Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь залишок заборгованості за договором позики від 20.06.2017 року - 45800 грн. з урахуванням 3% річних - 3150 грн. 63 коп., інфляційних втрат - 8152 грн. 40 коп. та судових витрат по справі. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що 20.06.2017\~року між\~ним та\~відповідачем було\~укладено договір\~позики,\~відповідно до\~якого позивач\~передав відповідачу\~100\~000\~гривень,\~які відповідач\~зобов`язувався повернути\~31.09.2017\~року,\~на підтвердження\~чого відповідачем\~була складена\~розписка.\~Станом на\~дату звернення\~до суду,\~відповідач повернув\~йому борг\~частково,\~а саме\~-\~ в\~розмірі 54\~ 200\~гривень,\~проте станом\~на теперішній\~час у\~відповідача наявна\~заборгованість у\~розмірі 45\~800\~гривень,\~яку він\~не повертає,через що позивач був вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. На підтвердження розміру заборгованості ним надано розписку позичальника та розрахунок заборгованості. Позивач у судове засідання не з`явився, але його представник подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та розгляд справи просить проводити у його відсутність. Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча повідомлявся про місце і час розгляду справи належним чином, відзив на позов не подав, а тому суд, приймаючи до уваги заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі №6-50цс13. В правовій позиції, сформованій Верховним Судом України в постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України зазначено, що договір позики (на відміну від кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13.12.2017 року справа № 309/3458/14-ц). У судовому засіданні встановлено, що 20.06.2017 року між сторонами в простій письмовій формі був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти в сумі 100\~000 гривень, які зобов`язався повернути в повному обсязі позивачу 31.09.2017 року. Ця обставина підтверджується розпискою (а.с.8). Тобто, між сторонами була дотримана письмова форма договору позики за наданою розпискою, яка була підписана відповідачем, та посвідчує передання позивачем відповідачу зазначених у розписці коштів. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частин першої та третьої\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1 ст. 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому при порушенні грошового зобов`язання позивач має право на отримання боргу з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції\~ та 3 % річних від простроченої суми та боргу відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (правова позиція, викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, постанові ВСУ № 6-369цс15 від 02.09.2015 року). При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Відповідач не виконав належним чином умови зобов`язання, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача перед ним, яку він просить стягнути становить: -залишок боргу 45800 грн.; -3% річних - 3\~150 грн. 63 коп.; -інфляційні втрати - 8\~152\~грн.\~40\~коп.(а.с.5-6). Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що відповідач свої зобов`язання перед позивачем повністю не виконав, залишок боргу у сумі 45\~800 гривень не повернув, а тому суд вважає, що вказані грошові кошти підлягають стягненню з нього в повному обсязі разом із сумою інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до наданого позивачем розрахунку Крім цього, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved