Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третіх осіб: Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Житлове приміщення не приватизоване та перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Лозова Харківської області. Відповідачі не виконували свої зобов'язання перед комунальними підприємствами м. Лозова та не сплачували за рахунками, з кожним днем борги відповідачів перед комунальними підприємствами міста продовжують зростати, чим спричиняються значні збитки їхній роботі. Співробітники КП «ЖУК» неодноразово здійснювалися виходи за місцем реєстрації відповідачів і зі слів сусідів було встановлено, що наймач квартири [PERSON] помер [INFO] року, особовий рахунок не переоформлений. За даною адресою відповідачі не проживають більше десяти років. За цей період у квартирі не з'являлися, сусіди їх не бачили. За результатами звернення до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області місце перебування відповідачів виявити не представилось можливим, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідачів на їх користь судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надала суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, просив в разі неявки відповідачів по справі ухвалити заочне рішення, наслідки ухвалення заочного рішення йому відомі та зрозумілі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать оголошення про виклик до суду, розміщені на сайті Судової влади України, причину неявки до суду не повідомили. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області Івченко Д.Ю. в судове засідання не з'явився, але надав суду клопотання в якому просив розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник третьої особи відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області Пономаренко О.А. в судове засідання не з'явилася, але надала суду клопотання в якому просила розглянути справу за відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. На даний час квартира має статус державної, перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Лозова, Харківської області. Згідно рішення Лозівської міської ради № 140 від 31 січня 2011 року, було створене Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, на базі відокремленої частини комунальної власності міської територіальної громади м. Лозова. Наймачем квартири був [PERSON], який помер [INFO] року, особовий рахунок не переоформлений. Відповідачі по справі в спірній квартирі не проживають більше 7 років, де мешкають невідомо, зав цей час в квартирі не з'являлися. Позивачем докладалися зусилля для розшуку відповідачів по справі, про що свідчать довідка Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 21.05.2018 року з якої вбачається, що встановити місце проживання [PERSON] та [PERSON] не вбачається можливим, оскільки зі слів сусідів, останні за місцем реєстрації не проживають, квартира ним за призначенням не використовується. Відповідно до довідок Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22.06.2018 року за №№ 1808/15.9-04-04 та 1807/15.9-04.04 вбачається, що відносно [PERSON] та [PERSON] у відділі відсутні актові записи про смерть. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідачі ніяких претензій на житло не мали. Відповідач більше 7 років в квартиру не з'являлися, обов'язки пов'язані з договором найму житлового майна не виконували, в зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті комунальних послуг, загальний розмір боргу станом на 01.08.2018 року складає 163853 гривні 05 копійок. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачам не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідачі не зверталися. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання, членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 71 ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сім'ї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним. Відповідачі вибули на інше місце проживання, не проживають більш ніж п'ять років, отже з цього моменту вони втратили право користування жилим приміщенням. Факт не проживання відповідачів по справі за адресою: [ADDRESS] вбачається з актів, складених КП «ЖУК» Лозівської міської ради від 01.03.2016 року, 10.03.2016 року та від 15.06.2018 року. В п. 10 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року зі змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що по справам про визнання наймача чи членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК) необхідно встановити причини відсутності відповідача вище встановленого строку. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі по справі звільнили житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажають, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1762 гривень, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.

Outcome: approved