Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд усунути перешкоди в користуванні житлом, зняти з реєстрації та виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що предметом спору є двохкімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка на праві особистої приватної власності належить йому. Вказує, що з 1993 року в даній квартирі зареєстрований його син [PERSON] У 2001 році син уклав шлюб із [PERSON] та в них народилась донька [PERSON] Без його згоди у 2004 році син зареєстрував в його квартирі дружину та дочку. Вказав, що [PERSON] в квартирі не проживає, а [PERSON] із [PERSON] зніматись із реєстрації та виселятись із належної йому квартири не бажають. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Надала пояснення про те, що в 2015 році відповідачі [PERSON] та [PERSON] розлучились, після чого [PERSON] проживає у приватному секторі в Центрально-міському районі м. Кривого Рогу. Натомість, [PERSON] та [PERSON] проживали у спірній квартирі до жовтня 2017 року, після чого виїхали у невідомому їй напрямку. За період проживання [PERSON] вселила до квартири своїх батьків, за комунальні послуги не сплачувала, внаслідок чого відповідними службами відключено еклектропостачання та газопостачання. Не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] неодноразово повідомлялись про час і місце розгляду справи, до суду не з'явились, відзиву на позовну заяву не подали. Представник третьої особи Виконавчого комітету Саксаганської районної ради надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, при ухваленні рішення поклався на розсуд суду. Представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної ради в суді заперечувала проти задоволення позову в частині виселення та зняття з реєстрації неповнолітньої [PERSON], в іншій частині позовних вимог поклалась на розсуд суду. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з'явились в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вислухавши представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Як встановлено судом, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 341 від 15.09.1994 р. позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 5 - копія свідоцтва). У вказаній квартирі згідно довідки з місця проживання підприємства житлово-комунального господарства житлово-будівельного кооперативу «Рассвет-40» № 69 від 19.07.2007 року у квартирі [ADDRESS] проживає сім'я у складі трьох чоловік: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно із довідки ЖБК «Рассвет» станом на 14.01.2016 у квартирі проживають [PERSON] та [PERSON].(а.с. 57). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25.06.2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.137). В матеріалах справи міститься заява відповідача [PERSON] від 26.05.2017 року в якій останній просить розглянути справу за його відсутності, з позовними вимогами згоден. (а.с.54). Суд зважаючи на те, що останній на неодноразові виклики до суду не з'являвся, ставить під сумнів, що підпис в даній заяві виконано саме відповідачем [PERSON] Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Як вбачається з матеріалів справи позивач є батьком відповідача [PERSON], дідом відповідача [PERSON] Натомість відповідач [PERSON] колишня невістка позивача. Згідно із пунктом 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Аналогічне викладено в ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин не проживають у спірній квартирі понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] Щодо доводів позивача про проведення реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі без його згоди. Суд зазначає, що порядок реєстрації місця проживання особи врегульовано ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зі змінами та доповненнями та «Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого наказом МВС України 22.11.2012 № 1077(надалі - Порядок). Згідно із п. 2.2 Порядку, для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів надання адміністративних послуг до відповідного центру: письмову заяву про реєстрацію місця проживання; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання, крім випадків, установлених пунктом 2.8 цього розділу; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України); документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї на реєстрацію місця проживання. Зважаючи на обов'язковість при реєстрації місця проживання особи подання до територіального підрозділу ДМС документів, що підтверджують право проживання чи право власності на житло або отримання на це згоди власника/співвласника, доводи позивача про реєстрацію без його відома в спірній квартирі відповідачів [PERSON] та [PERSON] суд вважає необґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Позивачем не надано доказів, що відповідачі за час проживання у належній йому квартирі привели її у непридатність для проживання, добровільно звільнити чи знятись із реєстраційного обліку не бажають, мають інше житло, у якому проживають. Крім того відповідно до пояснень представника позивача в судовому засіданні, відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі із 2015 року, а відповідачі [PERSON] і [PERSON] із жовтня 2017 року. За обставин зазначених у цих поясненнях, позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення [PERSON], яка не членом сім`ї позивача на час розгляду справи, не ґрунтуються на встановлених в суді обставинах справи та задоволенню не підлягають. В частині заявленої вимоги щодо зняття з реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою суд також вважає необхідним відмовити, оскільки вказана вимога є похідною від позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення із неї, крім того відповідно до абзацу другого ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зі змінами та доповненнями, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed