Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] виділивши йому та малолітньому сину [PERSON] жилу прохідну кімнату площею 16,9 кв.м., а відповідачам кімнату площею 12,2 кв.м. Підсобні приміщення квартири залишити в загальному користуванні - коридор, санвузол, кухню та балкон. Зобов'язати відповідачів не чинити йому та малолітньому сину [PERSON] перешкоди у користуванні зазначеним приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно договору найму він є наймачем квартири [ADDRESS]. В квартирі крім нього та його малолітнього сина [PERSON], [INFO], ще зареєстрована та проживає [PERSON], яка не є членом його сім'ї. Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.11.2013 р. шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Відповідач [PERSON] є його повнолітнім сином, який проживає у квартирі без реєстрації. Квартира має загальну житлову площу 41,8 кв.м. і складається з коридору 4,5 кв.м.; санвузла 2,0 кв.м.; кухні 6,2 кв.м.; кімнати 16,9 кв.м., яка має вихід на балкон та кімнати 12,2 кв.м. В серпні 2014 року [PERSON] повернувся з навчання з м. Ірпінь Київської області та без його дозволу вселився у квартиру, викинув його ліжко з кімнати, площею 12,2 кв.м. в кімнату, площею 16,9 кв.м., а одяг та постільні речі на балкон та в одноособовому порядку залишив собі в користування та проживання кімнату площею 12,2 кв.м. в яку його не пускає. В результаті неправомірних дій [PERSON], в кімнаті площею 16,9 кв.м. мешкає 3 особи: він, його малолітній син та [PERSON], шлюб з якою розірвано. Враховуючи те, що він є наймачем квартири, з ним мешкає його малолітній син - [PERSON], [PERSON] не є членом його родини, є особою протилежної статті, їм повинна бути виділена жила кімната площею 16,9 кв.м., а відповідачам окрема кімната площею 12,2 кв.м., підсобні приміщення квартири залишити в загальному користуванні - два коридори, санвузол, кухню та балкон. Відповідачі позов не визнали. Подали зустрічний позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою квартирою [ADDRESS] та зняти його з реєстрації місця проживання. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом зазначили, що вони набули права користування квартирою [ADDRESS] на підставі обмінного ордеру на житлове приміщення від 21.04.2005 р. № 9, як члени сім»ї наймача. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] Відповідач [PERSON] припинив проживати у квартирі з власної ініціативи. На момент розгляду справи [PERSON] вже створив нову сім»ю та вибув з квартири на проживання до нової дружини за іншою адресою. [PERSON] у 2013 році вибув на інше місце проживання, тому втратив право на проживання в квартирі. Під час розгляду справи позивач [PERSON] надав уточнення до позовної заяви. Просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення в квартиру [ADDRESS]; усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] зобов'язавши відповідачів, передати йому ключі від вхідних дверей квартири.; встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] виділивши йому та малолітньому сину [PERSON] жилу прохідну кімнату площею 16,9 кв.м., а відповідачам кімнату площею 12,2 кв.м. Підсобні приміщення квартири залишити в загальному користуванні - коридор, санвузол, кухню та балкон; зобов'язати відповідачів не чинити йому та малолітньому сину [PERSON] перешкоди у користуванні зазначеним приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити, проти зустрічної позовної заяви заперечили в повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що не уповноважував батька представляти його права та інтереси в суді. Позовні вимоги не підтримує, оскільки його права ніким і ніяким образом не порушуються. Відповідач [PERSON] та представники відповідачів в судовому засіданні вимоги зустрічної позовної заяви підтримали в повному обсязі, заперечили проти задоволення первісних позовних вимог. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою сторін по будинку. [PERSON] постійно мешкав в [ADDRESS]. 21.06.2015 р. відбувся конфлікт в сім»ї [PERSON], свідком якого вона не була. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сусідом сторін по будинку. 21.06.2015 р. він був свідком того як позивача не пустили до квартири. [PERSON] та адвокат виштовхували позивача із квартири. [PERSON] до 21.06.2015 р. постійно проживав в [ADDRESS] Свідок [PERSON], мати позивача, в судовому засіданні пояснила, що до 21.06.2015 р. її син постійно проживав в [ADDRESS]. 21.06.2015 р. її онук, [PERSON], вигнав позивача із квартири. Речі йому не віддають. Зараз син мешкає у неї. Свідок [PERSON], сусідка сторін, в судовому засіданні пояснила, що в 20-х числах червня 2015 р. побачила, що у дворі будинку стоять [PERSON], його мати, [PERSON] та адвокат. Їй сказали, що [PERSON] та його мати [PERSON] не пускає до квартири. Також зазначила, що [PERSON] постійно проживав за даною адресою, бачила його кожний день, після 22.06.2015 р. не бачить. Позивач їй сказав, що в квартирі поміняли дверні замки. Коли позивач ще мешкав в квартирі якось запросив її до квартири і показав розкидані речі по коридору та його речі кинуті на балконі. На початку червня 2015 року [PERSON] просила її дати свідчення про те, що позивач не мешкає в квартирі. Свідок [PERSON], сусідка сторін, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] останні 3-4 роки постійно мешкає в [ADDRESS]. Влітку 2015 року позивача не пустити додому діти, приїжджала міліція. Зі слів інших мешканців знає, що речі позивача викидаються на балкон. Свідок [PERSON], сусідка сторін, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] років 10 постійно мешкає в [ADDRESS]. Постійно щось робить у дворі будинку. В літку 2015 року, гуляючи з онуком у дворі, чула як позивач був обурений тим, що [PERSON] та адвокат не пускають його до дому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] постійно мешкає в [ADDRESS]. Вони разом облаштовували двір будинку, висаджували дерева. Свідок [PERSON], двірник ЖЕО № 3, в судовому засіданні пояснила, що до літа 2015 року постійно бачила позивача у дворі будинку, після літа не бачить. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника, позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представників відповідачів, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про встановлення порядку користування жилим приміщенням підлягає частковому задоволенню, зустрічна позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням не підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.10.1993 р. по 20.11.2013 р. (а.с.7). Від шлюбу мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно рішення № 444 виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 13.04.2005 року «Про обмін житлових приміщень у м. Кіровограді» дозволено обмін квартири [ADDRESS], з двох кімнат житловою площею 27,6 кв.м. [PERSON], склад сім'ї чотири особи, на квартиру [ADDRESS] з двох кімнат житловою площею 29,1 кв.м. [PERSON], склад сім'ї три особи (а.с.37). Згідно ордеру на жиле приміщення № 09 (обмінний) від 21.04.2005 р. [PERSON] з сім'єю із 4 осіб надано право зайняття в порядку обміну жилого приміщення житловою площею 29,1 кв.м., яка складається з 2 кімнат в ізольованій квартирі за адресою [ADDRESS]. Ордер видано на підставі рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів від 13.04.2005 р. № 444 (а.с. 36). Відповідно до довідки № 276 від 05.05.2015 р. виданої начальником КП «ЖЕО «№3» про те, що [PERSON] зареєстрований та проживає в м. Кіровограді [ADDRESS], склад сім'ї: колишня дружина [PERSON], син [PERSON] (а.с. 29). Відповідно до акту від 05.05.2015 р. [PERSON] з кінця 2013 року не проживав за адресою: [ADDRESS] та його особистих речей в квартирі на час перевірки не знаходилось (а.с. 45). Відповідно до довідки КП «ЖЕО» № 3 № 1162 від 24.04.2015 р. виданої [PERSON], про те, що вона зареєстрована та проживає в [ADDRESS], склад сім'ї: син [PERSON], син [PERSON] виписаний на навчання 27.09.2013 року (а.с. 46). Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на житло гарантується Конституцією України, зокрема ч. 3 ст. 47 встановлено що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Статтею 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Частина 1 ст. 64 ЖК України передбачає, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. В судовому засіданні достовірно було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] чинять перешкоди позивачу у користуванні квартирою [ADDRESS], позивач не може вільно потрапити до квартири в зв'язку з відсутністю ключей від дверей квартири і не проживає в ній, що підтверджується показами свідків, матеріалами перевірки ЄО. Враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення, зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні нею та надання ключів від вхідних дверей квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню. Щодо вимоги про встановлення порядку користування квартирою суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що в спірній квартирі зареєстровано три особи, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які мають право там проживати. [PERSON] в квартирі не зареєстрований, проте має право на проживання в квартирі. Згідно схематичного плану спірна квартира складається з двох кімнат які є прохідними, а саме кімнати площею 16, 9 та площею 12,2 кв. метри. Загальна площа квартири 41,8 кв. метри. Таким чином, на кожного члена сім'ї припадає по 7,28 кв. метри жилої площі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЖК України не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років. Враховуючи те, що позивач просить встановити порядок користування квартирою, виділивши у користування відповідача [PERSON] та дорослого сина [PERSON], одну кімнату площею 12,2 кв. метри, суд вважає, що позовна вимога не підлягає задоволенню. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 32, 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Позивачем заявлена вимога про встановлення порядку користування квартирою від себе та в інтересах неповнолітнього сина. Проте, враховуючи, що неповнолітній [PERSON] постійно проживає в квартирі як член сім'ї наймача квартири, його право користування житловим приміщенням у вказаній квартирі, станом на час розірвання шлюбу і припинення сімейних відносин сторін та на час розгляду справи, сторонами не заперечене і спір з цього питання відсутній, про що зазначив в судовому засіданні сам [PERSON], представники відповідачів, тому суд вважає, що відповідачами не були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси неповнолітнього [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України у випадку вибуття наймача і членів його сім'ї на постійне місце проживання в інший населений пункт чи в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п.11 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони як сім'я отримали квартиру [ADDRESS], зареєстровані у ній. Квартиронаймачем є позивач [PERSON], а відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу сторін має статус колишнього члена сім'ї квартиронаймача. [PERSON] у спірній квартирі постійно та безперервно проживав до 21.06.2015 р., після виниклого 21.06.2015 р. конфлікту в спірній квартирі не проживає, в квартиру його не пускають, що підтверджується матеріалами перевірки ЄО та показами свідків (а.с. 140). До наданого відповідачами акту про не проживання [PERSON] з кінця 2013 року в [ADDRESS], відсутності його особистих речей в квартирі та проживання з новою сім»єю за іншою адресою, підписаного [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд відноситься критично (а.с. 45). Відповідно до ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на вказану норму процесуального права суд зобов'язаний використати ті докази, які були предметом дослідження в суді. Таким чином, суд не приймає в якості доказу наданий акт, оскільки особи, які його підписали не були допитані в суді в якості свідків, не попереджалися за завідомо неправдиві показання. Стороною відповідача клопотання щодо виклику та допиту даних осіб в якості свідків не заявлялось. Відносно довідки КП «ЖЕО» № 3 № 1162 від 24.04.2015 р., поданої представником відповідача на підтвердження того, що [PERSON] не проживає в [ADDRESS], а за даною адресою зареєстрована та проживає [PERSON], склад сім'ї: син [PERSON], син [PERSON] виписаний на навчання 27.09.2013 року (а.с. 46) суд зазначає, що дана довідка не містить відомостей про те, що [PERSON] не проживає в даній квартирі та з якого часу. На спростування вищезазначеної довідки позивачем надано дві довідки КП ЖЕО № 3 від 05.05.2015 р. та 09.07.2015 р., згідно яких позивач зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с. 142-143). Аналізуючи свідчення сторін, свідків, матеріали справи, суд дійшов висновку, що вказані факти свідчать про те, що [PERSON], в спірній квартирі до 21.06.2015 р. проживав постійно, після 21.06.2015 р. більше шести місяців не проживає з поважної причини, між сторонами склалися неприязні відносини, які привели до того, що позивач з 21.06.2015 р. не має можливості проживати в квартирі. Доказів того, що [PERSON] обрав собі інше постійне місце проживання, відповідачами не надано. За вказаного [PERSON] не може бути визнаним таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням та знятий з реєстрації місця проживання, тому зустрічна позовна заява не підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідачів [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial