Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в обґрунтування вимог якого зазначив, що рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області № 145 від 28.07.2011 року, яким було надано [PERSON] земельну ділянку, площею 0,2166 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS], - скасовано постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, яка набрала законної сили, у зв'язку з чим, позивач просить визнати недійсним державний акт серії [NUMBER] від 28 грудня 2012 року, виданий на ім'я відповідача на право власності на вказану земельну ділянку. Позивач в судове засідання не прибув, його представник надав суду клопотання у якому просив проводити розгляд справи у їх відсутності та не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку передбаченому статтями 74, 76 ЦПК України шляхом отримання судової повістки про виклик за зареєстрованим місцем свого проживання, в судове засідання не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив. Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений, двічі не з'явивсь в судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, на підставі частини 4 статті 169 та статті 224 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.07.2016 року вбачається, що відповідач, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 28 грудня 2012 року є власником земельної ділянки, площею 0,2166 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13 - 14). Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2015 року, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області 6 сесії 6 скликання від 28 липня 2011 року № 145-6-6 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11 - 12). Нормою частини третьої статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частина перша статті 116 ЗК України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до частини першої статті 126 ЗК України, в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку посвідчувалось відповідним державним актом. Згідно із статтею 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, а тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Оскільки законодавство встановлює нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчує його право власності, суд приходить до висновку про визнання недійсним державного акта, виданого відповідачу на підставі протиправного рішення сільської ради. Висновок про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, а тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по праві № 6-12цс13, від 23 жовтня 2013 року по справі № 6-93цс13 та від 26 вересня 2012 року № 6-103цс12. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку відповідача видано на підставі протиправного рішення органу місцевого самоврядування, а тому, його слід визнати недійсним і скасувати. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved