Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин 111» про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № ИК-02-2011 від 29.06.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 450000,00 грн. на строк з 29.06.2011р. по 29.06.2014р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У разі невиконання зобовязань позивальник зобовязаний сплатити відсотки за користуванням кредиту із розрахунку 32% річних за період з першого дня прострочки до повного її погашення та пеню за затримку платежів із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки. Згідно до додаткової угоди № 2 до кредитного договору від 02.04.2012р. збільшено суму виданих кредитних коштів до 650000,00 грн. та починаючи з 02.04.2012р. встановлено процентну ставку 24,5% річних. 29.11.2011р. з метою забезпечення зобовязань [PERSON] по кредитному договору, між банком та [PERSON] та ТОВ «Магазин 111» укладено договори поруки №№ ИК-02-2011-02 та ИК-0202011-03 та додаткові угоди до договорів поруки. Згідно до п.п. 1,2 договорів поруки поручителі зобов`язуються відповідати по зобов`язанням позивальника, що випливають з кредитного договору зі всіма змінами та доповненнями до нього. Поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов`язанням боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредитних коштів за основним зобов`язанням, виплату відсотків, виконання інших умов основного зобов`язання та відшкодування збитків, завданих кредитору у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням боржником умов основного зобов`язання. Відповідачам у зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов`язань по кредитному договору повідомлялося про необхідність негайно виконати свої зобов`язання щодо сплати кредитної заборгованості шляхом направлення повідомлень вимог № 2919/5 від 28.08.2015, № 2914/5/1 від 28.08.2015, № 2918/5 від 28.08.2015. Станом на дату подання позовної заяви вимоги банку задоволені не були. В наслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 30.10.2015 заборгованість відповідача становить 359363,70 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 179151,34 грн., прострочена заборгованість по процентам 76830,77 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості 103381,59 грн. Просили стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 359363,70 грн. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 січня 2016 року позов ПАТ «Енергобанк» задоволено частково: стягнуто солідарно на користь банку з [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин 111» 179151,34 грн. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам та заборгованості з пені залишено без задоволення згідно із вимогами ч.2 Закону України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VІІ про заборону нарахування на час проведення антитерористичної операції пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами. До вимог про стягнення штрафних санкцій за період з 29.10.2014р. по 11.11.2014р. застосовано позовну давність. Також вирішено питання стосовно судового збору. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до апеляційного суду Донецької області із апеляційною скаргою, в якій зазначив, що суд, всупереч вимогам ст. 2 вищевказаного Закону, відмовив у задоволенні позовних вимог Банку щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами та пені, нарахованої за прострочення сплати процентів, оскільки вказана стаття не містить заборони стосовно нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом та пені за прострочення сплати відсотків за користування кредитними коштами, оскільки ця норма стосується нарахування пені за прострочення сплати основного зобов'язання. Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за відсотками по кредиту у розмірі 76 830, 77 гривень та пені за прострочення сплати процентів за кредитом у розмірі 21151,01 гривень та ухвалити нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити. В частині відмови у стягненні пені, нарахованої на основну суму боргу у розмірі 82230,58 гривень, з рішенням погодився. Сторони до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином: відповідачі через свого представника [PERSON], шляхом отримання нею розписки особисто, представника ПАТ «Енергобанк» поштою, про що у справі є повідомлення про отримання повістки. До того ж до суду надійшли від ПАТ «Енергобанк» та від відповідачів [PERSON] та [PERSON] заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи. Судом встановлено, що 29.06.2011 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № ИК-02-2011 у розмірі 45000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.66-69). 05.07.2011 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № ИК-02-2011, згідно до якої було змінено дні щомісячного погашення кредиту (а.с. 71). 02.04.2012 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання споживчого кредиту № ИК-02-2011, згідно до якої розмір кредиту було змінено з 450000,00 грн. на 650000,00 грн., а розмір відсотків - з 22% на 24,50 % (а.с. 72). 29.06.2011р. між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № ИК-02-2011-02 та додаткову угоду № 1 до договору поруки ИК-02-2011-02, згідно до яких [PERSON] зобов'язався відповідати по зобов'язаннях [PERSON], що випливають з договору кредиту № ИК-02-2011 (а.с. 75, 76). 29.06.2011р. між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Магазин № 111» в особі директора [PERSON] було укладено договір поруки № ИК-02-2011-03 та додаткову угоду № 1 до договору поруки ИК-02-2011-03, згідно до яких ТОВ «Магазин № 111» зобовязався відповідати по зобовязаннях [PERSON], що випливають з договору кредиту № ИК-02-2011 (а.с. 77, 78). 31.08.2015р. на адресу [PERSON] та ТОВ «Магазин 111» рекомендованим листом надсилалися повідомлення-вимоги про невиконання позичальником [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором з вимогою сплатити протягом 30 днів заборгованість на загальну суму 337611,49грн. (а.с. 85-89). Згідно розрахунку заборгованості станом на 30.10.2015 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором за період, починаючи з 29.10.2014р. складає 359363,70 грн., з яких заборгованість за кредитом 179151,34 грн., заборгованість за процентами 76830,77 грн., заборгованість з пені 103381,59 грн. (а.с. 8-11). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. ст. 549, 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 2 Закону України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VІІ на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінету Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (проводили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Національний банк України листом від 05.11.2014р. № 18-112/64483 нагадав установам банків України про необхідність неухильного дотримання вимог ч. 2 Закону України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VІІ та відповідальність керівників банків за їх невиконання. У відповідності до ч. 1 п. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, у тому числі й порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Вирішуючи спір по суті позовних вимог судом першої інстанції було стягнуто солідарно на користь банку з [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин 111» суми боргу за прострочений кредит у розмірі 179151,34 грн. У стягненні відсотків за користування кредитом у розмірі 76830,77 гривень та стягнення пені на загальну суму 103381,59 гривень, з якої: пеня, нарахована на суму основного боргу у розмірі 82230,58 гривень, а також пеня на суму відсотків у розмірі 21151,01 гривень, відмовлено, на підставі ч.2 Закону України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VІІ. Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись неможна. Так, судом першої інстанції було правильно визначено, що сума основного боргу у розмірі 179151,34 гривні підлягає стягненню з [PERSON] солідарно з [PERSON], що передбачено умовами кредитного договору, із подальшими змінами, а також умовами договору поруки із подальшими змінами до нього. Цей факт визнаний відповідачами та в апеляційному порядку не оскаржувався. Однак, при вирішенні питання про солідарне стягнення сум заборгованості за кредитом, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення на користь ПАТ «Енергобанк» суми боргу за кредитом з ТОВ «Магазин 111» солідарно з [PERSON] та [PERSON] та в цій частині рішення суду першої інстанції було скасовано ухвалою апеляційного суду від 26.04.2016 року, а провадження за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магазин 111» про стягнення заборгованості за кредитним договором було закрито у відповідності до пункту 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа, в цій частині позовних вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Позовні вимоги ПАТ «Енергобанк» про стягнення з відповідачів на його користь пені, нарахованої за прострочений кредит за період з 29.10.2014 року по 29.10.2015 року у розмірі 82230,58 гривень та пені за прострочення процентів у розмірі 21151,01 грн., не підлягають задоволенню, на підставі ч.2 Закону України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VІІ, оскільки м.Словянськ, в якому зареєстровані відповідачі - фізичні особи та розташований відповідач - юридична особа, входить до переліку населених пунктів, де проводиться АТО. Доводи апеляційної скарги позивача про відсутність у Законі України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VІІ будь-якої заборони щодо нарахування пені на прострочені відсотки, бо вони не є основною сумою заборгованості, а тому пеня у розмірі 21151,01 грн., нарахована на прострочені проценти за період з 29.10.2014 року по 29.10.2015 року не заслуговують на увагу, оскільки така заборона також розповсюджується і на пеню, нараховану за прострочення відсотків, які також є основною сумою заборгованості у розумінні вищезазначеного Закону. Проте доводи апеляційної скарги про відсутність у Законі України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VІІ будь-якої заборони щодо нарахування відсотків заслуговують на увагу та нараховані відсотки станом на 30.10.2015 року у розмірі 76 830,77 гривень, згідно із наданим позивачем розрахунком (а.с. 8), підлягають стягненню на користь ПАТ «Енергобанк» з [PERSON] солідарно з [PERSON] У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог позивача з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить по 1919,87 гривень з кожного з відповідачів. При подачі апеляційної скарги ПАТ «Енергобанк» було сплачено судовий збір, який пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню на його користь з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 2738,48 гривень з кожного.

Outcome: partial