Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення інфляційних втрат за прострочення виплати заробітної плати, інфляційних втрат за прострочення виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку, та компенсації середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати . В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що при звільнені його з роботи за власним бажанням 16 вересня 2014 року того дня йому не була сплачена заробітна плата за п»ять робочих змін в сумі 750 гривень 00 копійок та не виплачена компенсація за чотирнадцять днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 758 гривень 51 копійки, після чого він виїжджав за кордон і просив видати зазначені кошти його родичам, але відповідач це не виконав і лише 31 березня 2015 року він отримав ці суми, тому вважає, що відповідач повинний йому сплатити зазначені кошти інфляційних втрат та компенсацію середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач з своєї вини не отримував до 31 березня 2015 року нараховані йому при звільненні кошти, сторонній особі відповідач не вправі перераховувати. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивач працював у відповідача на посаді слюсаря-сантехніка з 08 лютого 2011 року, а з 01 листопада 2012 року на посаді охоронника, 16 вересня 2014 року був звільнений з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки позивача та копією наказу про його звільнення за № 104-к від 16 вересня 2014 року ( а. с. 5-6, 17 ). Згідно розрахункового листка по заробітній платі позивачу до виплати підлягає 1508 гривень 51 копійка, в тому числі за нараховані кошти за невикористану відпустку ( а. с. 18 ), нарахування заробітної плати проводилось на підставі табелю відпрацьованого часу ( а. с. 19 ). Зазначену суму 22 жовтня 2014 року передано на депонент, що підтверджується копією квитанції від 22 жовтня 2014 року ( а. с. 21 ). 24 жовтня 2014 року позивач відправив свою заяву із зазначенням дати її складання 24 жовтня 2014 року рекомендованим листом із зворотнім повідомленням про вручення, якою просив його заробітну плату і компенсацію за невикористану відпустку перерахувати на кредитну картку на ім'я [PERSON], що підтверджується копією заяви, опису вкладення в конверт, фіскальних чеків, довідки відділення поштового зв'язку Київ-42 про повернення рекомендованого листа з причини закінчення встановленого строку зберігання ( а. с. 7, 8, 9, 10 ). Таким чином, при поверненні рекомендованого листа з описом та заявою позивача за зворотною адресою було відомо те, що відповідач не отримав зазначену заяву. 31 березня 2015 року позивача отримав у відповідача по видатковому касовому ордеру від 31 березня 2014 року 1508 гривень 51 копійку нарахованої, але не отриманої суми заробітної плати за вересень 2014 року та компенсації за невикористану щорічну відпустку ( а. с. 20 ). Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Між позивачем та відповідачем не існує спору про розмір нарахованих сум по заробітній платі за вересень 2014 року та компенсації за невикористану щорічну відпустку. Таким чином, право позивача порушено відповідачем в тому що він не надав доказів про те, що він повідомляв відповідачу про можливість отримання нарахованої суми в період з дня його звільнення - 16 вересня 2014 року до зарахування її на депонент, тому за цей період підлягає стягненню : 17 гривень 89 копійок інфляційних втрат за прострочення виплати заробітної плати, 18 гривень 09 копійок інфляційних втрат за прострочення виплати компенсації за невикористану щорічну відпустку, 2286 гривень 25 копійок компенсації середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, а всього : 2322 гривні 23 копійки. В решті позовних вимог необхідно відмовити, оскільки відповідач не мав достовірної інформації щодо заяви позивача щодо нарахованої йому, але несплаченої суми. При задоволенні зазначених позовних вимог, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави 243 гривні 60 копійок судового збору, оскільки позивача при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial