Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить звернути стягнення на автомобіль марки Skoda модель Octavia A5 AMBIENTE, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль марки Skoda модель Octavia A5 AMBIENTE, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; автомобіль марки TOYOTA LEXUS RX 350, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить ТОВ «Преміум Інжінірінг» на праві приватної власності шляхом визнання за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], [ADDRESS]) права власності: на автомобіль марки Skoda модель Octavia A5 AMBIENTE, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; на автомобіль марки Skoda модель Octavia A5 AMBIENTE, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]; на автомобіль марки TOYOTA LEXUS RX 350, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], в рахунок погашення заборгованості в сумі 214 000,30 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем укладено договір позики від 18.06.2010р., відповідно до якого [PERSON] надав ТОВ «Преміум Інжінірінг» грошові кошти строком до 19.06.2013р. В забезпечення виконання вказаного договору позики між позивачем та відповідачем укладено договір застави автомобіля марки TOYOTA LEXUS RX 350, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, 18.07.2012р. між [PERSON] та ТОВ «Преміум Інжінірінг» укладено договір про надання тимчасової фінансової допомоги, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти строком до 31.12.2013р. В забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань за договором, між позивачем та відповідачем 28.08.2012р. укладено договір застави транспортних засобів, а саме: автомобіля марки Skoda модель Octavia A5 AMBIENTE, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля марки Skoda модель Octavia A5 AMBIENTE, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором позики та договором про надання фінансової допомоги не виконав у повному обсязі, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 214000,30 грн. Оскільки заборгованість не погашена, просить звернути стягнення на заставне майно шляхом визнання право власності. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просить суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав та щодо його задоволення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, заслухавши всіх учасників судового процесу, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.06.2010р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 350000,00 грн. строком до 19.06.2013р. включно. З метою забезпечення виконання зобов'язань того ж числа між сторонами укладено договір застави автомобіля марки TOYOTA LEXUS RX 350, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 18.07.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір про надання тимчасової фінансової допомоги, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 500000,00 грн. на строк до 31.12.2013р. Для забезпечення виконання зобов'язань за договором 28.08.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір застави автомобіля марки Skoda модель Octavia A5 AMBIENTE, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля марки Skoda модель Octavia A5 AMBIENTE, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з договорів застави, у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов'язань за договором позики та/або за договором застави заставодержатель має право стягувати суму наданих грошових коштів та звернути стягнення на предмет застави у порядку визначеному Заставодержателем, в тому числі, але не виключно, на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або в позасудовому порядку згідно чинного законодавства України. Отже, за договорами застави позасудовим способом звернення стягнення на заставлене майно, позивачем, як заставодержателем, обрано передачу майна у його власність Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону. Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, передачу рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання. Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд. Вказана правова позиція наведена також в постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі №3-139гс11. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved