Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP20820700 від 07.06.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 6431,10 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості. Позивач вказує, що [PERSON] свої зобовязання за вказаним договором не виконує в звязку з чим станом на 08.10.2015 року утворилася заборгованість у сумі 72761,32 гривень, яка складається з заборгованості по відсоткам за користування кредитом 14942,55 гривень; пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 53877,65 гривень; штрафи 500,00 гривень (фіксована складова) 3441,02 гривень (відсоткова складова), при цьому заборгованість за тілом кредиту відсутня. Посилаючись на вказані обставини, на положення Цивільного Кодексу України просить стягнути з відповідача вказані суми заборгованості та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності позивача. Сторона відповідачів в судове засідання не зявились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що проти позову заперечує, оскільки ще у 2011 році сплатив всю існуючу на той час заборгованість, а також зазначив, що для стягнення неустойки існує позовна давність в один рік. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення \~( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом достовірно встановлено, що відповідно до заяви позичальника № DNH4KP20820700 та копії умов надання споживчого кредиту між сторонами по справі було укладено кредитний договір за яким відповідач отримав 6431,10 гривень зі строком сплати до 07.12.2009 року. дана обставина відповідачем не спростовується і визнається. Відповідно до копії квитанції від 10.01.2011 року відповідач сплатив в рахунок погашення заборгованості за кредитом 6431,00 гривень. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, станом на 10.01.2011 року заборгованість за тілом кредиту відсутня, існує заборгованість за відсотками та пенею. Згідно статті 534 Цивільного Кодексу України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, після січня 2011 року банк продовжував нараховувати відсотки та пеню при відсутності заборгованості за тілом кредиту. Станом на січень 2011 року сума пені складала 5598,51 гривень и 15063,85 гривні, за відсотками 3665,73 гривень та 14942,21 гривень. Станом на 08.10.2015 року сума пені склала 53884,16 гривень та 38820,31 гривень, за відсотками 14942,55 гривень та 0,34 гривні. Статтею 257 Цивільного Кодексу України в становлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.2 статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення суми пені та відсотків станом на січень 2011 року в розмірі 1442,27 гривень и 9465,34 гривні, за відсотками 11\~276,48 гривень та 1157,6 гривень, необхідно відмовити в звязку зі спливом строку позовної давності. Щодо позовних вимог про стягнення пені та відсотків після січня 2011 року по 08.10.2015 року, то останні також задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до наданого позивачем розрахунку дані суми були нараховані після січня 2011 року і одразу станом на жовтень 2015 року без здійснення проміжних нарахувань 2012 року, 2013 року, 2014 року, що ставить під сумнів даний розрахунок. Крім цього, оскільки тіло кредиту було погашено відповідачем і це визнається позивачем, виходячи із даних розрахунку (без дотримання вимог статті 534 ЦКУ), то позивачем не наведено на що саме нараховувались відсотки та пеня після 2011 року.

Outcome: dismissed