Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності які чиняться відповідачем, шляхом виселення останнього з квартири [ADDRESS]. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що будучи власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2007 року, декілька років тому дозволив відповідачу тимчасово мешкати в квартирі, однак на данний час квартира йому потрібна для мешкання з сімєю. Позивач неодноразово звертався до відповідача звільнити квартиру, однак останній відмовляється, причини відмови не повідомляє. Позивач, будучи сповіщеним належним чином, до суду не зявився, від представника позивача надійшла письмова заява, по якій позивач просить суд справу розглянути за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщався належним чином, однак до суду не зявився без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не надавав та не заявляв. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.\~\~ Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України і Законом України Про іпотеку. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів справи позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27 березня 2007 року та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON] 27 березня 2007 року позивачем та АКБ ПРАВЕКС-БАНК було укладено Договір іпотеки, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 9 Закону України Про іпотеку Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди Іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки, передавати предмет іпотеки в оренду, користування. Згідно п. 2.3.3. Договору іпотеки Іпотекодавець зобовязаний одержати письмову згоду Іпотекодержателя на вчинення дій, повязаних зі зміною права власності на предмет іпотеки чи передачею його в оренду, зведення, знищення або проведення капітального ремонту нерухомого майна, здійснення перепланування. Разом з тим, позивачем та відповідачем 25 листопада 2011 року укладенийДоговір про надання юридичних послуг № 2/11/11, згідно якому відповідач надає позивачу правову допомогу з юридичних питань (п.1.1 Договору), а позивач сплачує послуги відповідачу шляхом надання останньому права користування квартирою № 35 по вул. Черняховського, 12 в м. Одесі на увесь період дії договору (п. 3.1. Договору) Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 12 Закону України Про іпотеку правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність втсановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З огляду на зазначене, умова п.3.1. Договору про надання юридичних послуг № 2/11/11 щодо передачі позивачем відповідачу права користування спірною квартирою є недійсною на підставі ст. 12 Закону України Про іпотеку, а відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України не потребує визнанню її недійсною в судовому порядку. Докази про погодження умов Договору про надання юридичних послуг № 2/11/11 від 25.11.2011 року з Іпотекодержателем, або будь-які інші підстави законного мешкання відповідача в зазначеній квартирі матеріали цивільної справи не містять. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 13 Конституції України, усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Статтею 41 Конституції України встановлено, зо кожний власник має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, за винятком якщо використання свого права наносить шкоду правам інших громадян. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved