Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого неодноразово уточнювались у процесі розгляду справи, просить визнати недостовірною поширену відповідачами в присутності свідків, заступника мера Києва і журналістів ТРК-Київ 14.07.2016 року і 18-20 вересня 2017 року інформацію відносно його дочки: [PERSON] про те, що остання психічно хвора, кидалася на людей, надсилала всім співробітникам погрозливі смс, викладала фото 7-8 річних дітей співробітників на порносайти, визнати неправомірним дії відповідачів щодо поширення інформації про те, що його дочка відмовляється від пацієнтів, її кабінет схожий на шаманський з пір'ями та скарги [PERSON] призвели до щоденних перевірок філії 3 і заважають працювати, зобов'язати відповідачів припинити розповсюдження ганебної, брехливої інформації, стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва: 100000 грн. - у відшкодування моральної шкоди, яка полягає в неможливості спати ночами і погіршанні стану здоров'я із-за поширення відносно його дочки недостовірної інформації та 77700 грн. - у відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає в витратах на лікування, які він вимушений був нести із-за поширення відносно його дочки недостовірної інформації. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задоволення. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи, зворотними поштовими повідомлення. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи по суті за відсутності відповідачів і третіх осіб. З урахуванням положень ст. ст. 128-131, 223, 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті заочно за відсутності відповідачів та третіх осіб. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. На час виникнення спірних правовідносин відповідачі перебували між собою в трудових правовідносинах. Як вказує позивач у своєму позові, а його представник у судовому засіданні, поширена відповідачами 14.07.2016 року і 18-20 вересня 2017 року інформація про те, що дочка позивача: [PERSON]: психічно хвора, кидалася на людей, надсилала всім співробітникам погрозливі смс, викладала фото 7-8 річних дітей співробітників на порносайти не відповідає дійсності. Крім того, у відповідачів були відсутні правові підстави для щодо поширення інформації про те, що його дочка відмовляється від пацієнтів, її кабінет схожий на шаманський з пір'ями та скарги [PERSON] призвели до щоденних перевірок філії 3 і заважають працювати. Згідно зі ст. 277 ЦК України, 1. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. 2. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. 4. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. 5. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. 6. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. 7. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями статті 277 ЦК (435-15) і статті 10 ЦПК (1618-15) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили, що поширена відповідачами відносно дочки позивача вищевикладена інформація є достовірною, а також доказів, які б свідчили, що відповідачі не є поширювачами цієї інформації, відповідачі суду не надали і судом таких доказів не здобуто. Тому, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання недостовірною поширену відповідачами в присутності свідків, заступника мера Києва і журналістів ТРК-Київ 14.07.2016 року і 18-20 вересня 2017 року інформацію відносно дочки позивача: [PERSON] про те, що остання психічно хвора, кидалася на людей, надсилала всім співробітникам погрозливі смс, викладала фото 7-8 річних дітей співробітників на порносайти та позовні вимоги про визнання неправомірними дій відповідачів щодо поширення інформації про те, що дочка позивача відмовляється від пацієнтів, її кабінет схожий на шаманський з пір'ями та скарги [PERSON] призвели до щоденних перевірок філії 3 і заважають працювати. Що ж стосується позовним вимог про зобов'язання відповідачів припинити розповсюдження ганебної, брехливої інформації, то ці позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на конкретних правових доказах про розповсюдження ганебної, брехливої інформації. Що ж до позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що поширенням відповідачами відносно дочки позивача недостовірної інформації позивачу заподіяно моральну шкоду. Що ж стосується розміру морального відшкодування, то з урахуванням ступеня вини відповідачів, обставин справи, негативних наслідків, які настали для позивача внаслідок поширення відповідачами недостовірної інформації, суд вважає, що 10000 грн. є достатнім розміром для відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди. Позивачем та його представником суду не надано і судом у процесі розгляду справи не встановлено конкретних правових доказів, які б свідчили про наявність причинного зв'язку між діями відповідачів та необхідністю позивача нести витрати на своє лікування. Тому, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не задовольняються. За таких обставин, позов задовольняється частково. При подачі позову, позивач був звільнений від сплати судового збору. Конкретних доказів про понесення ним судових витрат по справі, позивач зі своїм представником суду не надали.

Outcome: partial