Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 07.02.2011 року відповідач [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якої отримала кредит у розмірі 2300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, всупереч норм закону та умов договору, [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31.01.2017 року має заборгованість у сумі 37592,88 гривень, яка складається із 2206,33 гривень заборгованості за кредитом, 29512,12 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 3608,10 гривень. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500, 00 гривень штрафу (фіксована частина), 1766,33 гривень штрафу (процентна складова). Відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязань і заборгованість по договору не погашає, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом. Представник позивача до суду не зявився, позивач надав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутність свого представника, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, згодна виплатити банку 2300 гривень. Пояснила, що вона втратила картку, але до банку не зверталася; в 2009 році вона брала у банку кредитку, але в 2011 році ніяких угод не укладала; з Умовами та Правилами вона знайомилася; не згодна з розрахунком, але свого не робила. Коштами вона не користувалася, у неї немає такої суми для сплати боргу, вона має на утриманні двох малолітніх дітей, є одинокою матірю, не працює, тому у разі задоволення позову просить відстрочити або розстрочити рішення суду. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.02.2011 року відповідач [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якої отримала кредит у розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31.01.2017 року має заборгованість. Згідно умов Договору позичальник зобовязується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов (а.с.7-33). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ч.1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Задовольняючи позов частково, суд враховує наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. За умовами кредитного договору передбачено за його невиконання стягнення пені та штрафів за порушення строків виконання грошових зобовязань, що є порушенням конституційної норми. Тому, суд вважає, що з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, з відповідача слід стягнути тільки заборгованість по штрафу (процентна та фіксовані складові), що становить 2266,33 гривень. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені слід відмовити з вищенаведених підстав. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по кредиту у сумі 33984,78 гривень, повернення судового збору у розмірі 1600 гривень. Разом з тим, відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про відстрочку виконання рішення суду, оскільки вона перебуває у важкому матеріальному становищі. Відповідач не працює, є одинокою матірю, виховує та утримує двох малолітніх дітей. Згідно\~ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, є одинокою матірю, утримує двох малолітніх дітей, немає іншого доходу, крім допомоги держави на дітей, що підтверджується довідками (а.с.50,51), тому суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду, відстрочивши сплату боргу відповідачу на 6 місяців. На підставі викладеного та

Outcome: partial