Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання договору застави транспортного засобу дійсним та зняття арешту з майна. Посилався на те, що 31.03.2014 року між кредитною спілкою та [PERSON] було укладено кредитний договір №28, у відповідності до умов якого позивач надав третій особі грошові кошти у розмірі 100000 гривень на умовах і порядку, встановлених договором, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі 60 % річних з кінцевим терміном повернення до 30 квітня 2014 року. Того ж дня між спілкою та [PERSON] було укладено договір поруки №28/1, згідно умов якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобовязань З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 07.04.2014 року між кредитором та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу №28/2. Також позивач зазначив, що 31.03.2014 року між кредитною спілкою та [PERSON] було укладено кредитний договір №27, у відповідності до умов якого позивач надав третій особі грошові кошти у розмірі 100000 гривень на умовах і порядку, встановлених договором, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі 60 % річних з кінцевим терміном повернення до 30 квітня 2014 року. Того ж дня між спілкою та [PERSON] було укладено договір поруки №27/1, згідно умов якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобовязань З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 07.04.2014 року між кредитором та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу №27/2. Договори застави транспортного засобу № 27/2 та №28/2 із відповідачем [PERSON] були укладені у простій письмовій формі, оскільки відповідач у звязку з необхідністю понесення додаткових витрат на їх нотаріальне посвідчення пообіцяла здійснити таке посвідчення на протязі семи днів. Проте, в подальшому остання нотаріально не посвідчила договори, мотивуючи свою відмову зайнятістю. Умови укладених кредитних договорів [PERSON] та [PERSON] не виконували, у звязку з чим рішеннями Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20.04.2016 року з них у солідарному порядку було стягнуто заборгованість у розмірі 123054 грн. 79 коп., а також у розмірі 123054 грн. 79 коп. На даний час заборгованості за кредитними договорами не погашені, однак у звязку з тим, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору позивач не може реалізувати своє право на одержання задоволення за рахунок заставленого майна. Одночасно позивач вказував на те, що договори застави було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №49720210 та №49720329. Окрім того, позивач посилався на те, що на даний час на предмет застави накладено арешт, що також перешкоджає позивачу вчинити дії по розпорядженню транспортним засобом. На підставі ч.3 ст.220 ЦК України просив визнати дійсними договори застави транспортного засобу №27/2 та №28/2, що були укладені 07.04.2014 року між кредитною спілкою «Західна кредитна група» та [PERSON] щодо застави транспортного засобу: легкового автомобіля марки Toyota, модель Camry, 2008 року випуску, р.н. [NUMBER]. Також просив звільнити з-під арешту легковий автомобіль марки Toyota, модель Camry, 2008 року випуску, р.н. [NUMBER], накладеного постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС [PERSON] МУЮ від 04.12.2009 року, який на праві власності зареєстрований за [PERSON] Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача [PERSON] міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області у судове засідання також не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 31.03.2014 року між кредитною спілкою «Західна кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №28, у відповідності до умов якого позивач надав останньому грошові кошти у розмірі 100000 гривень на умовах і порядку, встановлених договором, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі 60 % річних з кінцевим терміном повернення до 30 квітня 2014 року (а.с.11-12). Того ж дня між спілкою та [PERSON] було укладено договір поруки №28/1, згідно умов якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобовязань (а.с.19). З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 07.04.2014 року між кредитором та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу №28/2. Як видно з умов договору, відповідач передала в заставу банку транспортний засіб марки Toyota, модель Camry, 2008 року випуску, р.н. [NUMBER] (а.с.23-25). Окрім зазначеного, 31.03.2014 року між кредитною спілкою та [PERSON] було укладено кредитний договір №27, у відповідності до умов якого позивач надав останній грошові кошти у розмірі 100000 гривень на умовах і порядку, встановлених договором, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки у розмірі 60 % річних з кінцевим терміном повернення до 30 квітня 2014 року (а.с.9-10). Того ж дня між спілкою та [PERSON] було укладено договір поруки №27/1, згідно умов якого поручитель взяв на себе відповідальність за повне, своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобовязань (а.с.18). З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 07.04.2014 року між кредитором та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу №27/2. Як видно з умов договору, відповідач передала в заставу банку транспортний засіб марки Toyota, модель Camry, 2008 року випуску, р.н. [NUMBER] (а.с.20-22). Вказані договори застави №27/2 та №28/2 сторонами нотаріально-посвідчені не були. Відповідно ч.1 ст.13, ст.. 14 Закону України «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. За змістом ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як було встановлено судом, [PERSON] на виконання умов договору добровільно передала кредитній спілці предмет застави, а саме: транспортний засіб марки Toyota, модель Camry, 2008 року випуску, р.н. [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Зазначена обставина підтверджується копією акту прийому-передачі від 06.06.2016 року, яка наявна в матеріалах справи (а.с.32). Також суд враховує, що обтяження за договорами застави №27/2 та №28/2 були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягами (а.с.34,35). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що право позивача порушене та підлягає захисту шляхом визнання дійсними договорів застави. Щодо заявленої позовної вимоги про зняття арешту з майна суд зазначає наступне: Як вбачається із змісту позовних вимог, кредитна спілка просить звільнити з-під арешту легковий автомобіль марки Toyota, модель Camry, 2008 року випуску, р.н. [NUMBER], накладеного постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС [PERSON] МУЮ від 04.12.2009 року, який на праві власності зареєстрований за [PERSON] З урахуванням вимог ч.1 ст.58, ч.2 ст.59, ч.1 ст.60 ЦПК України суд зазначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, всупереч зазначеним вимогам Закону, позивачем не було надано суду копії оскаржуваної постанови від 04.12.2009 року, яка входить до предмету доказування по справі. Натомість у матеріалах справи наявна відповідь Відділу державної виконавчої служби [PERSON] міського управління юстиції про те, що згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №50204719 від 29.08.2016 року обтяження щодо спірного транспортного засобу не виявлено (а.с.44). Таким чином, будь-яких доказів існування постанови від 04.12.2009 року про накладення арешту на автомобіль марки Toyota, модель Camry, 2008 року випуску, р.н. [NUMBER] та чинності заборони на даний час суду надано не було. Крім того, суд зауважує, що у відповідності до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Отже, Законом чітко врегульовано процедуру зняття арешту з майна по завершеним виконавчим провадженням, підстави для звернення до суду у такому випадку мають бути належним чином обґрунтовані. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що зазначена позовна вимога необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial