Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень проситьвизнати за ним право на земельну частку (пай) у землях КСП ім. Ілліча Яковлівської сільської ради Лозівського району Харківської області у розмірі 5,04 умовних кадастрових гектарів, а також визнати причину пропуску строку позовної давності поважною. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягає в повному обсязі та просить винести рішення на підставі наданих доказів. Представник позивача адвоката [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву, в якій просила слухати дану цивільну справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] Управління Держгеокадастру в Харківській області в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності представника. В раніше наданих суду запереченнях просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, а трудова книжка свідчить не про членство в КСП, а про наявність трудових відносин з ними. Крім того, відповідачем до суду надано клопотання про заміну відповідача на Лозівську районну державну адміністрацію Харківської області. Щодо вказаного клопотання суд зазначає, що воно є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач вважає, що саме вказаний відповідач є належним та має відповідати за позовом. Позивач відповідного клопотання про заміну відповідача до суду не надавав. Представник третьої особи Лозівської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у відсутності представника. В раніше наданих суду запереченнях проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства. Однак з наданих позивачем доказів не можливо встановити, чи був позивач на момент отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю членом КСП ім. Ілліча. Представник третьої особи Яковлівської сільської ради Лозівського району Харківської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить уточнений позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Так, в статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов'язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Громадянам, зазначеним в абзаці п'ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95м «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до ч. 11 ст. 118 Земельного кодексу України, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність чи користування або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Судом встановлено, що позивач, починаючи з 01.09.1992 року по 19.12.1997 року працював у колгоспі ім. Ілліча с. Яковлівка Лозівського району Харківської області, що підтверджується копією трудової книжки колгоспника (а.с. 14-17). З архівної довідки за № 01-103 від 05 травня 2015 року вбачається, що згідно протоколу загальних зборів колгоспників та засідань правління колгоспу ім.Ілліча за 1992 рік значиться протокол № 8 від 18.10.1992 року, де слухали заяву [PERSON] про прийняття його в члени колгоспу, далі рішення рекомендовано прийняти в члени колгоспу. Згідно протоколу № 21 від 19.12.1997 року загальних зборів КСП імені Ілліча, значиться заява [PERSON] з проханням звільнити з членів колгоспу, вирішили звільнити за власним бажанням (а.с. 21). 22 березня 1996 року КСП ім.Ілліча отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР-20-00-000541, загальною площею 4711,7 га. У списку членів КСП ім. Ілліча, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю, прізвище [PERSON] не значиться. Відповідно до «Справи по паюванню земель колективної власності КСП ім.Ілліча Лозівського району Харківської області» та розрахунків вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах по КСП ім. Ілліча, затверджених розпорядженнями голови Лозівської районної державної адміністрації № 353 від 06.06.1996 року та № 487 від 11.02.2002 року, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах складає 5,04 га., що підтверджується довідкою Управління Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області від 06.04.2016 року № 29-20.04-0.4-1464/2-16 (а.с. 22). 10 червня 1996 року позивач був призваний на військову службу, 09 вересня 1997 року він був демобілізований, що підтверджується військовим квитком та записом в трудовій книжці. Таким чином, він не був присутній на загальних зборах колгоспників при розпаюванні землі і, як наслідок, його прізвище було помилково пропущене в списках до Державного акту на право колективної власності на землю. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивача помилково не було включено до списку громадян членів КСП імені Ілліча с. Яковлівка Лозівського району Харківської області, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, що мають право на земельну частку (пай), що позбавляє його права на отримання у приватну власність земельної частки (паю). З вищевказаного суд робить висновок, що на момент отримання КСП імені Ілліча Державного акта на право колективної власності на землю та розпаювання земель даного КСП, позивач мав право на земельну частку (пай). Кожному громадянину України, згідно статті 14 Конституції України гарантується право на землю. Згідно п. «а» частини 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, фермерського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва Пунктом «б» частини 3 ст. 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Згідно частини 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);\~\~ приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Абзацом 7 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. У відповідності до п. «а» частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Що стосується вимоги позивача поновити строк позовної давності, то суд, задовольняючи цю вимогу виходив з наступного. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, про офіційну відмову в задоволенні заяви про виділення у власність земельної ділянки (паю) у землях КСП ім. Ілліча Яковлівської сільської ради Лозівського району Харківської області, [PERSON] стало відомо в лютому 2016 року, про що свідчить лист Яковлівської сільської ради за № 01 від 24.02.2016 року (а.с. 18). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з нормами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Позивач надав належні та допустимі докази того, що не внесення його до списку громадян членів КСП імені Ілліча, с. Яковлівка, Лозівського району Харківської області, доданого до Державного акта на право колективної власності на землю, що мають право на земельну частку (пай), порушує його конституційні права, а тому суд вважає за необхідне задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved