Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, у якій просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька - спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] року, права та обов'язки забудовника житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з правом введення будинку в експлуатацію, з правом отримання документів, що посвідчують право власності на домоволодіння, з правом реєстрації його на ім'я спадкоємця, та з усіма іншими правами забудовника. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він народився [INFO] року. На підставі рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящих за № 899 від 10.05.1950 року його батькові [PERSON] було відведено земельну ділянку по [ADDRESS] зараз по [ADDRESS] про що 19.05.1951 року було складено акт про відвід в натурі земельної ділянки під індивідуальне будівництво площею 600 кв.м. 07 червня 1951 року між Районним житловим управлінням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих, в особі начальника Райжилуправління [PERSON], та його батьком був складений та нотаріально посвідчений договір, згідно з яким [PERSON] надано в безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва індивідуального жилого будинку [ADDRESS] Із пункту 6 договору видно, що для будівництва був складений проект будівництва дома, затверджений управлінням головного архітектора 31.05.1951 року. На відведеній земельній ділянці його батько побудував житловий будинок А-1, який складається із: приміщень 1-1,1-2 (коридори) площею 6,8 кв.м. та 4,3 кв.м; приміщень 1-3,1-4,1-5,1-6 (житлові) площею 14,6 кв.м., 7,9 кв.м., 10,1 кв.м., 8,1 кв.м.; 1-7 (ванна) площею 3,7 кв.м., 1-8 (кухня) площею 7,1 кв.м. Загальна площа будинку 62,6кв.м., а житлова площа - 40,7 кв.м. Крім будинку батько побудував гараж В; погріб під В; вбиральню-душ Г; сарай Д; гараж Е; погріб під Е; оглядову яму під Е; навіс Ж; навіс 3; споруди та замощення №1-12,1. Після закінчення будівництва його батько зареєструвався в збудованому ним домоволодінні і став проживати в ньому, але не здав будинок в експлуатацію і не зареєстрував своє право власності на цей будинок у встановленому законом порядку. 12 липня 1996 року його батько [PERSON] склав заповіт, яким він заповів належний йому житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], йому. Цей заповіт було посвідчено державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори О.Якубою. [INFO] року його батько [PERSON] помер. На момент смерті батька він проживав і був зареєстрований разом з ним в спадковому будинку [ADDRESS] і тому прийняв спадщину. Після смерті батька він є єдиним спадкоємцем. Для отримання свідоцтва про право на спадщину він звернувся до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, але нотаріус не змогла видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька, бо той за своє життя не зареєстрував право власності на домоволодіння [ADDRESS] в органах, що здійснювали за його життя державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Таким чином, його батько [PERSON] здійснював будівництво житлового будинку згідно із законом (на відведеній у встановленому законом порядку для будівництва земельній ділянці), але не здав будинок в експлуатацію, а тому його права та обов'язки як забудовника входять до спадку. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги та пред'явлений позов просили задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилалися на викладені у позовній заяві обставини. Дніпропетровська міська радаповідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи, але її представник в судове засідання не з'явився, причин не повідомив, на підставі чого, з урахуванням згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно. Представник Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час судового засідання, надіслав на адресу матеріали спадкової справи заперечень проти позову на зазначив. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], народився [INFO] року. Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER] батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих за № 899 від 10.05.1950 року батькові позивача [PERSON] було відведено земельну ділянку по [ADDRESS]) для індивідуального жилого будівництва. 19.05.1951 року було складено акт про відвід в натурі земельної ділянки для індивідуального будівництва площею 600 кв.м. за вказаною адресою. 07 червня 1951 року між Районним житловим управлінням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих та [PERSON] був складений та нотаріально посвідчений договір, згідно з яким батькові позивача було передано у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва індивідуального жилого будинку по [ADDRESS] Управлінням головного архітектора 31.05.1951 року був затверджений проект для будівництва будинку на зазначеній земельній ділянці. На відведеній земельній ділянці [PERSON] побудував житловий будинок А-1, який складається з: приміщень 1-1,1-2 (коридори) площею 6,8 кв.м. та 4,3 кв.м; приміщень 1-3,1-4,1-5,1-6 (житлові) площею 14,6 кв.м., 7,9 кв.м., 10,1 кв.м., 8,1 кв.м.; 1-7 (ванна) площею 3,7 кв.м., 1-8 (кухня) площею 7,1 кв.м. Загальна площа будинку 62,6кв.м., а житлова площа- 40,7 кв.м. Крім будинку [PERSON] був побудований гараж В; погріб під В; вбиральня-душ Г; сарай Д; гараж Е; погріб під Е; оглядова яма під Е; навіс Ж; навіс 3; споруди та замощення №1-12,1. [PERSON] за життя був зареєстрований та проживав за адресою спірного домоволодіння. Але разом із тим, будинок не був зданий в експлуатацію і й відповідно батько позивача не зареєстрував своє право власності. 12 липня 1996 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів будинок з господарськими будівлями та спорудами позивачу. Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори О.Якубою, за реєстровим № 4-6651. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 27 липня 1998 року. Позивач [PERSON] станом на липень 1998 року (на день відкриття спадщини) проживав і був зареєстрований за адресою спірного домоволодіння, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, проживає у спірному домоволодінні і по теперішній час, здійснював його добудову та поліпшення умов проживання, про що свідчать відомості з технічного паспорту, домової книги. Як вбачається із матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] інших спадкоємців аніж позивач немає, в т.ч. і осіб, які б в силу ст. 535 ЦК Української РСР (в ред., що діяла станом на день відкриття спадщини) мали обов'язкову частку в спадщині. Позивач звернувся до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька, через відсутність державної реєстрації права власності на спірне домоволодіння [ADDRESS]. Як встановлено із наданої КП «ДМБТІ» ДОР довідки за №14915 від 08.12.2015 року, станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] відсутні відомості щодо реєстрації права власності на житловий будинок. Статтею 524 ЦК Української РСР (в ред., що діяла станом на день відкриття спадщини) передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Статтею 525 ЦК Української РСР (в ред., що діяла станом на день відкриття спадщини) встановлено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК Української РСР (в ред., що діяла станом на день відкриття спадщини) визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Статтею 527 ЦК Української РСР (в ред., що діяла станом на день відкриття спадщини) встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 534 ЦК Української РСР (в ред., що діяла станом на день відкриття спадщини) передбачені правила спадкоємства за заповітом. Зокрема кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, що діяла станом на день відкриття спадщини) передбачені дії, що свідчать про прийняття спадщини. Зокрема, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (п. 1 ч. 1). Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 2). У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, роз'яснено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, позивач дійсно є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] і фактично успадкував усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві за життя та не припинилися внаслідок його смерті, в т.ч. і права і обов'язки забудовника спірного домоволодіння, оскільки після смерті батька позивач продовжував добудовувати та поліпшувати будинок, де також проживав і був зареєстрований, а на теперішній час має наміри ввести будинок в експлуатацію як такий, що повністю завершений будівництвом та зареєструвати на це нерухоме майно своє право власності. Факт належності батькові позивача прав та обов'язків забудовника спірного домоволодіння підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Із матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] не вбачається, щоб складений ним заповіт скасовувався та змінювався. У зв'язку з вищевикладеним, судом встановлено, що [PERSON] дійсно належали за життя права та обов'язки забудовника житлового будинку, які в порядку спадкування за заповітом переходять до його спадкоємця - позивача. Таким чином, суд вважає обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленими і доведеними.

Outcome: approved