Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], зазначивши, що він є власником вказаної квартири, а відповідач є колишнім власником квартири та з 2004 року в квартирі не проживає, в квартиру не зявляється, претензій щодо проживання в квартирі не предявляє, а тому може бути визнаний таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Представник позивача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2004 року за договором купівлі-продажу квартири [PERSON] придбав у [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] /а.с.9/. В подальшому, 24 грудня 2015 року за договором купівлі-продажу позивач придбав у [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] /а.с.7-8/. Однак. згідно довідки старшої по будинку № 20 по вул. Крупської в м. Мелітополь Запорізької області, погодженої КП «Житломасив» від 13 січня 2016 року, за даною адресою зареєстрований [PERSON], але з 2004 року по теперішній час за вказаною адресою не мешкає /а.с.10/. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з 2004 року та по теперішній час, відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає, його речей та іншого майна в квартирі немає, вимог щодо проживання у вказаній квартирі відповідач не предявляв, в квартиру не зявлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved