Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що він є власником даної квартири та за вказаною адресою зареєстрований його син, відповідач по справі, який не є співвласником даного жила та не проживає в ньому з 2015 року. Реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує його права як власника квартири та перешкоджає оформленню субсидії. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судова повістка про виклик до суду надсилалася йому за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання та повернулася до суду за відсутністю за адресою місця проживання. Іншої адреси відповідача суду не відомо. Відповідно до ст.128 ч. 7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.128 ч. 8 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідач викликалися до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.10.2019 провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.08.2016 виданого приватним нотаріусом мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Онищенко М.А., р№ 3256. Також даний факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на майно №196503538 від 16.01.2020. Відповідно до довідки виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №5923 від 18.10.2019 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки старшої по будинку [PERSON] , підпис якої підтверджено директором ТОВ «ПБК «Акві-Буд» [PERSON] , від 27.01.2020 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 01.06.2018. З довідки директора ТОВ «ПБК «Акві-Буд» Байрактара Ю.Д. від 23.12.2019 вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає більше року. В силу того, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в ній не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому жилим приміщенням. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідач є сином позивача, зареєстрований в квартирі, як члени сім`ї власника. Тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності в квартирі судом не встановлено. Враховуючи той факт, що відповідач добровільно залишив квартиру, зареєстрований в ній, як член сім`ї власника, але без поважних причин не проживає понад один рік, суд приходить до висновку про наявність підстав для припинення права відповідача користуватися чужим майном (квартирою) на підставі частини другої статті 405 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved