Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просять нарахувати та стягнути з комунального підприємства «Оберіг» кошти за час вимушеного прогулу з 09.07.2014 року по 31.10.2014 року, виплатити індексацію, моральну та матеріальну шкоду в розмірі 5000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що при звільненні з роботи 09.07.2014 року не отримав заборговану заробітну плату. Повний розрахунок з ним було проведено 31.10.2014 року. Вважає, що підприємство у відповідності зі ст. 117 КЗ п України зобов'язане виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також врахувати та відшкодувати індексацію та стягнути моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та індексацію за весь цей час. В частині стягнення моральної шкоди вважає за необхідне відмовити. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, проводиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по справі. Згідно з ч. І ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору. Згідно ч. 1 ст. 1167 моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що згідно трудової книжки [NUMBER] від 24.03.2007 року [PERSON] дійсно працював в КП «Оберіг» з 08.07.2013 року по 09.07.2014 року працював на посаді вантажника, звільнений з посади за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України, наказ № 45 від 09.07.2014 року (а.с.4). Згідно видаткового касового ордеру від 31 жовтня 2014 року повний розрахунок по заробітній платі здійснено 31 жовтня 2014 року (а.с. 12). Згідно довідки КП «Оберіг» № 39 від 03.03.2015 року середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 4647,24 грн. (а.с. 29). В судовому засіданні позивач не надав суду доказів моральних страждань, а тому суд вважає за неможливе стягнути на користь позивача кошти за завдану моральну шкоду. Таким чином в суді було встановлено, що позивач дійсно працював у відповідача на посаді вантажника, звільнений з посади за власним бажанням, йому не була своєчасно виплачена заборгованість по заробітній платі, а тому його вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку базується на законі і підлягає задоволенню. В задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір на користь держави необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: partial