Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; поділити спільне майно подружжя визнавши за кожним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 22.10.1988 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. З 1997 року він працює за кордоном, а саме у Іспанії. Працюючи закордоном перераховував кошти дружині, за які вона 19.04.2001 придбала квартиру [ADDRESS]. З огляду на те, що квартира була придбана під час шлюбу така є спільним майном подружжя, однак, на даний час вона зареєстрована лише за відповідачкою. Оскільки їх сім»я фактично розпалась ним було пред»явлено позов про розірвання шлюбу. Враховуючи припинення подружнього життя із відповідачем виникла необхідність також у поділі спільного майно. З огляду на рівність часток у спільному майні просить визнавши за кожним із подружжя право власності на квартиру ? частину спірної квартири. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить позов задоволити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що не заперечують факту набуття спірної квартири у власність за час шлюбу, а також рівності їх часток, однак, з огляду на тривале перебування позивача закордоном вважає, що у нього може бути наявне інше майно, яке також підлягає поділу. Крім того, вважають, що в даному випадку судові витрати сторони повинні нести порівну, оскільки таке відповідатиме моральним засадам. Заслухавши пояснення відповідачки, представників сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 60, 61 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Обєктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 1988 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ИД № 037212. Із договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 19.04.2001 року вбачається, що відповідачкою за час шлюбу придбано квартиру [ADDRESS]. Як вбачається із реєстраційного посвідчення виданого Львівським обласним бюро технічної інвентаризації 29 травня 2011 року вказана квартира належить відповідачці. З огляду на те, що квартира № № 71 по вул. Драгана, 8 у м.Львові набута у власність за час перебування сторін у шлюбі, суд вважає, що така є обєктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними. Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи зазначене положення, відсутність підстав для відступу від рівності часток, а також відсутність даних про можливість реального поділу квартири, суд приходить до висновку, що спільне майно подружжя слід поділити, визнавши ілеальні частки належні кожному із подружжя, а саме визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину спірної квартири за кожним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на те, що позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, суд вважає, що з відповідачки в користь позивача слід стягнути 4\~800 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 60, 61, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.368 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved