Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 25.09.2010 року між ним та відповідачем було укладено письмовий договір позики, за яким відповідачка отримала від нього в борг 45 000 гривень, зобов'язавшись повернути ці кошти до 25 вересня 2011 року. Однак ані в зазначений строк, ані до теперішнього часу гроші вона не повернула. Просив суд стягнути з відповідачки на його користь гроші за договором позики в сумі 45 000 гривень, 3 відсотка річних у розмірі 540 гривень, інфляційну складову у розмірі 495 гривень та судові витрати, пов'язані із сплатою судового збору у розмірі 460,35 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON] та представник відповідачки [PERSON] позов не визнали, посилаючись на безгрошовість договору позики, просили в задоволенні позову відмовити, однак в подальшому в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали та про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти чи інші речі, які визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Так, судом встановлено, що 25 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений письмовий договір позики, за умовами якого позивач позичив на строк до 25 вересня 2011 року відповідачці грошові кошти в сумі 45 000 гривень, а відповідачка зобов'язалась повернути позивачу таку суму грошей в обумовлений строк - до 25.09.2011 року. (а.с.3). За умовами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановленому договором. Згідно ст.526, 527 ЦК України зобов'язання повинно бути виконано належним чином та відповідно з умовами договору та вимог Цивільного кодексу. Боржник повинен виконати свої обов'язки, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором чи законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобов'язання. Так, судом встановлено, що за договором позики відповідачка мав повернути гроші в сумі 45 000 гривень в строк до 25.09.2011 року, однак свої обов'язки не виконала та гроші не повернула до теперішнього часу. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач належним чином та у встановлені строки не виконала умови договору, у зв'язку з чим станом на день звернення до суду (14.11.2012 року) утворилась заборгованість за договором в загальній сумі 46 035 гривень, яка складається з: суми позики 45 000 грн., 3% річних (45000х3%:365 днів х 400 днів) - 540,00 грн; розміру індексу інфляції (45000х1,011-45000) - 495 грн. В той самий час, перевіряючи розрахунок наданий позивачем щодо 3 (трьох) відсотків річних, суд встановив неправильність обрахованого розрахунку, однак відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому збільшувати розмір позовних вимог не може. Тому, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню разом із неповернутою сумою боргу також 3 % річних та індекс інфляції, а саме: - сума боргу - 45 000 гривень; - 3% річних за користування грошовими коштами - 540, 00 гривень; - розмір індексу інфляції - 495 гривень, а всього складає 46 035 гривень. Крім того, суд критично оцінює твердження позивача про те, що позику у позивача вона не брала та договір позики був безгрошовий, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.01. 2014 року в задоволенні її позову про визнання договору позики недійсним було відмовлено, а Апеляційним судом Донецької області від 12.03. 2014 року воно було залишено без змін. (а.с. 66-70) Задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати - сплачений судовий збір в сумі 460,35 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved