Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача пені за невиконання договору купівлі-продажу майнових прав в розмірі 20 250, 48 грн., з яких: 8 300, 69 грн. - пеня за період з 31.05.2014 по 23.12.2014 за несвоєчасне введення будинку в експлуатацію, 11 949, 79 грн. - пеня за період з 23.01.2015 по 17.11.2015 за неповідомлення позивача про дату передання будинку під заселення та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався передати позивачу майнові права на Квартиру, а покупець прийняти їх та сплатити їх вартість. Позивачем зобов'язання за договором виконані в повному обсязі. Остаточною датою введення збудованого будинку в експлуатацію в договорі визначено 30.05.2014 року, однак в порушення умов договору відповідачем виконані зазначені зобов'язання лише 23.12.2014 року. Крім того, у відповідності до умов договору, відповідач зобов'язався повідомити позивача про дату передачі будинку під заселення протягом 30 календарних днів з дати отримання Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта, однак станом на 17.11.2015 року відповідач не виконав свої обов'язки. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача пеню передбачену п. 4.2 даного договору та моральну шкоду, у зв'язку з тим, що порушення відповідачем договірних зобов'язань призвело до його душевних страждань та переживань, пригнічення, психологічної напруги. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення вимог позову в повному обсязі, посилаючись на те, що зазначений в договорі термін введення будинку в експлуатацію є орієнтовним, а пункт договору в частині сплати пені не може бути застосований. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 31 жовтня 2013 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 3499/РН-К, за змістом якого відповідач продав позивачу майнові права на [ADDRESS]. (а.с. 9-13) Відповідно до п. 1.4 вказаного договору відповідач зобов'язався передати позивачу майнові права на дану квартиру, а покупець прийняти їх. Передача та приймання майнових прав здійснюється Сторонами за Актом приймання-передачі майнових прав після отримання Сертифікату відповідності закінченого будівництва об'єкта та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених органом, що проводить техінвентаризацію. Позивач виконав свої зобов'язання за вказаним договором, а саме згідно з довідкою ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 09.06.2015 року позивачем сплачено 400 999, 94 грн., разом з ПДВ, що відповідає оплаті 100 % вартості майнових прав на [ADDRESS]. (а.с. 15) У відповідності до п. 6.1. договору дата введення будинку в експлуатацію 30 травня 2014 року. Згідно з п. 6.2. Договору купівлі-продажу Компанія, як особа, що виконує функцію Замовника/Забудовника будівництва Об'єкта будівництва в особі співробітників управління продажу, після завершення його спорудження та введення в експлуатацію, зобов'язується повідомити покупця засобами телефонного зв'язку або письмовим повідомленням, як власника майнових прав на квартиру, яка є частиною Об'єкта будівництва, про дату передачі будинку під заселення протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта. Відповідно до акту прийому передачі майнових прав від 18.06.2015 , позивач прийняв від відповідача майнові права на [ADDRESS]. (а.с. 16) Як вбачається з матеріалів справи, 23.12.2014 відповідач отримав Сертифікат серії ІУ №165143570161 відповідності закінченого будівництвом об'єкта. (а.с. 17) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, судом встановлено, що відповідач порушив умови договору купівлі-продажу від 31.10.2013 року та не виконав свої зобов'язання належним чином, а саме введення будинку в експлуатацію відбулось з порушенням строків, передбачених в договорі та відповідач не повідомив позивача, всупереч вимогам п. 6.2 укладеного договору про передачу будинку під заселення, хоча Сертифікат відповідності ним отримано було 23.12.2014 року. Пунктом 4.2. вказаного договору визначено, що за неналежне виконання своїх зобов'язань Компанія сплачує покупцю пеню у розмірі 0,01 % від суми неналежно виконаного зобов'язання. Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пеня є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З наданого позивачем розрахунку, який відповідачем не спростовано, вбачається, що підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача пеня в розмірі 20 250, 48 грн., з яких: 8 300, 69 грн. - пеня за період з 31.05.2014 року по 23.12.2014 року за несвоєчасне введення будинку в експлуатацію, 11 949, 79 грн. - пеня за період з 23.01.2015 року по 17.11.2015 року за неповідомлення позивача про дату передання будинку під заселення. Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів. Доводи сторони відповідача про те, що за договором купівлі-продажу майнових прав компанія зобов'язується передати ці права після отримання Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію, а термін введення в експлуатацію, вказаний в розділі 6 договору, є орієнтовним, спростовуються матеріалами справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 20 250, 48 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливають з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Правовими нормами в галузі договірних правовідносин можливість відшкодування моральної шкоди не передбачена, при цьому моральна шкода не включена до переліку, визначеного у ст. 23 ЦК України, що також виключає можливість її стягнення з відповідача на користь позивача. Зокрема, порушення відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу майнових прав не підпадає під жодну із визначених у цій статті обставин. До того ж, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про завдання душевних чи інших страждань. Ні норми Цивільного кодексу України, які встановлюють відповідальність за порушення зобов'язань за договором, ні укладений між сторонами договір не передбачають такого правого наслідку порушення зобов'язань за договором як відшкодування моральної шкоди за обставин, на які посилається позивач. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: partial