Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Відділу державної виконавчої служби Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області про зняття арешту, в якому просить звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS], накладеного 16.07.2010 року постановою державного виконавця ВДВС Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області [PERSON], запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 10079022 від 27.07.2010 року. Позивач мотивує свої вимоги тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 31.03.2008 року був укладений договір № ОDKTGA00000013, відповідно до якого [PERSON] 31.03.2008 року отримав кредит у розмірі 12910,00 (доларів США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.03.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором «ПриватБанк» і відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 31.03.2008 року уклали договір іпотеки № №ОDKTGA00000013. Згідно з договором іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі Свідоцтва на право власності. Відповідно запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів не рухомого майна № 10079022 від 27.07.2010 року відділом державної виконавчої служби Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області було накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, № 20338142, 16.07.2010 р.). Представник позивача у судове засідання не з'явилася, про те попередньо надала суду заяву про зміну позовних вимог в частині стягнення судового збору а саме: стягнути судовий збір з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно поданої до суду письмової заяви просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, попередньо надали заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Представник Відділу державної виконавчої служби Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області в судове засідання не з'явився, попередньо надала заяву в якій вказала, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] [INFO], помер [INFO]. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 31.03.2008 року був укладений договір №ОDKTGA00000013, відповідно до якого [PERSON] 31.03.2008 року отримав кредит у розмірі 12910,00(Долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.03.2015 року. Фрунзівським районним судом Одеської області винесено рішення №2-197/2010 від 03 грудня 2010 року про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості на предмет іпотеки - належну на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки. На підставі постанови державного виконавця ВДВС Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області [PERSON], внесено обтяження про арешт нерухомого майна, запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 10079022 від 27.07.2010 року. Зазначений арешт перешкоджає банку у реалізації своїх прав, як іпотекодержателя вказаного майна, порушує інтереси Банку як Кредитора в частині погашення заборгованості по кредитному договору, шляхом продажу іпотечного майна. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 572 ЦК України, відповідно до забезпечувального обтяження, обтяжував має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяження зобов'язання, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження. Статтею 589 ЦК України, передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини 4 статті 54 ЗУ «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999 року та частини 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. (квитанція № IHN93B0UY3 від 03.11.2014).

Outcome: approved