає він нього допомогу. Позивач тяжко переносить його втрату, та спогади по обставинам які мали місце від 31.12.2012 року не дають їй спокою. Сьогоденний стан її життя триває лише у постійних спогадах про онука, а це супроводжується її неврозами, втратою спокою, тощо. Постійно відчуває головну біль, та присутня безсонниця, оскільки вона втратила для себе близьку, рідну людину. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Частиною другою п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, позов є доведеним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 88 ЦПК України. Так, згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Судовий збір сплачується відповідно до п.п. 1 п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, які набрали чинності 23.10.2013 року - із позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243,60 грн., та не більше 3 розмірів заробітної плати - 3654 грн. Судовий збір сплачується відповідно до п.п. 1 п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із змінами, які набрали чинності 23.10.2013 року - із позовної заяви немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243,60 грн. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, так сума судового збору у розмірі 556,75 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial