Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 17.05.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «ГАЗ 2410», державний реєстраційний номер [NUMBER] . під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», поліс АІ/9931337 та транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25.09.2017 року у справі №334/4026/16-к водія [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження. Зазначеною дорожньо-транспортною пригодою було пошкоджено автомобіль «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку №84/07 від 05.07.2016 року за фактом спричинення ушкодження колісному транспортному засобу в результаті ДТП, вартість матеріального збитку складає 81 269 грн. 94 коп. Отримавши вирок Ленінського районного суду міста Запоріжжя, який набрав чинності 27.03.2018 року, [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте в серпні 2018 року позивачем отримано відповідь від ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» щодо розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, згідно якої страхова компанія відмовила позивачці у виплаті страхового відшкодування, з підстав того, що вона не звернулася до страхової компанії з відповідною заявою протягом одного року. Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності АІ/9931337, розмір франшизи, яку [PERSON] на теперішній час не відшкодовано, становить 1000 грн. Позивачка просить стягнути з ПрАТ «СК «Юнівес» 81 269 грн. 94 коп., а з [PERSON] 1000 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просять задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» у судове засідання не з`явився, надав відзив, в якому просить в задоволені вимог позивача до страхової компанії відмовити в повному обсязі у зв`язку з їх необґрунтованістю, оскільки [PERSON] пропущений, передбачений законом, термін подачі заяви про виплату страхового відшкодування, яка має бути поданою впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого; впродовж трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Вказує, що дорожньо-транспортна пригода сталася 17.05.2016 року, а позивач звернулась до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» з заявою про виплату страхового відшкодування 23.05.2018 року. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в розмірі 1000 грн. не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 17.05.2016 року, приблизно о 16 годин 50 хвилин, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ГАЗ 2410 ЗНГ» реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині вул. Гребельної в м. Запоріжжі, з боку плотини ДніпроГЕСу в напрямку вул. Каховської. В цей же час, в зустрічному напрямку для водія [PERSON] , по проїзній частині вул. Гребельної, здійснював рух водій [PERSON] , який керував мікроавтобус «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номер [NUMBER] . В салоні зазначеного мікроавтобус якості пасажирів знаходилися [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також в цей же час, біля будинку № 1, проїзну частину вул. Гребельної, нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожніми знаками та дорожньою розміткою «зебра», переходив пішохід [PERSON] , що рухався зліва направо по напрямку руху автомобіля «ГАЗ 2410 ЗНГ» під керуванням водія [PERSON] , який, маючи об`єктивну можливість побачити на проїзній частині пішохода [PERSON] , не надав переваги в русі пішоходу [PERSON] та можливість завершити йому перехід проїзної частини. З метою об`їзду пішохода [PERSON] , водій [PERSON] змінив напрямок руху автомобіля та виїхав на смугу руху зустрічного транспорту, де скоїв наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода [PERSON] , після чого, продовживши рух далі, автомобіль «ГАЗ 2410 ЗНГ» скоїв зіткнення передньою частиною з передньою лівою частиною мікроавтобусу «MERCEDES - BENZ» під керуванням водія [PERSON] . Вказані обставини встановлені вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2017 року, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, без позбавлення прав керування транспортним засобом. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на один рік з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Цивільний позов потерпілого [PERSON] задоволено частково, а саме стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 30000 грн. відшкодування моральної шкоди. Речові докази по справі мікроавтобус «Мерседес», р.н. [NUMBER] , повернуто [PERSON] , автомобіль «ГАЗ-2410», р.н. [NUMBER] , повернуто [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року апеляційну скаргу представника потерпілого [PERSON] - адвоката Денщіка М.С. задоволено частково, вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року щодо [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди змінено, а саме збільшено розмір відшкодування моральної шкоди з 30000 грн. на 92832 грн., які підлягають стягненню з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] В решті вирок суду залишено без змін. Відповідно до ч.2 ст.127, ч.ч.1, 4, 7 ст.128 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 386 ЦК України захист права власності забезпечується, в тому числі правом власника на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права Відповідно до ст.ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177, 1192 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Спір між сторонами виник з деліктних зобов`язань про відшкодування шкоди, які регулюються нормами глави 82 Цивільного кодексу України, а також загальними положеннями про речові права на чуже майно та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004. Відповідно до роз`яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, а саме шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія та номер [NUMBER] , власником автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , є [PERSON] . Відповідно до Полісу №АІ/9931337 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, термін дії якого з 14.05.2016 по 13.05.2017, власник наземного транспортного засобу застрахував у ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» цивільно-правову відповідальність, забезпечивши автомобіль марки «ГАЗ 2410 ЗНГ» реєстраційний номер [NUMBER] . Страхові суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, визначено 200000 грн., за шкоду, заподіяну майну- 100000 грн., розмір франшизи встановлено у розмірі 1000 грн. 23 травня 2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» з заявою про страхове відшкодування шкоди по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17.05.2016, та просила виплатити їй майнову шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 80000 грн. Листом начальника управління врегулювання збитків ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» Дьяконова О.Б. від 31.07.2018 року за вих. №18/07/31-16 відмовлено [PERSON] у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що заява про страхове відшкодування, у всупереч вимогам п. 37.1.4 с. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подано до страхової компанії більше ніж через рік з моменту скоєння ДТП. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження транспортного засобу у розмірі 81 269 грн. 94 коп., виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. За правилами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.п. 9.1., 9.2., 9.4. ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Згідно п.п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до вимог п.37.1.4. ч.37.1. ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Аргументи страховика про те, що він не має обов`язку відшкодовувати шкоду тому, що позивач звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування з пропуском річного строку від моменту дорожньо-транспортної пригоди судом не приймаються, з огляду на наступне. У своїй постанові від 18.07.2018 у справі № 759/19724/15-ц Верховний суд дійшов висновку, що правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. В досліджуваній ситуації винність особи, яка керувала забезпеченим транспортним засобом встановлена вироком суду після спливу більш як двох років з моменту дорожньо-транспортної пригоди, і лише після цього потерпілий об`єктивно зміг розраховувати на отримання страхової виплати. У постанові Верховного суду від 03.10.2018 по справі № 619/4145/15-ц зазначено, що системний аналіз положень страхового законодавства України дає підстави вважати, що письмове повідомлення страховика про ДТП не є виключним обов`язком потерпілої сторони, а тому не може слугувати правовою підставою для відмови у здійсненні страхової виплати. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Згідно ч. 2 ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновком експертного автотоварознавчого дослідження щодо встановлення вартості матеріального збитку №84/07 від 05.07.2016 року за фактом спричинення пошкоджень КТЗ в результаті ДТП встановлена вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номер [NUMBER] , в результаті аварійного пошкодження під час ДТП, з врахуванням фізичного зносу деталей без ПДВ, у розмірі 81269 грн. 00 коп. Згідно п. 2.1 ст. 2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно п 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Враховуючи вище встановлені обставини та докази, надані позивачем на підтвердження розрахованих витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, з урахуванням розміру ліміту страхового відшкодування - 100000 грн., вимоги позивача про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на її користь шкоди, завданої майну (транспортному засобу) у розмірі 81269 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1000 грн., позовна вимога підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з відповідачів Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» матеріальну шкоду в розмірі 81269,94 грн. та з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1000,00 грн. на користь [PERSON] . Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідачів судовий збір пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved