Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 19.07.2017 року відповідач позичив у нього 50 000,00 грн., які зобов'язався повернути до 19.08.2017 року, про що свідчить розписка та Договір позики № 1 від 19.07.2017 року. У визначений термін відповідач кошти не повернув. У зв'язку з чим просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 50 000,00 грн. та пеню за період з 20.08.2017 року по 15.11.2017 року в розмірі 1 534,25 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. В попередніх засіданнях приймав участь. В судових засіданнях були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які підтвердили написання відповідачем розписки та отримання відповідачем від позивача грошових коштів. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Дана справа зареєстрована в Дніпровському районному суді м. Києва 21.11.2018 року. Ухвалою від 05.12.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. В суді встановлено, що 19.07.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики № 1. Згідно умов Договору, позичальник отримав позику у розмірі 50 000,00 грн., яку зобов'язався повернути до 19.08.2017 року. Згідно розписки від 19.07.2017 року [PERSON] відповідно до Договору позики № 1 від 19.07.2017 року позичив у [PERSON] 50 000,00 грн., які він передав йому в присутності свідків. Однак, в порушення умов Договору позичальник свої зобов'язання не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 50 000,00 грн. У зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, що дає підстави для задоволення вимог в частині стягнення 50 000,00 грн. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). По даній справі позивач просить стягнути з відповідача за порушення зобов'язання за період з 20.08.2017 року по 15.11.2017 року пеню, яка розрахована по обліковій ставці НБУ в сумі 1 534,25 грн. Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань» від 22.11.1996 року № 543/96-ВР (з подальшими змінами) регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб'єктів переказу грошей через платіжні системи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. За змістом вказаного Закону України, стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ можливе лише у правовідносинах, де суб'єктами є фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності . Враховуючи, що ні позивач, ні відповідач не є суб'єктами підприємницької діяльності, вимоги позивача про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ є безпідставними, і задоволенню не підлягають. Загальна сума, яка належить до стягнення з відповідача становить 50 000,00 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач доказів на спростування доводів позивача не надав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивач сплатив 640,00 грн. судового збору (мінімальний розмір), і дані кошти підлягають стягенню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial