Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги, які були уточнені позивачем, обґрунтовані тим, що будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності. З 1983 року позивач постійно проживає в будинку. У спірному будинку з дозволу позивачки та її батьків зареєстрований колишній чоловік позивача - відповідач по справі [PERSON]. В квітні 1995 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, однак після розірвання шлюбу відповідач продовжував мешкати у будинку до червня 2007 року, після чого зібрав свої речі та переїхав мешкати до іншої жінки за адресою: [ADDRESS], де мешкає по теперішній час. Перешкод у користуванні житловим приміщенням позивач йому не чинила. Позивач мусить проводити оплату за комунальні послуги у тому числі і за відповідача, який фактично у житловому приміщенні не мешкає, що створює для неї матеріальні труднощі. У зв'язку з небажанням відповідача добровільно знятися з реєстрації в будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, позивач вважає, що порушено її право власності, передбачене Конституцією України. З наведених підстав позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2500 грн., сплачені нею за надання правової допомоги - прийняття участі в судових засіданнях її представника, та сплачений судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. В судовому засіданні позивач підтвердила позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягає на задоволенні позову. Суду пояснила, що будинок [ADDRESS] отримала в спадок від матері, померлої [INFO], фактично її прийнявши та подавши заяву до нотаріальної контори. Відповідач по справі вдруге одружився і в червні 2007 року зібрав його особисті речі і добровільно виїхав з будинку, переїхавши жити до іншої дружини, де мешкає по теперішній час. Комунальні послуги за спірний будинок відповідач не сплачує. Відповідач іноді приходить до спірного будинку та влаштовує сварки, погрожуючи відсудити пів будинку та привести у будинок свою другу сім'ю. Представник позивача [PERSON] підтвердив позовні вимоги позивача та їх обґрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що в спірному будинку він був зареєстрований як член сім'ї після реєстрації із позивачкою шлюбу, який був розірваний в 1995 році. У спірному будинку він проживав до 2007 року. У 2007 році він уклав шлюб із [PERSON] і з того часу по теперішній постійно проживає за адресою [ADDRESS] разом із дружиною та спільною донькою [PERSON], [INFO], однак продовжував відвідувати спірне домоволодіння. Він приходив у спірний будинок до тещі, дітей, періодично ночував, допомагав грошима, продуктами та доглядати за будинком, разом із сином [PERSON] провів каналізацію, завіз арматуру та вугілля, користується придбаним під час шлюбу із позивачкою майном та самовільно збудованими ним гаражами. Не сплачував за комунальні послуги, оскільки позивачка не вимагала цього та він витрачав власні кошти на благоустрій домоволодіння. З 14 вересня 2013 року в спірному будинку проживає брат позивачки із дружиною, які разом із позивачкою вижинають його з будинку, викликають працівників міліції, чим позивач перешкоджає відповідачеві у користуванні його майном. Після розірвання шлюбу все спільне із позивачкою рухоме майно залишилося у будинку, до суду він не звертався з позовом про поділ майна, оскільки йому не перешкоджали користуватися ним. Вважає, що має право бути зареєстрованим та користуватися спірним будинком, незалежно від місця проживання, оскільки за спірною адресою залишилося його майно, зареєстровані його діти, які не заперечують проти його реєстрації в спірному будинку, та він приймав участь у його поліпшенні, також не має можливості зареєструватись за місцем проживання. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, підтвердив заперечення відповідача та їх обґрунтування, вважав, що позов задоволенню не підлягає, оскільки після розірвання шлюбу між позивачем і відповідачем продовжилися сімейні та майнові відносини, спілкування, відповідач користувався його майном, що залишилося на території домоволодіння, самовільно збудованими гаражами, приймав участь у догляді за ним. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сином позивача і відповідача. Він не проживає в спірному будинку близько трьох років. Відповідач з 2007 року не проживає в спірному будинку, постійно проживає з іншою дружиною в її квартирі, але періодично по декілька разів на місяць приїжджав, ночував, допомагав по господарству, грошима і продуктами. Не було такого, щоб протягом року відповідач не приїжджав до них. Відповідач знав, де зберігалися ключі від будинку, і міг безперешкодно їх брати. Відповідач є пенсіонером і не має у власності іншого житла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином позивача і відповідача. В спірному будинку він проживав від народження до серпня 2011 року, коли разом із позивачкою перейшов проживати до її теперішнього чоловіка, брат [PERSON] не проживає з 2009 року. З жовтня 2013 року в спірному будинку з дозволу матері проживає його дядько [PERSON] із дружиною. Відповідач у 2007 році добровільно залишив спірне житло і постійно з того часу проживає із новою сім'єю за місцем проживання дружини. З того часу відповідач періодично, по декілька разів на тиждень, приїжджав до них в гості у спірний будинок, на його прохання допомагав по господарству, восени 2013 року допомагав йому проводити каналізацію. Батьки поділ майна не проводили, відповідач не забирав свою частину спільного майна, продовжував користуватися речами в гаражі, до дворі, в будинку залишилися меблі. Відповідач проживає за в квартирі його дружини, але права на це житло не має. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з травня 2011 року позивачка є його цивільною дружиною. Деякий час він із позивачкою проживав у спірному будинку, з липня 2011 року вони проживають із сином позивачки [PERSON] і позивачкою за місцем його мешкання. Кожного тижня він приходив допомагати по господарству до спірного будинку, в якому відповідач не проживає, речі особистого користування останнього в будинку відсутні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає в [ADDRESS] близько 20 років. Відповідач в спірному будинку проживав до 2007 року, коли у нього з'явилася інша сім'я він пішов жити і проживає за місцем проживання його нової дружини. До спірного будинку відповідач іноді приїжджав, але не ночував, вона бачила його в гаражі. Також в 2013 році відповідач разом із сином [PERSON] робили каналізацію в спірному будинку. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивачка є його сестрою, у спірному будинку він проживав до 1972 року та проживає з жовтня 2013 року. Відповідач в спірному будинку не проживає приблизно 7 років, з того часу як одружився вдруге і пішов жити до другої дружини, з якою мають спільну доньку. Коли була жива його мати відповідач приходив в спірний будинок до дітей. Відповідачеві ніхто не перешкоджав проживати в спірному будинку. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними документами встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], який вона успадкувала, прийнявши у встановленому законодавством порядку спадщину після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.6-15). За адресою [ADDRESS] зареєстровані: з 23.06.1983 року [PERSON] - власник будинку, з 11.08.1983 року [PERSON] - колишній чоловік власника, [PERSON] і [PERSON] - діти власника. З 07.05.1969 року до 09.02.2011 року була зареєстрована [PERSON] - колишній власник (а.с.67-69). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом РАГС Петровського РВК м. Донецька, шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано 13.04.1995 року (а.с.54). Згідно акту обстеження умов проживання від 30.07.2013 року, складеного комісією комітету мікрорайону «Тихий», [PERSON] з 2007 року не проживає в [ADDRESS] (а.с.16-17). У відповідності зі ст. 405 ч.1 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином, [PERSON] мав право користування житловим приміщенням, місце його проживання в якому як члена сім'ї було зареєстровано з 11 серпня 1983 року. У відповідності зі ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.11, ч.2 ст.59, ч.1, ч.4 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок [ADDRESS] відповідно до ст.1268 ЦК України з [INFO] належить відповідачці, що є підставою для виникнення з цієї дати у позивачки права на захист порушених прав володіння та користування спадковим майном. Відповідач [PERSON] був зареєстрований з 11.08.1983 року в спірному будинку як член сім'ї власника, в червні 2007 року, після реєстрації шлюбу із [PERSON], відповідач добровільно залишив спірний будинок та постійно проживає із новою сім'єю за адресою: [ADDRESS]. Прийняти до уваги заперечення відповідача про те, що він не втратив право користування спірним житлом та має бути зареєстрованим у ньому, оскільки з 2007 року періодично відвідував синів у спірному будинку та надавав допомогу по догляду за домоволодінням, користувався самовільно збудованими ним гаражами, суд не може, оскільки згідно ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право колишнього члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено проживанням у цьому будинку, а в судовому засіданні вірогідно встановлено, що відповідач добровільно залишив спірне житло, переїхав для проживання і постійно проживає із новою сім'єю за адресою: [ADDRESS]. Отже, відповідач [PERSON] понад 1 рік не мешкає у спірному будинку без поважних причин, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] та задоволення позову в цій частині. Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України, витрати на правову допомогу віднесені до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно виданих адвокатом [PERSON] квитанцій, останнім при наданні правової допомоги за консультацію, складення позовної заяви та представництво в суді отримано від позивача 3 700 грн. (а.с.36, 66). Як вбачається з матеріалів справи, правова допомога позивачу була надана [PERSON], який є адвокатом і діяв при цьому на підставі угоди та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.21-23, 79), що відповідає вимогам ч. 4 ст. 42 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ» від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно журналів судових засідань представник позивача [PERSON] приймав участь у судових засіданнях загальною тривалістю 4 години. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 р.» (в редакції станом на день виникнення правовідносин), розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2013 року складає 1147 грн. Таким чином, оскільки адвокатом [PERSON] не надано розрахунку часу, витраченого на правову допомогу, надану до відкриття провадження по справі, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу лише за участь представника у судовому засіданні у розмірі 1835, 20 грн. (1147 грн. х 40 % х 4 год.), що є підставою для часткового задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню здійснені нею судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial