Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою у якій просив суд стягнути з відповідача [PERSON] у його користь суму заборгованості за договорами позики у розмірі 579 692 гривні, а також судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених вимог покладається на те, що відповідач [PERSON] неодноразово позичав у нього гроші, про що надавав боргові розписки, що є фактом укладення договору позики, а саме 26.10.2010 року позичив 16 800 грн. терміном на 2 місяці, 20.12.2010 року позичив 1 300 доларів США, які зобов'язувався повернути до 20.11.2011 року; 15.01.2011 року - 1300 доларів США терміном на 3 місяці, 19.02.2011 року - 2 600 доларів США терміном на 3 місяці, 10.03.2011 року 3 900 євро терміном на 3 місяці, 29.03.2011 року - 3 200 грн. терміном на 6 місяців, 11.04.2011 року 19 500 грн. терміном на 3 місяці, 09.05.2011 року - 15 400 грн. терміном на 2 місяці, 12.05.2011 року 34 000 - терміном на 6 місяців, 08.06.2011 року - - 1 800 грн. терміном на 1 місяць, а також 500,00 грн.. Тобто за період з жовтня 2010 року по червень 2011 року відповідач позичив у нього 176 230 гривень 40 коп., які не повернув у строк передбачений борговими розписками та на даний момент часу ухиляється від добровільного повернення вищезазначеної суми. Крім цього, згідно вищенаведених боргових розписок було передбачено, що відповідач повинен повернути борг з урахуванням 8% від суми заборгованості за кожен прострочений місяць. Тому прострочивши строк повернення коштів відповідач зобов'язаний сплатити йому також суму нарахованих процентів у розмір 403 462 гривні 00 коп.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просив суд позов задоволити повністю та стягнути з відповідача у його користь суму заборгованості у розмірі 579 692 гривні 00 коп., а також 400 грн. які були затрачені ним на правову допомогу, 50 грн. за довідку банку про курс валют. Також додатково пояснив у судовому засіданні, що боргові розписки були написані на копіях паспорта відповідача та підписані відповідачем [PERSON] власноручно. На даний момент часу відповідач ухиляється від зустрічей з ним, оскільки не має наміру у добровільному порядку повернути йому заборгованість, яка виникла на підставі боргових розписок, а тому він вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце судового розгляду справи розміщеним у газеті оголошенням про виклик у суд, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення частково. Так у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] у період з жовтня 2010 року по червень 2011 року позичив у позивача [PERSON] гроші на загальну суму 176 230 (сто сімдесят шість тисяч двісті тридцять) гривень 40 копійок, а саме: 26.10.2010 року позичив гроші у сумі 16 800,00 грн. терміном на 2 місяці, які зобов'язувався повернути до 26.12.2010 року; 20.12.2010 року відповідач позичив у позивача 1 300 доларів США, що станом на 11.11.2013 року згідно довідки № 140 від 11.11.2013 еквівалентно 10 649, 60 грн, які зобов'язався повернути до 20.03.2011 року 15.01.2011 року позичив 1300,00 доларів США, що станом на 11.11.2013 року згідно довідки № 140 від 11.11.2013 еквівалентно 10 649, 60 грн, терміном на 3 місяці, які зобов'язався повернути до 15.04.2011 року 19.11.2011 року позичив 2 600,00 доларів США, що станом на 11.11.2013 року згідно довідки № 140 від 11.11.2013 еквівалентно 21 299, 20 грн., терміном на 3 місяці, які зобов'язався повернути до 19.05.2011 року 10.03.2011 року позичив 3 900,00 євро, що станом на 11.11.2013 року згідно довідки № 140 від 11.11.2013 еквівалентно 42 432, 00 грн, терміном на 3 місяці, які зобов'язався повернути до 10.06.2011 року 29.03.2011 року позичив 3 200,00 гривень, терміном на 6 місяців, які зобов'язався повернути до 29.09.2011 року 11.04.2011 року позичив 19 500, 00 гривень терміном на 3 місяці, які зобов'язався повернути до 11.07.2011 року. 09.05.2011 року позичив 15 400,00 гривень, терміном на 2 місяці, які зобов'язався повернути до 09.07.2011 року 12.05.2011 року позичив 34 000,00 гривень строком на 6 місяців, які зобов'язався повернути до 12.11.2011 року 08.06.2011 року позичив 1 800,00 гривень терміном на 1 місяці, які зобов'язався повернути до 08.07.2011 року. 29.06.2011 року згідно розписки від 08.06.2011 року позичив ще 500,00 гривень. Вищенаведені факти підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями боргових розписок від 26.10.2010 року, 20.12.2010 року, 15.01.2011 року, 19.02.2011 року,10.03.2011 року, 29.03.2011 року, 11.04.2011 року, 09.05.2011 року, 12.05.2011 року, 08.06.2011 року, частина з яких написані на копії паспорта громадянина України, а саме відповідача [PERSON], з яких чітко вбачається, що такі підписані останнім особисто. Крім того, оригінали вищезазначених боргових розписок були оглянуті судом у судовому засіданні та долучені до матеріалів справи. У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже договір позики є реальним договором, який вважається укладеним лише з моменту передання грошей (речей) позикодавцем позичальнику. З урахуванням вищезазначеної норми, а також врахувавши правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63-ц13, згідно якої вбачається що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що боргові розписки, які підтверджують укладення договорів позики засвідчують факт передачі коштів позикодавцем [PERSON] позичальнику [PERSON] Таким чином в судовому засіданні доведено той факт, що відповідач [PERSON] повинен повернути позивачу [PERSON] суму основної заборгованості у розмірі 176 230 (сто сімдесят шість тисяч двісті тридцять) гривень 40 копійок. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом беззаперечно встановлено той факт, що згідно наявних у матеріалах справи боргових розписок сторони погодили, що у випадку несвоєчасного повернення [PERSON] коштів він зобов'язаний сплатити 8% від простроченої суми за кожен місяць прострочки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Тому суд приходить до переконання, що згідно розрахунку у позовній заяві, відповідач [PERSON] зобов'язаний сплати позивачу за прострочення виконання зобов'язання, а саме за несвоєчасне повернення грошових коштів проценти на загальну суму 402 962 (чотириста дві тисячі дев'ятсот шістдесят дві) гривні 50 коп, а не 403 462, 00 грн. як це помилково зазначено у прохальній частині позовної заяви, з яких: 46 368,00 грн проценти за прострочення повернення суми боргу згідно боргової розписки від 26.10.2010 року; 27 005,20 грн проценти за прострочення повернення суми боргу згідно боргової розписки від 20.12.2010 року; 26 291,80 грн проценти за прострочення повернення суми боргу згідно боргової розписки від 15.01.2011 року; 50 648, 40 грн проценти за прострочення повернення суми боргу згідно боргової розписки від 19.02.2011 року; 98 525,30 грн проценти за прострочення повернення суми боргу згідно боргової розписки від 10.03.2011 року; 6 502,40 грн проценти за прострочення повернення суми боргу згідно боргової розписки від 29.03.2011 року; 43 680,00 грн проценти за прострочення повернення суми боргу згідно боргової розписки від 11.04.2011 року; 34 573, 00 грн проценти за прострочення повернення суми боргу згідно боргової розписки від 09.05.2011 року; 65 178, 00 грн проценти за прострочення повернення суми боргу згідно боргової розписки від 12.05.2011 року; 4 190, 40 грн проценти за прострочення повернення суми боргу згідно боргової розписки від 08.06.2011 року. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. На підставі вищенаведеного, врахувавши те, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач дійсно отримав від позивача 176 230 (сто сімдесят шість тисяч двісті тридцять) гривень, пропустив строк виконання зобов'язань згідно боргових розписок, оскільки у позикодавця - [PERSON]. наявні боргові документи (розписки про отримання позичальником - [PERSON] грошових коштів) суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача [PERSON] підлягають до часткового задоволення. А саме, з відповідача слід стягнути у користь позивача суму заборгованості, яка становить 579 192 (п'ятсот сімдесят дев'ять тисяч сто дев'яносто дві) гривні 50 копійок, з яких 176 230,00 грн сума основного боргу та 402 962,50 грн - проценти за прострочення виконання зобов'язання по поверненню коштів. Також згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути в користь держави судовий збір, а саме 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні 00 коп. Крім того у з відповідача у користь позивача, у силу ст.. 88 ЦПК України, слід стягнути судові витрати, а саме 400,00 гривень за надання юридичної допомоги, що стверджується копією до прибутково касового ордену від 13.09.2013 року та 50,00 грн. за оформлення довідки у банку, що стверджується квитанцією № 911 від 11.11.2013 року, а всього разом 450 (чотириста п'ятдесят) гривень 00 копійок.

Outcome: approved