Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 4 серпня 2006 року зареєстрував з відповідачем шлюб. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, у 2013 році, ними була придбана спірна квартира. Договір купівлі-продажу був оформлений на ім'я відповідача [PERSON] Позивач вважає, що оскільки квартира була придбана під час шлюбу то він має право на ? частину квартири. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування підтримали, крім того пояснили, що спірна квартира була придбана подружжям за спільні кошти, у томі числі і за гроші позичені позивачем у свого батька та громадян [PERSON] і [PERSON] Відповідач та її представник проти позову заперечували, свою позицію обґрунтовували тим, що спірна квартира була придбана в період шлюбу з відповідачем, але не за сумісні кошти, а за її особисті кошти отримані від продажу 30.05.2013 року, належної їй ще до шлюбу 1-но кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Квартира була продана за 243900 грн. Решту грошей на придбання спірної квартири, а саме 51841 грн. відповідачу позичила мати. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 04 серпня 2006 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірваний. З договору купівлі-продажу квартири від 30 травня 2013 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М.В. за реєстровим № 539, вбачається, що відповідач продала квартиру [ADDRESS] покупцеві за 243900 грн. та те, що ця квартира належала відповідачу ще до шлюбу, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 21 лютого 1994 року, реєстраційний № 7-94-16762 та зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 01.03.1994 року за реєстровим № П-7-3754. Згідно договору купівлі-продажу спірної квартири від 04 червня 2013 року укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Грузковою Ю.В. за реєстровим № 1728 , спірна квартира була придбана за 295741 грн. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], дали показання у яких підтвердили обставини, зазначені відповідачем у своїх запереченнях проти позову. Відповідачем на підтвердження своїх заперечень також надані суду письмові документи, а саме: довідки про розмір заробітної плати, як відповідача так і її матері [PERSON], копію кредитного договору від 01.06.2013 р. укладеного між [PERSON] та ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», квитанції про сплату кредиту, згідно яких підтверджується та обставина, що кошти, одержані в кредит та особисті заощадження матері відповідача були витрачені подружжям «Беліченко» для покращення житлових умов. З показань свідків з боку позивача - [PERSON] та [PERSON] вбачається, що влітку 2013 року вони позичали позивачу на придбання житлового будинку гроші, але на що саме були витрачені позичені у них гроші позивачем їм не відомо. Письмових доказів на підтвердження отримання позик у [PERSON] та [PERSON] позивачем суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, вартість його на момент припинення шлюбних стосунків. Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Виходячи з вказаних норм закону, перебування у шлюбі само по собі не є достатньою підставою для того, щоб майно, набуте за рахунок коштів і праці лише одного подружжя ставало спільним і могло бути поділено в рівних частинах. Суд, вважає доведеною відповідачем ту обставину, що кошти отримані 30 травня 2013 року від продажу квартири [ADDRESS] в сумі 243900 грн. є особистими грошима відповідача, оскільки отримані від продажу квартири, яка була особистою власністю відповідача, і були витрачені відповідачем 04 червня 2013 року на придбання спірної квартири. Таким чином відповідачу належить, на праві особистої власності 82,5% спірної квартири ([NUMBER]), що в переведенні на дробові частини становить 825/1000 частин. Оскільки сторонами не надано доказів які б свідчили , що решта коштів сплачених за квартиру є особистими грошима одного із подружжя, суд визнає грошові кошти в сумі 51841 грн. спільними грошовими коштами подружжя і тому 17,5% квартири є спільною сумісною власністю колишнього подружжя «Беліченко». При переведені відсотків у праві спільної власності подружжя в дробові частини вона становить 175/1000 частин квартири. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна , що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, суд визнає, що [PERSON] належить 8,75 % (17,5% :2) у праві власності на квартиру, що відповідає 11/125 частинам спірної квартири. На підставі викладеного та

Outcome: partial