Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що вказана квартира належить [PERSON] (далі - позивач), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 червня 1997 року. Відповідач зареєстрована в квартирі з 07 квітня 1998 року, однак в квартирі не проживає, не приймає участі в обслуговуванні квартири, з місця реєстрації не знялася, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позовну заяву задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги є незаконними та необґрунтованими, у зв'язку з чим вони не підлягають задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17 червня 1997 року. Згідно Довідки форми №3 від 09 жовтня 2013 року, на даний час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як пояснив позивач у судовому засіданні, з 2003 року в квартирі відповідач не проживає, своїх речей там не зберігає, не приймає участі в обслуговуванні квартири. Факт не проживання в квартирі відповідача підтверджується актом, виданим КП ЖЕК «Лук'янівка» від 19 жовтня 2010 року, засвідчений [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також довідкою КП ЖЕК «Лук'янівка» № 1453 від 08 жовтня 2013 року. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч. 3 ст. 156 ЖК України, співвласник повинен приймати участь у витратах по утриманню будинку, прилеглої території, сплачувати за інші комунальні послуги. За ч. 1 ст. 316 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Так, судом встановлено, що відповідач дійсно не проживає в [ADDRESS]. Проте, станом на день звернення позивача до суду, [PERSON] є неповнолітньою. У відповідності до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, державою-учасницею якої є Україна, держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено право дитини на житло, а саме вказано, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Отже, чинним законодавством України передбачено, що держава має забезпечувати та захищати права дитини, зокрема, їх право на житло. Враховуючи, що на день звернення до суду з позовом відповідач є неповнолітньою особою, суд вважає, що позовні вимоги є незаконним та необґрунтованими, а позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed