Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на обєкт нерухомості «Будинок складу інвентарю», за характеристикою: 7,5 м. * 7 м., S = 52,5 м2 (інв. №51538), який розташований за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Красна, придбаного за договором купівлі-продажу 42 від 25.11.2009 р.; визнати незаконними дії [PERSON] міської ради щодо відмови в розгляді питання присвоєння адреси будівлі складу інвентарю, розташованому в районі будівлі по вул. Красна, 30-а; зобовязати [PERSON] надання адміністративних послуг в м. Лисичанську зареєструвати за [PERSON] обєкт нерухомості «Будинок складу інвентарю», за характеристикою: 7,5 м. * 7 м., S = 52,5 м2 (інв. №51538), який розташований за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Красна, придбаного за договором купівлі-продажу 42 від 25.11.2009 р. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] надання адміністративних послуг в м. Лисичанську в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, у задоволенні позову просила відмовити. Представники відповідачів ТОВ «[PERSON] енд [PERSON] ЛТД» та ВАТ «[PERSON] сода» у судове засідання не з'явились, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали, про причину неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 25.11.2009 р. позивач підписав з відповідачем ВАТ «[PERSON] сода» договір купівлі-продажу № 42 (а.с.4), згідно якого придбав у ВАТ «[PERSON] сода» обєкт нерухомості будівлю складу інвентаря (інв. номер 51538) площею 52,5 м.кв.. Також вказані сторони підписали акт приймання передачі майна від 26.11.2009 р. (а.с.7), позивачем сплачені грошові кошти за платіжним дорученням № 785п від 25.11.2009 р. - квитанція № 276 від 25.11.2009 р. (а.с.5-6). Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.209 ч.1 ЦК України (тут і далі в редакції ЦК України станом на листопад 2009 р.) правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін… Згідно ст.657 ЦК договір купівлі-продажу… нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. На підставі ст.220 ч.1 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частина 3 ст.640 ЦК України передбачала, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Згідно ст.334 ч.3, 4 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна між позивачем та ВАТ «[PERSON] сода» укладений не був, оскільки не був нотаріально посвідчений та не пройшов державну реєстрацію правочину. Тому право власності у позивача на передбачений в підписаному 25 листопада 2009 р. обєкт нерухомості не виникло, а звідси у позивача відсутнє право на звернення до суду за захистом порушеного права власності у звязку з його відсутністю такого права, і позов в цій частині задоволенню не підлягає. Оскільки вимоги про визнання відмови незаконною та зобовязання до реєстрації права власності на обєкт нерухомості є похідними від наявності чи відсутності у позивача права власності на нерухоме майно, а в задоволенні цих вимог позивачу відмовлено, ці позовні вимоги також не підлягають задоволенню. Також, суд вважає, що ТОВ «[PERSON] енд [PERSON] ЛТД» є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є власником майна, яке позивач вважає належним йому. Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав… (а.с.24) вказаному відповідачу на підставі рішення господарського суду Харківської області належав обєкт нерухомості будівля бойлерної площею 37,4 кв.м. З рішення господарського суду Харківської області від 24 грудня 2014 р. (а.с.77-93)вбачається, що за ТОВ «[PERSON] енд [PERSON] ЛТД» було визнане право власності на бойлерну (інвентарний номер 4030 п.44 переліку резолютивної частини). Тобто, будівля бойлерної ні за площею, ні за інвентарним номером не співпадає з будівлею складу інвентаря, яка була предметом неукладеного між позивачем та ВАТ «[PERSON] сода» договору від 25.11.2009 р. Окрім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав… (а.с.145) право власності на обєкт нерухомості будівля бойлерної площею 37,4 кв.м. ще до звернення позивача з позовом до суду було 20 вересня 2017 р. зареєстроване за [PERSON]. За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed