Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб, зареєстрований Полтаським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції 06.03.2004, актовий запис №131 року та визначити місце проживання дітей. Вказав, що від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося через постійні конфлікти на побутовому рівні, оскільки сторони по справі мають різні погляди на життя, різні вподобання, внаслідок чого між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки з початку 2014 року. Сторони по справі не проживають разом, мають кожен свій бюджет, не ведуть спільного господарства, практично їх сім'я повністю розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам подружжя. Позивач вважає примирення та спільне життя подружжя неможливим, зазначає, що почуття любові та взаємоповаги втрачено. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, де також підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої позов визнає, не заперечує проти заявлених вимог, та просить справу розглядати без її участі. Представник третьої особи не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та прохає суд прийняти рішення, яке б відповідало найкращому забезпеченню інтересів дітей. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі даних і доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Із свідоцтва про шлюб, що було видане Полтаським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції, вбачається, що сторони 06.03.2004 року зареєстрували шлюб, актовий запис №131. Від шлюбу сторони у справі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією про народження серія [NUMBER] зареєстроване та видане відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Полтава від 07.09.2004 року, актовий запис № 668 та малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією про народження серія [NUMBER] зареєстроване та видане Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 09.07.2010 року, актовий запис № 690. Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією паспорта серія [NUMBER] виданий Великобагачанським РВ УМВС України в Полтавській області від 13.01.1999 року. Згідно копії договору найму приміщення від 17.05.2016 року, позивач мешкає за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують з початку 2014 року та проживають окремо. Діти мешкають разом з позивачем. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років,- визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя та збереження шлюбу. За таких обставин позовна заява задовольняється в повному обсязі. Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 1102 (одна тисяча сто дві) гривні 41 (сорок одна) копійок. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також стягнути з [PERSON] судові витрати сплачені позивачем при подачі позову. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх малолітніх дітей, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved