Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №284/24-37 від 28.09.2007 року, в сумі 627832,83 грн. В обґрунтування вимог вказано, що 28.09.2007 року між Акціонерно-комеційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 284/24-37. Згідно умов договору [PERSON] надано кредит у розмірі 252 500,00 грн. Відповідачем було порушено умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків. Станом на 29.11.2017 позичальник має заборгованість за кредитом, яка становить 627832,83 грн., з яких 245154,88 грн. - сума основної заборгованості, 320973,43 грн. - заборгованості за відсотками, 80886,67 грн. - інфляційних витрат за кредитом та 20506,97 грн. - інфляційних витрат за відсотками. Позивач вважає, що наявні всі підстави для задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з відповідачів. Ухвалою судді від 02.01.2018 відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного провадження, з викликом сторін у судове засідання. Від представника відповідача за довіреністю [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що 07.06.2011 банком пред`явлено вимогу про дострокове погашення кредиту, таким чином останній змінив умови кредитного договору. Наполягав на застосуванні судом загального строку позовної давності 3 роки, оскільки Банк звернувся із позовом до суду лише 05.12.2017 року, тобто, більше ніж через 5 років після початку перебігу строку позовної давності. У відповіді на відзив позивач зазначив, що в період з 09.06.2011 по 25.12.2013 [PERSON] здійснено декілька платежів за кредитним договором: 09.06.2011 - 1000 грн., 13.07.2011 - 4400 грн., 08.09.2011 - 400 грн., 06.12.2011 - 310 грн., 24.01.2012 - 450 грн., 16.03.2012 - 500 грн., 16.05.2012 - 500 грн., 25.12.2013 - 300 грн. Таким чином, позичальник визнав борг за претензією, тому перебіг позовної даності в розумінні ст. 264 ЦК України перервано і повинен рахуватись з дати останнього платежу по кредиту. На думку позивача, до строку позовної давності слід зарахувати звернення 06.11.2015 до третейського суду. В останнє судове засідання представник позивача Михніцький Г.Ю. не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі з урахуванням заяви від 01.07.2020 року, просив розглянути справу за його відсутності. В останнє судове засідання представник відповідача [PERSON] не з`явився, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні через пропуск банком строку позовної давності. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та підтверджено доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що 28.09.2007р. між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір невідновлювальної кредитної лінії №284/24-37, згідно якого [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 252500,00 грн. зі строком повернення до 27.09.2017 року. (а.с. 67-74). З матеріалів справи вбачається, що 07.06.2011 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило на адресу [PERSON] претензію про погашення заборгованості за кредитним договором №284/24-37 від 28.09.2007р. станом на 07.01.2011 року в розмірі 332146,62 грн., яка складається з простроченої, поточної заборгованості, процентів, прострочених процентів, та пеню в розмірі 25677грн.96коп., визначивши строк виконання зобов`язання - 30.06.2011 року. Тому банк просив [PERSON] повернути достроково заборгованість по кредиту (а.с. 52). Згідно п. 3.3.15 кредитного договору №284/24-37 від 28.09.2007р., який укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , позичальник зобов`язаний на вимогу кредитора у випадках, передбачених п.п. 2.7, 2.11.3, 3.2.7 цього договору достроково, протягом 30 календарних днів після отримання позичальником письмової вимоги кредитора, повернути кредит, сплатити проценти, комісії, можливу неустойку (пеню, штраф), а також достроково виконати свої зобов`язання у випадках, порядку та строки, що передбачені у п. 5.4 цього договору (а.с. 69). Отже, перебіг трирічного терміну для звернення банком до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Банк відповідно до положень статті 1050 ЦК України та пункту 3.3.15 кредитного договору скористався правом на повернення кредиту достроково, чим змінив дату виконання основного зобов`язання. Суд робить висновок, що саме з цієї дати - 30.06.2011 року повинен обчислюватись трирічний строк позовної давності. Посилання представника позивача на переривання строку позовної давності у зв`язку із частковою сплатою [PERSON] заборгованості за кредитним договором, є необґрунтованими. За клопотанням представника відповідача, суд протокольною ухвалою витребував в ПАТ «Укрсоцбанк» оригінали платіжних документів по поточному рахунку № [NUMBER] та № [NUMBER] , відкритих в ЖОФ АКБ «Укрсоцбанк» в період з 01.01.2011 по 31.12.2013. 27.02.2019 на адресу суду надійшли виписки по особовим рахункам № [NUMBER] та № [NUMBER] з яких вбачається, що: 09.06.2011 сплачено 1000 грн. на погашення нарахованих процентів за кредитом; 13.07.2011 сплачено 4400 грн. на погашення нарахованих процентів за кредитом; 08.09.2011 сплачено 400 грн. на погашення нарахованих процентів за кредитом; 06.12.2011 сплачено 310 грн. на погашення нарахованих процентів за кредитом; 24.01.2012 сплачено 450 грн. на погашення нарахованих процентів за кредитом; 16.03.2012 сплачено 500 грн. на погашення нарахованих процентів за кредитом; 16.05.2012 сплачено 500 грн. на погашення нарахованих процентів за кредитом; 17.10.2013 на рахунок фізичної особи внесено готівку в сумі 300 грн. - дані грошові кошти банк перерахував на погашення заборгованості за кредитним договором лише 25.12.2013. В попередньому судовому засіданні представник відповідача пояснив, що дані грошові кошти сплачувала мати позичальника без відома та згоди останнього, одночасно із погашенням свого кредиту в тому ж банку. За останній платіж відповідачу взагалі нічого не відомо. Дані кошти ніким не сплачувались. Із наданих виписок не вбачається конкретна особа, яка здійснювала внесення готівки в касу банку, а останнє погашення за кредитом 25.12.2013 відбулось шляхом списання банком коштів без згоди позичальника. Враховуючи ненадання позивачем оригіналів платіжних документів із підписом платника, суд не може встановити особу, яка здійснила зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника з метою подальшого їх зарахування на погашення кредитної заборгованості. Обов`язок надати оригінали документів суд поклав саме на позивача. Верховний Суд України в постанові від 08.11.2017 року у справі № 401/6656/12-ц надав такий правовий висновок. Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції статті 264 ЦК України, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить із такого. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свогоборгу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Відповідна позиція викладено в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 161/20278/14-ц. Отже, з надсиланням 07.06.2011 позичальнику претензії, Банк змінив суттєві умови кредитного договору. В цьому разі, строк позовної давності необхідно рахувати з 07.06.2011, який закінчився 07.06.2014. Отже, позивач пропустив строк позовної давності, який не підлягає поновленню. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed