Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 96 від 22.06.2007 року в розмірі 475 099,44 грн., та судові витрати в сумі 7 126,50 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсальний Банк Розвитку та партнерства», який в подальшому змінив назву на Відкрите акціонерне товариство «БГ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 96 про зобов'язання Банку надати у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у розмірі 37 250 доларів США. За умовами кредитного договору, відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів, що включають часткове погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом (з моме5нту укладення кредитного договору - 13 відсотків річних, а з 22.10.2013 року - 16,5 відсотків) та повернути кредит в повному обсязі в строк до 20.06.2014 року. Позивач зазначає, що Банк перед відповідачем зобов'язання щодо надання грошових коштів виконав, але відповідач умови зазначеного кредитного договору щодо повернення грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків постійно порушував. 15.07.2010 року Банк скористався своїм правом згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України та відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» згідно Договору відступлення права вимоги від 15.07.2010 року, Додаткової угоди від 04.08.2010 року, Додатку А до додатку № 1 Договору відступлення права вимоги від 15.07.2010 року - право грошової вимоги до відповідача по Кредитному договору, про що 19.03.2013 року було повідомлено відповідача, шляхом надіслання листа про відступлення права вимоги Банком позивачу по кредитному договору. Відповідач зобов'язання щодо сплати боргу не виконує. Крім того, позивач вказує, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.11.2014 року за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до [PERSON] звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб: автомобіль модель SUZUKI, марки GRAND VITARA 2,0,2007 р.в., д.н.з. [NUMBER], колір сірий, шасі № [NUMBER], який належав [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 21.06.2007 року шляхом продажу вказаного автомобіля Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу в рахунок погашення заборгованості 667 599,44 грн. Таким чином, з метою уникнення подвійного стягнення, позивач зменшив суму стягнення на суму, яка вже була предметом розгляду. Сума, виручена від реалізації предмета застави, складає 192 500,00 грн. Остаточна сума досягнення - різниця між сумою, зазначеною у рішенні Солом'янського районного суду м. Києва від 04.11.2014 року та сумою, вирученою від фактичної реалізації предмета застави - становить 475 099,44 грн. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. У судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги представник позивача підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заяв про розгляд справи за її відсутності або про причини неявки, заперечень на позов від відповідача до суду не надходило. Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Врахувавши доводи позивача та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсальний Банк Розвитку та партнерства», який в подальшому змінив назву на Відкрите акціонерне товариство «БГ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір за № 96 про зобов'язання Банку надати у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у розмірі 37 250 доларів США (а.с.а.с. 8-21). За умовами кредитного договору, відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів, що включають часткове погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом (з моме5нту укладення кредитного договору - 13 відсотків річних, а з 22.10.2013 року - 16,5 відсотків) та повернути кредит в повному обсязі в строк до 20.06.2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, Банк перед відповідачем зобов'язання щодо надання грошових коштів виконав, але відповідач умови зазначеного кредитного договору щодо повернення грошових коштів зі сплатою відповідних відсотків постійно порушував. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували до моменту переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України). З матеріалів справи встановлено, що 15.07.2010 року Банк скористався своїм правом згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України та відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» згідно Договору відступлення права вимоги від 15.07.2010 року, Додаткової угоди від 04.08.2010 року, Додатку А до додатку № 1 Договору відступлення права вимоги від 15.07.2010 року - право грошової вимоги до відповідача по Кредитному договору, про що 19.03.2013 року було повідомлено відповідача, шляхом надіслання листа про відступлення права вимоги Банком позивачу по кредитному договору (а.с.а.с. 25-31). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Але позичальником умови договору належним чином не виконуються, не здійснюється щомісячне погашення кредиту та не сплачуються відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04 листопада 2014 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю « Вердикт Фінанс» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, було задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 96 від 22.06.2007 року, укладеним між ВАТ « Універсальний Банк Розвитку та Партнерства» та [PERSON] у розмірі 667 599, 44 грн., що складається з : 297175,19 грн.- заборгованість за кредитом; 126926,83 грн.-заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 234582,17 грн. - пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту; 8915,26 грн.- 3% річних, - звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль модель SUZUKI, марки GRAND VITARA 2,0,2007 р.в., д.н.з. [NUMBER], колір сірий, шасі № [NUMBER], який належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого УДАІ ГУ МВС України в м.Києві 21.06.2007 року шляхом продажу вказаного автомобіля Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ТОВ «Вердикт Фінанс» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В іншій частині позову відмовлено (а.с.а.с. 58-62). Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно ч. 2 статті 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов'язання за укладеним між сторонами договорами виконав належним чином. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Згідно ст. 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги. Сума, виручена від реалізації предмета застави, складає 192 500,00 грн. Остаточна сума досягнення - різниця між сумою, зазначеною у рішенні Солом'янського районного суду м. Києва від 04.11.2014 року та сумою, вирученою від фактичної реалізації предмета застави - становить 475 099,44 грн. Відповідно до ст.ст. 623, 625 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Виходячи з того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, порушив вимоги умов Договору, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 7 126,50 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved