Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить: припинити право спільної сумісної власності сторін на квартиру № 127, що розташована за адресою: м. Харків, проспект П'ятдесятиріччя ВЛКСМ, будинок № 61-Д (далі Квартира); визнати за позивачем право власності на 1/2 частину Квартири; визнати Свідоцтво про право власності, індексний номер 5420763 від 27.06.2013 року, серія САК № 094678, видане на ім'я відповідача, в 1/2 частині недійсним. В обґрунтування позову зазначила, що спірна Квартира набута відповідачем за час шлюбу шляхом інвестування будівництва житла, в зв'язку з чим є спільної сумісною власністю подружжя. Вона вирішила поділити вказане майно, в зв'язку з чим звернулась до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні позивач, її представники підтримали позовні вимоги та доводи, викладені в позові, в повному обсязі. Відповідач, його представник в судовому засіданні визнали позовні вимоги в частині поділу Квартири та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину Квартири. Проти задоволення позову в частині визнання частково недійсним вказаного вище свідоцтва заперечували, посилаючись на необґрунтованість вказаних вимог позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно Свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 109690, між сторонами 15.11.2008 року було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1914. Вказана обставина також визнана сторонами по справі. Як вбачається з договору № У-9-50-1 про уступку майнових прав на об'єкт інвестування від 12.09.2011 року, відповідач набув майнові права на об'єкт інвестування, а саме квартиру, що розташована в м. Харкові, по пр. П'ятдесятиріччя ВЛКСМ, буд. № 61 (секція 1/1). Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 5420763 від 27.06.2013 року, серія САК № 094616, відповідач є власником спірної Квартири. Зазначена обставина також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, індексний номер документа 32573129 від 22.01.2015 року, згідно якого відповідач є власником спірної Квартири на підставі вказаного вище Свідоцтва, та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, індексний номер документа 33425120 від 10.02.2015 року, згідно якого відповідач є власником спірної Квартири на підставі вказаного вище Свідоцтва та відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо вказаної Квартири відсутні. Згідно ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, оскільки вказана вище Квартира набута за час шлюбу позивача та відповідача, зазначене майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 вказаної статті неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. Частиною другою вказаної статті передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.Згідно ч. 3 вказаної статті у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, оскільки відповідач визнав позов в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину Квартири та визнання позову в цій частині не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне задовольнити вказані позовні вимоги. Щодо вимог позивача про визнання частково недійсним Свідоцтва про право власності, індексний номер 5420763 від 27.06.2013 року, серія САК № 094678, виданого на ім'я відповідача, то суд відмовляє в позові в цій частині, оскільки всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не обґрунтовано наявність для цього правових підстав та не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, з якими чинне законодавство України пов'язує можливість визнання вказаного Свідоцтва недійсним. Сам по собі факт поділу майна подружжя та визнання за позивачем в порядку такого поділу права власності на 1/2 частину Квартири, не є підставою для визнання Свідоцтва недійсним. Вирішуючи вимоги позивача щодо покладення витрат по сплаті судового збору на відповідача, суд керується наступним. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається на нанесені їй відповідачем моральні збитки, які призвели до погіршення стану її здоров'я. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2014 року відкрито провадження в даній цивільній справі та відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення по справі. Як встановлено судом з пояснень сторін та договору № У-9-50-1 про уступку майнових прав на об'єкт інвестування від 12.09.2011 року, вартість Квартири складає 226597,90 грн. Під час пред'явлення позову позивачем було заявлено вимоги щодо визнання за нею права власності на 2/3 частин Квартири. Виходячи із вказаних вимог, сплаті підлягав судовий збір в розмірі 1510,62 грн. Крім того, позивачем в подальшому було заявлено вимоги немайнового характеру про визнання свідоцтва частково недійсним. Судовий збір за пред'явлення до суду вказаних вимог складає 243,60 грн. Оскільки позов задоволено частково, з позивача на користь держави згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 377,66 грн., виходячи із вартості 1/6 частини Квартири (2/3 мінус 1/2), а також за вимоги немайнового характеру, в яких було відмовлено, в розмірі 243,60 грн., всього - 621,26 грн. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1132,99 грн., виходячи із вартості 1/2 частини Квартири. Доводи позивача щодо спричинення їй відповідачем моральної шкоди як підстави для стягнення з відповідача всієї суми судового збору, судом до уваги не приймаються як такі, що суперечать положенням чинного законодавства України, якими не передбачено таку підставу для звільнення позивача від сплати судових витрат або покладення їх на відповідача.

Outcome: partial