Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить відібрати неповнолітню дитину [PERSON], 2007 року народження у матері [PERSON], [INFO] без позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], 2007 року народження та визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], 2007 року народження з нею за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є бабусею неповнолітньої [PERSON], яка знаходиться на її утриманні та проживає з нею з самого народження. Мати дівчинки [PERSON] (її донька) вихованням дитини не займається, перебуває на стаціонарному лікуванні в КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», батько позбавлений батьківських прав відносно дитини рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.03.2014 року. Вважає, що перебування її онуки з відповідачкою негативно вплине на її виховання, так як відповідачка страждає на тяжке захворювання, не виконує своїх батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги та не цікавиться життям доньки, а вона зі свого боку гарантує усе можливе для повноцінного розвитку своєї онуки. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, однак до суду надійшла заява від представника позивача [PERSON]., в якій остання просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, а саме: за останнім відомим місцем проживання та реєстрації. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. ст. 224-225 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Третя особа, орган опіки та піклування Кіровоградської районної державної адміністрації, в судове засідання надали заяву про розгляд справи без свого представника, проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини Серії [NUMBER] від 10.11.2007 року. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.03.2014 року батька дитини [PERSON], [INFO], було позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] Позивач по справі [PERSON] є матір'ю відповідачки [PERSON], та відповідно, бабусею неповнолітньої [PERSON] Відповідно до довідки, виданої виконкомом Обознівської сільської ради від 12.01.2017 року № 100, за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON], її цивільний чоловік [PERSON], донька [PERSON]. та онука [PERSON], яка знаходиться на повному утриманні бабусі. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у районного лікаря - психіатра та двічі (2014-2015 р.р.) знаходилася на стаціонарному лікуванні в КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» у зв'язку з тяжкою хворобою, а саме тяжкий хронічний психічний розлад у формі деменції внаслідок органічного захворювання головного мозку (менінгоенцефаліту). [PERSON] навчається в Катеринівській ЗОШ І-ІІІ ступенів у 3-му класі, та згідно характеристики учениці, бабуся з дідусем постійно цікавляться навчанням дитини в школі та відповідально ставляться до її виховання в сім'ї, надають допомогу класному керівнику, регулярно відвідують школу. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої [PERSON] від 12.01.2017 року, встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає біля бабусі та знаходиться на її утриманні. В будинку є три кімнати, умови проживання задовільні, житло забезпечене меблями, посудом, побутовою технікою, постільною білизною, засобами гігієни, продуктами харчування, одягом, взуттям. До будинку проведений водопровід, є ванна кімната. З висновку Органу опіки та піклування від в особі Кіровоградської районної державної адміністрації про доцільність відібрання без позбавлення батьківських прав від 03.02.2017 року № 01-22/46/1 слідує, що враховуючи інтереси дитини та на підставі засідання комісії районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини від 03.02.2017 року № 2 орган опіку та піклування в особі Кіровоградської районної державної адміністрації вважає за доцільне відібрати малолітню дитину [PERSON], [INFO], у матері [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. В ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи вищевикладене, а також вік дитини та її матері, байдуже ставлення відповідачки до неї, стан здоров'я матері дитини, суд вважає, що наявні всі підстави для відібрання дитини від відповідачки без позбавлення її батьківських прав. Що стосується позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, то суд приходить до наступного. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. В частинах ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Матеріали справи містять дані про те, що позивачка має добрі умови проживання, які є належними для проживання малолітньої дитини, вона має можливість і бажання виховати онуку, дати їй освіту та турботу, а тому суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з позивачкою, що не суперечить інтересам дитини та не позбавляє відповідачку по справі виховувати та розвивати її, як того вимагає ст.150 СК України. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути також судовий збір в розмірі 1280,00 грн.

Outcome: approved