Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 15.04.2011 року надав відповідачу [PERSON] позику на суму 70000 гривень 00 копійок, про що останній власноруч написав розписку, в якій строк повернення боргу не вказаний. Позивач 02.12.2016 року звернувся з письмовою вимогою до відповідача про повернення боргу в сумі 70000 гривень 00 копійок шляхом одноразового платежу у семиденний строк з дня отримання даної вимоги. Відповідач отримав цю письмову вимогу 03.12.2016 року, однак на момент звернення до суду з позовною заявою, грошові кошти не повернув. В звязку з викладеним позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача суму боргу 70000 гривень 00 копійок, а також судовий збір в сумі 700,00 грн. \~ \~ \~ \~ В судове засідання позивач не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності за участю представника [PERSON],\~ свої позовні вимоги підтримав, на задоволенні позову наполягав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав, пояснюючи, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики в письмовій формі, відповідно до якого останньому було надано грошові кошти в сумі 70000 гривень 00 копійок. Крім того, відповідач написав позивачу розписку, в які вказав, що взяв у борг у [PERSON] 70000 гривень 00 копійок. При цьому зазначив, що оскільки в договорі та розписці не встановлено строк повернення боргу, перебіг позовної давності починається з моменту предявлення вимоги. Тому просив задовольнити позовні вимоги. \~ \~ \~ \~ Відповідач\~ в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності за участю представника [PERSON] \~ \~ \~ \~ Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідачу [PERSON] були вкрай необхідні 18000 гривень 00 копійок, у звязку з чим він 15.04.2011 року звернувся до [PERSON] Земельна ділянка, яка належить відповідачу на праві власності, з 2006 року перебувала в оренді ПрАТ «Екопрод», строк дії речового права складав 6 років. У звязку з цим, [PERSON] повідомив, що надасть дані грошові кошти, але [PERSON] повинен написати розписку про отримання грошових коштів в сумі 70000,00 гривень та знову після спливу строку договору оренди його укласти. У звязку з низькою юридичною обізнаністю та обманом останній власноручно написав розписку, в якій вказав, що отримав саме 70000,00 гривень, хоча насправді брав 18000,00 грн. В правоохоронні органи з приводу обману не звертався. Договір оренди земельної ділянки був укладений лише 03.10.2016 року з ТОВ «АФ АГРОСЕРВІС». У звязку з тим, що в договорі та розписці не встановлений строк виконання зобовязання, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. У позивача виникло право предявити вимогу з 16.04.2011 року. До даних правовідносин застосовується загальний строк перебігу позовної давності в три роки. Тобто, 16.04.2014 року сплив строк позовної давності, тому позов не підлягає задоволенню. Просила суд застосувати строк позовної давності. Суд,\~ вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню\~ з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що 15 квітня 2011 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав останньому грошові кошти в сумі 70000,00 гривень , відповідач [PERSON] власноручно написав розписку про отримання грошових коштів в сумі 70000,00 гривень, при цьому в розписці строк повернення боргу не зазначено (а.с.10). 02 грудня 2016 року позивач [PERSON] надіслав відповідачу [PERSON] письмову вимогу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, в якій вказано, що в семиденний строк він просить повернути борг в сумі 70000,00 гривень, інакше він буде вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав (а.с.12). Відповідач [PERSON] отримав дану вимогу 03.12.2016 року, що підтверджується його підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.13). Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що [PERSON] у звязку з його юридичною необізнаністю ввели в оману, насправді він взяв у борг 18000,00 грн., а не 70000,00 грн. суд не приймає до уваги, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження цього суду не надано. Зокрема, в договорі позики вказано, що позичальник бере у борг грошові кошти в сумі 70000,00 грн., в розписці вказано, що він отримав ці грошові кошти саме в сумі 70000,00 грн. До правоохоронних органів за захистом своїх порушених прав відповідач [PERSON] не звертався. Крім того, твердження, що даними діями було приховано зобов»язання укласти договір оренди земельної ділянки, в судовому засіданні не доведені. За змістом частин 1,2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6079цс14) Таким чином, суд розглядає позовну заяву [PERSON] в межах заявлених ним позовних вимог, оскільки в матеріалах справи наявний оригінал розписки, в якій [PERSON] вказав, що отримав грошові кошти в сумі 70000,00 гривень. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики)… Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей. \~ \~ \~ \~ Як вбачається з наданої [PERSON] розписки [PERSON] передав йому 70000,00 гривень, при цьому строк повернення грошових коштів не вказано. На письмову вимогу позивача [PERSON] відповідач грошові кошти не повернув. Оскільки строк виконання зобовязання в договорі позики та розписці не вказано, представник відповідача [PERSON] просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. З приводу вищевказаного клопотання суд зазначає наступне. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Саме такий правовий висновок висловлено у справі № 6-116 цс 13 постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки строк виконання зобовязання в договорі позики та розписці не вказаний, перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після предявлення [PERSON] письмової вимоги про повернення боргу за договором позики. Позивач предявив письмову вимогу відповідачеві 03.12.2016 року, а з позовною заявою звернувся до суду 24.01.2017 року, тому трирічний строк позовної давності не сплив. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача [PERSON] та відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача [PERSON] про відмову в задоволенні позову у звязку зі спливом позовної давності. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 700,00 грн., оскільки заявлені вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 526, 530, 611,629, 253, 256-258, 261, 267, 1046, 1050 ЦК України,

Outcome: approved