Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 23.01.2018р. по 27.06.2018р. в сумі 52787грн. 16 коп. В обґрунтування позову зазначив, що він 18 квітня 2017 року він був звільнений ПАТ «АЗОТ» з займаної посади майстра на підставі наказу № 422-ВК від 18.04.2017 року за власним бажанням. Розрахунок з ним на день звільнення ПАТ «Азот» не провело, у звязку із чим він вимушений був звернутися до суду. Рішенням Придніпровського районного суду від 22.01.2018р., з ПАТ «АЗОТ» на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 16892,75грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.04.2017р. по 22.01.2018р. (день постановлення рішення) в сумі 89405,28грн. та моральну шкоду. Дане рішення набрало законної сили 10.04.2018р. та було звернуто позивачем до виконання. 02.07.25018р. приватним виконавцем винесено постанову № 56513915 про закриття виконавчого провадження, у звязку із повним фактичним виконанням. Відповідно до довідки приватного виконавця від 18.07.2018р. №659 ПАТ «АЗОТ» 27.06.2018р. перерахував на рахунок обліку депозитних сум приватного виконавця [PERSON] грошові кошти в розмірі 117477,83грн в межах виконавчого провадження АСВП №56513915. Отже, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 22.01.2018р. по 27.06.2018р. в розмірі 52787,16грн. із розрахунку 111 робочих днів * 475,56грн., у звязку із чим звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 10.08.2018р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків у ній. Після усунення недоліків у позовній заяві, ухвалою суду від 31.08.2018 провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову обґрунтовуючи це тим, що оскільки борг відповідача з виплати позивачу нарахованої, але не виплаченої заробітної плати складає 16892,75грн., а середній заробіток за час затримки розрахунку складає в сумі 52787,16грн, і він є значно більшим за суму самої заборгованості по заробітній платі, то відповідно нарахована Позивачем компенсація в будь-якому випадку підлягає істотному зменшенню для збереження принципу пропорційності. Представником позивача 09.11.2018р. подано суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просили стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.01.2018р. по 27.06.2018р. в розмірі 52787,16р., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати станом на 27.06.2018р. в розмірі 2393,85грн. та судові витрати в розмірі 704,8грн.. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідно до стаття 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів а послуги у порядку встановленому законодавством. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період не виплати грошового доходу. При цьому індекс у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Також стороною позивача надано розрахунок нарахування такої компенсації. Сторони в судове засідання не зявились, причину неявки суду не повідомили, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача - [PERSON], надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обовязків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що 18 квітня 2017 року позивача було звільнено з ПАТ «АЗОТ» із займаної посади майстра на підставі наказу № 422-ВК від 18.04.2017 року за власним бажанням. Як встановлено судом відповідач в порушення ст.116 КЗпП не здійснив виплати належної позивачу заробітної плати в день його звільнення і рішенням Придніпровського районного суду від 22.01.2018р., з ПАТ «АЗОТ» на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 16892,75грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 20.04.2017р. по 22.01.2018р. (день постановлення рішення) в сумі 89405,28грн. та моральну шкоду (а.с.5-7). Дане рішення набрало законної сили 10.04.2018р. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається із довідки приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області [PERSON] за вих.695 від 18.07.2018р. ПАТ «АЗОТ» здійснило повний розрахунок стягуваних сум позивачем за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси 27.06.2018р. (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 22.01.2018р. (день постановлення судового рішення) по 27.06.2018р. (день фактичного розрахунку з виплати заробітної плати), а тому звернувся до суду з даним позовом. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. На підставі абз.4 ч.2. п.2 Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року про затвердження «Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Як вбачається із рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 січня 2018 року, судом було встановлено, що згідно довідки виданої 08.11.2017р. ПАТ «АЗОТ» за №605 середньоденній розмір заробітної плати позивача становить 475,56грн. Здійснюючи розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати, позивач виходив з того, що з 22.01.2018р. по 27.06.2018р. кількість робочих днів складає 111, а тому просив стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати в сумі 52787,16грн (11 робочі дні х 475,56грн. - середньоденний заробіток). Позивачем правильно здійсненній розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати, а тому суд вважає, що саме така сума підлягає до стягнення з відповідача з відрахуванням всіх обовязкових платежів, передбачених законом. Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, то суд виходить з наступного. Законом №2050 передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, що провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів (в тому числі заробітної плати), нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001р. № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після тримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведений представником позивача розрахунок такої компенсації здійснений правильно, не спростований відповідачем, а тому в цій частині позовні вимоги також підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить з наступного. Судові витрати по справі складаються із судового збору в сумі 704,8грн. Надані позивачем докази /а.с. 17/ свідчать про обґрунтованість розміру понесених позивачем судових витрат, а тому вони підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України

Outcome: approved