Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про скасування арешту, накладеного на нерухоме майно в якому вказує, що 08.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CVVPGF00000007, згідно з яким позивач надав останньому кредит в розмірі 49725,40 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки № CVVPGF00000007 від 08.06.2007 року за умовами якого останні надали в іпотеку позивачу нерухоме майно у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS]. 01.06.2011 року Садгірським відділом державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ було винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON] Позивач вказує, що з метою задоволення своїх вимог, як заставодержателя, у зв'язку із тим, що право застави виникло у нього раніше ніж винесена вищевказана постанова та те, що заборгованість відповідача перед ним значно перевищує вартість предмету застави, просить суд звільнити з під арешту майно, що належить на праві власності [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Представник Садгірського ВДВС Чернівецького МУЮ в судовому засіданні у прийнятті рішення по справі поклався на розсуд суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вислухавши сторони, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки № CVVPGF00000007 від 08.06.2007 року за умовами якого останні надали в іпотеку позивачу нерухоме майно у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS].(а.с. 10-16) Встановлено також, що вищевказана квартира у м. Чернівці на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.20-21) Як вбачається із відомостей з єдиного реєстру заборон та відчужень об'єктів нерухомого майна та з державного реєстру іпотек 08.06.2007 року на спільне сумісне майно [PERSON], [PERSON], [PERSON] у вигляді вищевказаної квартири зареєстроване обтяження на підставі договору іпотеки. Разом з тим, із відомостей також встановлено, що 28.12.2010 року на все нерухоме майно [PERSON](серед якого і зазначена квартира), на підставі постанови Садгірського ВДВС Чернівецького МУЮ було накладено арешт. (а.с.23-24) Згідно ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно ст. 3 Закону України про «Іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Таким чином право задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами боржника у позивача (який став іпотекодержателем) виникло ще у 2007 році, тобто раніше ніж була винесена постанова про накладення арешту на майно відповідача. Із цього випливає, що зареєстроване обтяження у вигляді іпотеки має вищий пріорітет у черговості, а тому позивач, як обтяжувач, має переважне право на можливе подальше звернення стягнення на предмет обтяження, а тому накладений Садгірським ВДВС арешту на квартиру є перешкодою у реалізації такого права позивача. Проте таке твердження стосується тільки квартири [ADDRESS], яка є предметом обтяження, а не усього майна відповідача. Суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову у частині зняття арешту з усього майна, оскільки позивач не являється обтяжувачем чи іпотекодержателем іншого нерухомого майна відповідача. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, судовий збір в розмірі 243,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial