Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить зобов'язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком №10 по вул. Визволителів України в м. Кодима Кодимського району Одеської області та вселити його в цей будинок. Позивні вимоги мотивовані тим, що вказаний будинок належав батькам позивача. Позивач був зареєстрований та проживав у даному будинку з 1978 року. Разом з ним проживав його брат [PERSON]. 20.11.2016 року позивач захворів та був поміщений до лікарні, де внаслідок захворювання йому було встановлено І групу інвалідності. Після завершення лікування він не зміг повернутись до будинку, оскільки відповідач поміняла замки в будинку і таким чином перешкоджає йому користуватись цим будинком, мотивуючи це тим, що вона являється спадкоємцем після смерті батька [PERSON] і після спливу строку встановленого для прийняття спадщини вона оформить право власності на цей будинок. Позивач вважає, що відповідач не повинна чинити йому перешкод у користуванні будинком, оскільки він правомірно набув право на користування даним будинком, зазначаючи також, що іншого житла він не має і на даний час проживає у сусідки. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнала, вказуючи, що перешкоджає користуватися позивачу житловим будинком, оскільки він неодноразово намагався його спалити, однак жодних доказів на підтвердження своїх тверджень не надала та зазначила, що вона взагалі вважає неможливим проживання позивача в даному будинку, так як позивач являється інвалідом який потребує стороннього догляду, а будинок знаходиться в аварійному стані і в ньому розпочато ремонт, вказуючи, що у позивача є син, який має власний будинок, а тому позивач може проживати у нього. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що з 18.08.1978 року позивач зареєстрований та до 20.11.2016 року проживав в [INFO] (бувша назва Котовського) в м. Кодима Кодимського району Одеської області. Разом з ним проживав його рідний брат [PERSON]. На час реєстрації місця проживання позивача в житловому будинку №10 по вул. Визволителів України в м. Кодима Кодимського району Одеської області власниками будинку були батьки [PERSON] та [PERSON] На підставі договору дарування від 01.09.2005 року право власності на вказаний будинок набув [PERSON]. Відповідач [PERSON] являється спадкоємцем після смерті [PERSON] та звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тобто є належним відповідачем у справі. Вказані вище обставини повністю визнані сторонами, а тому доказуванню не підлягають. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що позивач отримав сервітут у виді права користування житловим будинком, будучи членом сім'ї своїх батьків. Частиною 1 статті 406 ЦК України визначені підстави для припинення сервітуту. Смерть батьків позивача, а також зміна власника будинку, не є підставами для припинення вказаного сервітуту, а тому не позбавляють його права на користування цим будинком. Частиною 4 статті 9 ЖК Української РСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Виселення членів сім'ї власника жилого будинку, а також визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням здійснюється в судовому порядку відповідно до положень ЦК України та ЖК Української РСР. Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач у встановленому законом порядку не втратив своє право на користування житловим будинком, це право підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved