Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача сплачені кошти, посилаючись на те, що 09.08.2012 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір, яким сторони зобов'язались з'явитися до нотаріуса та підписати договір купівлі-продажу квартири № 46, що розташована по вул. Зоологічна, 6 В, в м. Києві. Вартість квартири була визначена зазначеним договором та в день його підписання позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 40400 грн. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 13.01.2015 року попередній договір від 09.08.2012 року було визнано недійсним. Рішення щодо застосування наслідків недійсності договору ухвалено не було. У зв'язку з вищезазначеним позивач просить суд застосувати наслідки недійсності попереднього договору, шляхом стягнення з відповідача на його користь коштів в сумі 40400 грн., стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 12500 грн. та судовий збір в сумі 529,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив письмову заяву у якій просив розглядати справу у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] завдаток у розмірі 40400 грн., а відповідач зобов'язався до 25 вересня 2012 року укласти з ним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до умов п. 3.2 попереднього договору продавець (відповідач) отримав від покупця (позивача) завдаток в сумі 40400 грн. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 13.01.2015 року попередній договір від 09.08.2012 року було визнано недійсним у зв'язку з його нікчемністю (а.с. 20-21). З тексту вказаного рішення вбачається, що питання про застосування наслідків недійсності зазначеного договору судом не розглядалось. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом ст.216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до ст.11 ЦПК України. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Відповідно до п.п.5,10 вказаної Постанови вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Враховуючи, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 13.01.2015 року, попередній договір від 09.08.2012 року було визнано недійсним у зв'язку з його нікчемністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та слід застосувати наслідки недійсності вказаного договору, стягнувши з відповідача на користь позивача сплачені за договором кошти в сумі 40400 грн. Відповідно п. 2 ч. 3 до ст. 79 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Позивач 01.07.2014 року уклав з [PERSON] договір про надання правової допомоги, згідно якого замовник зобов'язується сплатити виконавцю винагороду в розмірі 12500 грн., 1 година робочого часу виконавця коштує 500,00 грн. (а.с. 7-9). Згідно квитанції до прибуткового касового ордера [PERSON] сплатив за юридичні послуги 12500 грн. (а.с. 11). Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.2.2011 року № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. До матеріалів справи позивачем не надано розрахунку погодинної оплати послуг правової допомоги, тому вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. Позивач сплатив за при подачі позову до суду судовий збір в сумі 529,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial