Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя. Позов мотивовано тим, що 28 листопада 2003 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Разом з тим, за час спільного проживання позивача та відповідача [PERSON] ними у травні 2013 року було набуте спільне майно, а саме - автомобіль марки «Hyundai Elanta» (надалі - автомобіль), право власності на який було зареєстровано на їхнього сина - відповідача [PERSON] При цьому, позивач звертає увагу, що не зважаючи на те, що автомобіль було зареєстровано на [PERSON], останньому на день придбання даного автомобіля виповнилось лише вісімнадцять років і він навчався та на даний час навчається у Київському технікумі електронних приладів, а отже власного доходу, достатнього для придбання автомобіля, у нього не було. Таким чином, достатньо очевидно, що автомобіль був придбаний за спільні грошові кошти позивача та відповідача [PERSON], а отже є спільною сумісною власністю подружжя. На підставі зазначеного та враховуючи те, що відповідачі не визнають права позивача на вказаний автомобіль, останній просив позов задовольнити та визнати автомобіль об'єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача та [PERSON], здійснити поділ даного автомобіля та скасувати реєстрацію права власності за [PERSON] на автомобіль. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання 16 травня 2014 року не з'явились, проте, у судовому засіданні 24 березня 2014 року відповідачі проти задоволення позову заперечували та просили відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому, відповідач [PERSON] пояснив, що при купівлі автомобіля був присутній він та його мати, а кошти на автомобіль він позичив, про що ним була написана відповідна розписка. Крім того, відповідач [PERSON] пояснила, що вона з позивачем не могли купити спірний автомобіль за сумісні кошти подружжя, оскільки на той час їхні заробітки цього не дозволяли, а тому вимоги позивача є безпідставними. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, вважаючи їх незаконними, безпідставними та недоведеними належними доказами. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 2003 року, про що свідчить Свідоцтво про одруження Серії [NUMBER] (а.с. 6). Як вбачається зі змісту позовної заяви, а також пояснень представників позивача в судовому засіданні, позивач, посилаючись на положення ст.ст. 60, 61, 65, 69-71 СК України, просить, серед іншого, визнати автомобіль марки «Hyundai Elanta», який зареєстрований на праві власності за [PERSON], спільною сумісної власності подружжя та здійснити поділ даного автомобіля в порядку поділу майна подружжя, а саме, визнати за позивачем та [PERSON] право власності на ? частини автомобіля за кожним. Відтак, з пояснень представників позивача, відповідачів та представника відповідача в судовому засіданні встановлено, що на даний час спірний автомобіль марки «Hyundai Elanta» належить відповідачу по справі [PERSON] Так, відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, зокрема, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу позивача та відповідача [PERSON] та наявний у подружжя на час розгляду справи, а представник позивача [PERSON] не заперечував проти розгляду справи без надання будь-яких документів, які б підтверджували, кому на даний час належить спірний автомобіль, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 60, 61, 65, 69-71 СК України та

Outcome: dismissed