Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві у розмірі 190 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з 14.04.1981 року по 16.09.2003 року працював на шахті «Орджонікідзе» ВО «Кривбасруда» електрослюсарем з демонтажу гірничого обладнання, підземним електрослюсарем, бурильником шпурів та підземним прохідником. За висновком МСЕК від 21.02.1995 року йому вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюванням вібраційна хвороба та нейросенсорна приглухуватість та третя група інвалідності, в подальшому висновком МСЕК від 26.04.2004 року було встановлено 35% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюванням та третя група інвалідності, безстроково. Вказав, що за час його роботи підприємство не один раз проходило шлях реорганізації, на підставі договору оренди від 30.12.1998 року укладеного між генеральним директором ВАТ «Кривбасзалізрудком» та генеральним директором Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» шахта ім. Орджонікідзе була передана в строкове платне користування орендарю, в подальшому згідно з договором купівлі-продажу від 09.11.2001 року ВАТ «Кривбасзалізрудком» передало у власність Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» майно цілісного майнового комплексу шахти ім. Орджонікідзе. Вказує, що з моменту укладення договору оренди шахти ім. Орджонікідзе всі права та обов`язки перейшли до відповідача по справі Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат». У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнає впродовж багатьох років, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя. Ухвалою суду від 13.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Не погодившись із позовом представник відповідача подав до суду відзив в якому позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити, посилаючись на те що Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» не є правонаступником ВО «Кривбасруда», а тому не є належним відповідачем по справі. Вказав, що факт передачі в оренду у термінове платне користування цілісного майнового комплексу шахти ім. Орджонікідзе ВАТ «КЗРК» не свідчить про те, що до орендаря перейшли всі зобов`язання орендодавця, в тому числі зобов`язання з відшкодування моральної шкоди перед колишніми працівниками орендодавця. Також зазначив, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача. Крім того вказав, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним та необґрунтованим. Ухвалою суду від 19 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат». Представник позивача Фляга В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача Корчака М. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Зазначила, що вони не є належним відповідачем у даній справі, та позивачем не доведено факту правонаступництва Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» щодо шахти ім. «Орджонікідзе». Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] з 14.04.1981 по 16.09.2003 року, часу звільнення за станом здоров`я, працював на шахті ім. «Орджонікідзе» електрослюсарем з демонтажу гірничого обладнання, підземним електрослюсарем, бурильником шпурів та підземним прохідником, що підтверджується копією трудової книжки останнього. (а.с.8-10). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 лютого 1995 року, проведено розслідування хронічних професійних захворювань [PERSON] - вібраційна хвороба та дв.кохліарний невріт. Причиною захворювань вказано систематична робота у забоях на бурових машинах. Визначено вину підприємства ВО «Кривбасруда» шахта імені Орджонікідзе - 100% у виникненні професійних захворювань позивача. (а.с.11-13). Відповідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 21.02.1995 року [PERSON] при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 40% за професійними захворюваннями та третя група інвалідності. (а.с.14). При наступних переоглядах, згідно виписок з актів огляду у ЛТЄК від 08.02.1996, 17.03.1997, 25.07.1998, 29.03.1999, 13.03.2000, 22.03.2001, 26.03.2002, 08.04.2003 року [PERSON] при повторних оглядах визначено ступінь втрати професійної працездатності 40% та третя група інвалідності. (а.с. 14-17). Відповідно до виписки з акту огляду ЛТЕК від 26.04.2004 року [PERSON] при повторному переогляді визначено 35% втрати професійної працездатності без визначення групи інвалідності з 01.04.2004 року, безстроково. (а.с.17) Згідно виписок з історії хвороби [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із професійними захворюваннями. (а.с. 18-21) Закріплений у статті 58 Конституції України принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (Рішення: від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012). Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з утратою 40% професійної працездатності виникло у [PERSON] у лютому 1995 року. Так, під час розгляду справи з трудової книжки позивача [PERSON] встановлено, що його прийнято на шахту ім. Орджонікідзе 14.04.1981 року та звільнено з роботи 16.09.2003 року. Також, у трудовій книжці позивача зроблено запис на підставі договору оренди №1280-14-11/98 від 30.12.1998 на правах оренди шахта ім. Орджонікідзе в складі ТОВ «Центральний Гок» з 01.01.1999 року. Так, ст. 17 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що власник зобов`язаний створити в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. За статтею 12 Закону України «Про охорону праці» у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно Договору оренди державного майна № 1280-14-11/98 від 30 грудня 1998 року Криворізький державний залізорудний комбінат передав в оренду ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» цілісний майновий комплекс шахти ім. Орджонікідзе строком на 20 років. Також згідно Договору № 1167-16-01/2001 від 09 листопада 2001 року ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» продав ВАТ «ЦГЗК» цілісний майновий комплекс шахти ім. Орджонікідзе. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі-Закон) підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні» ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (далі - Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Тобто розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. Із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що правонаступником виділеного цілісного майнового комплексу шахти ім. Орджонікідзе є ПрАТ «ЦГЗК». Правовий висновок про те, що\~ПАТ «ЦГЗК» є правонаступником прав та обов`язків шахти імені Орджонікідзе ДВО «Кривбасруда`міститься у постанові Верховного Суду України від 06 грудня 2017 року у справі № 6-1377цс17. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 212/5156/15-ц (провадження № 61-1923св18) та у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 215/ 3136/17 (провадження № 61-815св17), у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 212/ 6987/16-ц (провадження № 61-17314св18). З огляду на викладене, під час розгляду даної справи, спростовано доводи представника відповідача про те, що Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» не є правонаступником всіх прав та обов`язків шахти імені Орджонікідзе ДВО «Кривбасруда», та підтверджено, що на час звільнення позивача [PERSON] - 16.09.2003 року правонаступником прав та обов`язків шахти ім. Орджонікідзе являлося Відкрите товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (нині ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»), а тому останнє є належним відповідачем у справі. У відповідності до положень п.11 Правил № 472 моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.\~ Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із професійними захворюваннями, що призвели до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 4173,00 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 20865,00 грн., а максимальний 834600,00 грн. Вирішуючи питання\~про розмір\~відшкодування позивачеві\~моральної шкоди,\~суд враховує\~наявність у\~позивача \~втрати працездатності,\~стажу його\~роботи на\~підприємстві відповідача\~в умовах\~впливу шкідливих\~факторів, розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2019 рік у 4173,00 грн., глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного\~товариства «Центральний\~гірничо-збагачувальний\~комбінат», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 35\~000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі ст. 141 ЦПК України з Приватного акціонерного\~товариства «Центральний\~гірничо-збагачувальний\~комбінат» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі\~ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial