Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом від 21 жовтня 1997 року після смерті [PERSON] на земельні ділянки, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район, м. Підгородне, вул. Кірова, 32, та на які на імя [PERSON] було видано 04.04.2000 року Державний акт на право приватної власності на землю (ІІ-ДП № 035708) Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропет\-ровської області на підставі рішення виконкому Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за № 260 від 19.11.1997 року розміром 0,1000 га (цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд - кадастровий номер 1221411000:02:019:0054; розміром 0,073 га (цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер 1221411000:02:019:0055), що зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності № 6108. Позовна заява позивачем обґрунтована тим, що спадкодавцем [PERSON], померлою 05 травня 2005 року, за життя було втрачено Державний акт на право приватної власності на землю та не отриманий його дублікат, що позбавляє його можливості отримати спадщину у позасудовому порядку. Позивач надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник Територіальної громади Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області надав суду листа про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.20). Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що 05 травня 2005 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 013184 від 10 травня 2005 року (а.с.8). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та земельні ділянки за адресою: вул. Кірова, 32 в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. За часи життя, 21 жовтня 1997 року [PERSON] склала заповіт, за яким: все своє майно, де б воно не було та з чого б вона не складалося заповідала своєму сину (позивачу по справі) [PERSON] (а.с.9). В звязку з тим, що на день смерті матері, [PERSON] не був зареєстрований за її місцем проживання, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2012 року був встановлений факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON], яка померла 05 травня 2005 року, на час відкриття спадщини (а.с.17). Позивач після смерті матері, як спадкоємець за заповітом, звернувся до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому 11 червня 2015 року на імя [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 32 по вул. Кірова в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області (а.с.11). Але, у звязку з тим, що не підтверджено факт належності [PERSON], померлій 05 травня 2005 року спадкового майна, а саме: земельної ділянки, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.10). Судом встановлено, що відповідно до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,173 га, яка розташована за адресою: вул. Кірова, 32 в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, за [PERSON]. Державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП № 035708 зареєстрований 04 березня 2000 року за реєстраційним номером 6108, виданий на підставі рішення виконкому Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропет\-ровської області за № 260 від 19.11.1997 року. Спадкодавцем [PERSON], померлою 05 травня 2005 року, за життя було втрачено Державний акт на право приватної власності на землю, та не отриманий його дублікат. Управлінням Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровській області за заявою позивача видані: витяг НВ-1202476332015 від 29 травня 2015 року з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, відповідно до якого земельна ділянка площею 0,1000 га по вул. Кірова, 32 в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд має кадастровий номер 1221411000:02:019:0054 (а.с.15), та витяг № НВ-1202476372015 від 29 травня 2015 року, відповідно до якого земельна ділянка площею 0,0730 га по вул. Кірова, 32 в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, має кадастровий номер 1221411000:02:019:0055 (а.с.16). Згідно ч. 1 ст. 1216, ст. 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 10 своєї Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. визначив, що: «Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом». Незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що передбачено п. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб передбачений законом, у тому числі шляхом визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. За змістом вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Зібрані по справі докази вказують, що [PERSON], померлій 05 травня 2005 року належала земельна ділянка, що розташована по вул. Кірова, 32 в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Таким чином, незважаючи на те, що позивач є спадкоємцем на спадкову земельну ділянку за заповітом після смерті матері, власника земельної ділянки, особи, які мали право на обовязкову долю в спадковому майні відсутні, він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у позасудовому порядку з причини втрати правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач прийняв спадщину і є спадкоємцем за заповітом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги, оскільки судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання його права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 05 травня 2005 року на земельні ділянки, що розташовані по вул. Кірова, 32 в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved