Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду\~ з позовом\~в якому просить суд визнати недійсним [PERSON] оренди земельної ділянки без номеру та дати, укладений між [PERSON] та ТОВ «СТОВ «Авангард» та скасувати його державну реєстрацію. Свої позовні позивач обгрунтовує тим, що його батькові на праві власності належить земельна ділянка, яка на підставі Договору оренди земельної ділянки, ніби то була передана в оренду ТОВ «СТОВ «Авангард», яку він передав згідно Акту приймання-передачі. Проте повивач вказує на те, що [PERSON] не міг підписати вказаний договір, у зв»язку із тим, що 21 квітня 2015 року він помер, а ТОВ «СТОВ «Авангард» було створено лише 07 травня 2015 року. В судовому засіданні позивач підтримав, пред»явлений позов і просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Відповідачі були належним чином повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи, проте своїх представників до суду не направили, участь у справі є процесуальним правом відповідача (ст. 27 ЦПК України), а згідно за ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів (повідомлення про судове засідання є елементом змагальності та обовязком суду), тому, на думку суду, неявка відповідача в судове засідання та неповідомлення ним про причини своєї неявки свідчить проте, що відповідач розпорядився своїми процесуальними правами шляхом не брати участь у судовому засіданні та не користуватися наданими йому процесуальними правами (передбаченими ст.ст. 11, 27, 31, 60, 128, 131, 158, 168 ЦПК України). [PERSON] ст. 224 ЦПК України суд, зі згоди представника позивача, проводить\~\~ заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] «Орендодавцем» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТОВ «Аванград» в особі директора [PERSON] [PERSON] оренди земельної ділянки, предметом договору якого є земельна ділянка, сільськогосподарського призначення № 34, згідно кадастрового плану (план-схеми), загальною площею 5,47 га., кадастровий номер: 3523181600:02:001:0034, строк дії якого становить 10 років та було проведено його державну реєстрацію, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 6-9, 14, 15). [PERSON] Державного акту від 01 листопада 2001 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 5,47 га, розташована на території Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1913 (а.с. 11). 21 квітня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть та копією актового запису про смерть (а.с. 12, 44, 45). Після смерті [PERSON], земельну ділянку № 34, площею 5,4699 га., кадастровий номер: 3523181600:02:001:0034, успадкувала його донька позивач у справі, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом та копією матеріалів спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] (а.с. 26, 46-70). [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОВ «Авангард» було зареєстровано, як юридичну особу утворену шляхом заснування 07 травня 2015 року (а.с. 108-110). Допитані в судовому свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що останній рік перед смертю [PERSON] був повністю паралізований, у зв»язку із чим він не міг самостійно пересуватися, рухати руками та спілкуватися. Відплвідно до ч.ч. 1, 2 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Стаття 80 ЦК України встановлює, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. [PERSON] ч. 4 ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Частина 1 ст. 89 ЦК України встановлює, що юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. [PERSON] ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. [PERSON] оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). \~ Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязку (ч. 1 ст. 626 ЦК України). За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормою ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. [PERSON] ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). [PERSON] ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. У п.п. 2, 8 Пстанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 визначено судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4,10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Позивач заперечував факт укладення її батьком [PERSON] Договору оренди земельної ділянки з ТОВ «СТОВ Авангард». Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то встановлена судом обставина, смерті орендодавця [PERSON] 21 квітня 2015 року, до моменту державної реєстрації і створення ТОВ «СТОВ Авангард» 07 травня 2015 року, свідчить про відсутність вільного волевиявлення [PERSON] на укладення договору та невідповідність її внутрішній волі. [PERSON] статті 2 Закону України № 1952-IV від 1 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. [PERSON] ст. 17 Закону України «Про оренду землі» обєкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду судом встановлено, що оспорюваний [PERSON] оренди земельної ділянки, є правочином, який має дефект волі і волевиявлення його учасника орендодавця, порушує субєктивні права спадкоємця, як власника земельної ділянки (право власності, право свободи договору), а тому порушене право підлягає захисту у спосіб вказаний у передбачений законом, ст.ст. 215, 216 ЦК України, із скасуванням державної реєстації такого правочину, яка не може вважатися законною і свідчити про офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення у ТОВ «СТОВ «Авангард» права оренди земельної ділянки. Встановлені судом обставини спростовують презумпцію правомірності правочину, встановлену ст. 204 ЦК України, в свою чергу відповідачем не надано доказів, які б спростовували докази надані позивачем. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд виходить з наступного. [PERSON] ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.\~ Позивачем було визначено 2-х (двох) відповідачів у справі: Товариство з обмеженою відповідальністю «СТОВ «Авангард» та Реєстраційну службу Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області, разом із тим остання не є окремою юридичною особою і діє у складі Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області. Суд вважає, що стягувати з Реєстраційної служби Маловисківського районного управління юстиції Кіровоградської області понесені судові витрати не є обгрунтованим, оскільки право позивача було порушене ТОВ «СТОВ «Авангард», яке надало [PERSON] для проведення державної реєстрації виникнення речового права оренди, і скасування державної реєстрація Договору оренди земельної ділянки є похідною вимогою, пов»язаною з недійсністю правочину, тому право позивача було порушене лише ТОВ «СТОВ «Авангард» з якого і необхідно стягнути судові витрати. Таким чином, з відповідача ТОВ «СТОВ «Авангард» на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, за розгляд позовної заяви, яка складається з 2-х (двох) самостійних позовних вимог немайнового характеру.\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved