Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому з уточненням просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену суму заробітної плати за період з 01 серпня 2013 року по 30 вересня 2014 року у розмірі 30037,20 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 17.01.2013 по 30.09.2013 перебувала у трудових відносинах із відповідачем. При звільненні не було проведеного розрахунків у відповідності до вимог чинного законодавства (ст.116 КЗпП), у зв'язку із чим утворилась заборгованість по заробітній платі у спірному розмірі, яку просить стягнути. У судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги та просить такі задовольнити. Дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. У судовому засіданні представник відповідача не заперечив проти задоволення позову повністю. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що з 17 січня 2013 року позивач прийнята на посаду секретаря керівника ТДВ «Модем», що підтверджується записами трудової книжки. 30 вересня 2014 року наказом ТДВ «Модем» № 74-к «Про звільнення» [PERSON] звільнена з роботи з посади начальника відділу кадрів у відповідності до ст.38 КЗпП у за власним бажанням. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, які повинні бути виплачені працівнику, проводиться в день звільнення. Однак, судом встановлено, що відповідач при звільненні позивача не провів виплату заробітної плати останньому, внаслідок чого утворилась заборгованість за період із 01 серпня 2013 року по 30 вересня 2014 року та становить у розмірі 30037,20 грн., згідно з довідки відповідача від 23.02.2015. Даний розрахунок (довідка), поданий відповідачем, підтвердили сторони; доказів неправильного нарахування заборгованості по заробітній платі у відповідності до ст.ст.57-60 ЦПК України позивачем не подано, а відтак така довідка приймається судом до уваги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачу в день звільнення усіх сум з заробітної плати позивачу не було виплачено, до теперішнього часу заборгованість по заробітній платі існує, тому слід стягнути із відповідача нараховану, але не виплачену суму заробітної плати, що утворилась перед позивачем, у розмірі 30037,20 грн., а позов задовольнити повністю. Згідно з п.2 ст.367 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. Крім того, відповідно до ст.233 КЗпП позов подано до районного суду з дотриманням встановлених строків. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення заробітної плати від сплати судового збору звільнений законом (п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»). Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 300 грн. 37 коп. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного, ст. ст.116, 233 КЗпП України та

Outcome: approved