Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши яку (а.с. 99-103), просить зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,06 га, що розташована в м. Біляївка по вул. Котовського, 59 Одеської області, визначити порядок користування земельними ділянками, які розташовані в м. Біляївка по вул. Котовського, 59, 59-а Одеської області, а також зобовязати відповідача демонтувати шляхом знесення частину будівлі площею 6 кв.м, яка знаходиться на території подвіря будинку № 59 по вул. Котовського в м. Біляївка Одеської області, поновити незаконно знесений паркан між земельними ділянками № 59 і 59-а по вул. Котовського в м. Біляївка Одеської області та зобовязати демонтувати встановлений паркан. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 2006 року відповідачу належав будинок і літня кухня площею 56,97 кв.м., які були розташовані на земельній ділянці, що знаходилася в користуванні відповідача, загальною площею 0,13 га в м. Біляївка по вул. Котовського, 59 Одеської області. Рішенням від 04 липня 2006 року Біляївська міська рада перевела будову літньої кухні в житловий будинок, з присвоєнням адреси вул. Котовського 59-а. Відтак відповідач став власником двох житлових будинків, розташованих на земельній ділянці площею 0,13 га, яка надана йому в користування за зазначеною вище адресою, державний акт на вказану земельну ділянку відсутній. 15.06.2007 року на підставі договору купівлі-продажу він придбав у відповідача житловий будинок з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,030 га, за адресою: м. Біляївка вул. Котовського, 59 Одеської області. Перед складанням вищевказаного договору вони домовилися про те, що крім земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, відповідач передає йому своє право користування земельної ділянкою площею 0,030 га під городом, що складає загальною площею 0,060 га, яка необхідна для обслуговування житлового будинку. Але відповідач грубо порушив домовленість і скориставшись його відсутністю, захопив вказану земельну ділянку площею 0,030 га, поставив огорожу, перекрив доступ з його подвіря на цю земельну ділянку, якою він користувався, позбавив його користування присадибною земельною ділянкою площею 0,030 га. Крім того, відповідач захопив 6 кв.м. земельної ділянки, яка знаходиться під його будинком, добудувавши свій житловий будинок, а потім відповідач зніс паркан, який розділяв його подвіря та відповідача. Оскільки відповідач відмовляється виконати умови їхньої домовленості і не дає згоду на передачу йому у власність вказаної земельної ділянки, позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у запереченні. Представник виконавчого комітету Біляївської міської ради у судовому засіданні просив вирішити спір на розсуд суду, при цьому пояснив, що відповідно до земельно-облікової книги за адресою: м. Біляївка вул. Зарічна, 59 числиться земельна ділянка площею 0,03 га, а за адресою: м. Біляївка вул. зарічна, 59а 0,10 га. Також пояснив, що звернення [PERSON] щодо припинення права користування земельною ділянкою за адресою: м. Біляївка вул. Зарічна, 59а до міської ради не надходило. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 12 квітня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач придбав житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: м. Біляївка вул. Котовського, 59 Одеської області, будинок складається в цілому з одного камяного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані під літерою «А», житловою площею 26,38 кв.м., загальною площею 56,97 кв.м., та надвірних споруд: «Б» - літня кухня, 1-4 огорожа, розташованих на неприватизованій земельній ділянці площею 0,13 га, що знаходиться в розпорядженні Біляївської міської ради Біляївського району Одеської області (а.с. 12). Рішенням виконкому Біляївської міської ради № 75 від 04.07.2006 року літня кухня цього домоволодіння була переведена в житловий будинок (а.с. 14). [PERSON] 15 червня 2007 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: м. Біляївка вул. Котовського, 59-А Одеської області (а.с. 63). 15 червня 2007 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: м. Біляївка вул. Котовського, 59 Одеської області та складається з одного житлового будинку, зазначеного на плані «А», житловою площею 26,38 кв.м., загальною площею 56,97 кв.м. та надвірних споруд: «Б» - літньої кухні, 1-4 огорожі, розташованих на земельній ділянці земель Біляївської міської ради Одеської області розміром 0,03 га (державний акт на право власності на землю не видавався) (а.с. 7). Згідно до ст. 120 ЗК України (в редакції станом на 27.04.2007 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Позивач за договором купівлі-продажу від 15 червня 2007 року набув право користування земельною ділянкою, яка складає 0,03 га, на якій розташований житловий будинок з надвірними спорудами. Між сторонами інших, ніж 15 червня 2007 року, угод у передбаченому законом порядку не укладалося. Доводи позивача про те, що між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач продав йому земельну ділянку такою ж площею 0,03 га, про що свідчить розписка (а.с. 11), а тому він відповідно набув право користування ще на земельну ділянку такою площею - 0,03 га не ґрунтуються на законі, оскільки він придбав не частину житлового будинку, а окремий житловий будинок, розмір земельної ділянки при його купівлі-продажу визначено в договорі купівлі-продажу, відповідачем ніяких угод стосовно передачі позивачу додатково в користування 0,03 га земельної ділянки не укладалось, ця частина земельної ділянки у нього не вилучалась і рішення про надання позивачу в користування цієї частини земельної ділянки виконкомом Біляївської міської ради не приймалось. Ці обставини, окрім іншого, встановлені рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29 липня 2010 року (а.с. 51-53), а тому, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином не можуть бути задоволені вимоги позивача щодо усунення перешкод в користуванні ним земельною ділянкою площею 0,06 га. 16.04.2009 року Біляївською міською радою був складений акт, де пропонувався варіант розділу земельної ділянки між сторонами, відповідно до якого [PERSON] пропонується передати земельну ділянку площею 0,030 га, а [PERSON] площею 0,095 га (а.с.16-17). Сторони не погоджуються з вказаним варіантом поділу. При цьому позивач вважає, що йому повинна бути надана земельна ділянка площею 0,06 га, і встановлені її межі, а відповідач не згоден в звязку з тим, що позивачу відійшло все подвіря, але при цьому з цих підстав з позовом до суду не звернувся. Відповідно до витягу з рішення сесії Біляївської міської ради № 101-7/VII від 23 березня 2016 року «Про перейменування вулиць, провулків, проспекту в м. Біляївка та с. Майори Біляївського району Одеської області» вулицю Котовського в м. Біляївка перейменовано на вулицю Зарічну (а.с. 98). З наявних в матеріалах справи квитанцій про прийняття податків та зборів (за сплату земельного податку), вбачається, що [PERSON] сплачує земельний податок за землю розміром 0,10 га за адресою: м. Біляївка вул. Котовського, 59-а (нова назва вул. Зарічна, 59-а) (а.с. 65-67). Відповідно до довідки Управління містобудування, землевпорядкування та комунального майна Біляївської міської ради № 435 від 16 серпня 2016 року за адресою: м. Біляївка вул. Зарічна, 59 числиться земельна ділянка площею 0,03 га, а за адресою: м. Біляївка вул. Зарічна, 59-а 0,10 га, від [PERSON] звернення щодо припинення користування земельною ділянкою за адресою: м. Біляївка вул. Зарічна, 59-а не надходило (а.с. 83). Згідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.ст.125-126 ЗК України\~право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності\~\~чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Таким документом є Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що\~\~відповідачеві не була передана у приватну власність земельна ділянка, розташована за адресою:\~\~м. Біляївка вул. Котовського, 59-а, державний акт на право власності на земельну ділянку не отримував. Таким чином, на час пред'явлення позову\~\~відповідач має право лише на вільне користування вказаною земельною ділянкою. Крім того, позивач не надав докази щодо\~\~визначення меж цієї ділянки в натурі та встановлення твердих меж, а тому його доводи щодо самовільного зайняття відповідачем його земельної ділянки є безпідставними. Він також не надав докази про те, яку площу складає самовільно зайнята відповідачем земельна ділянка, які параметри має частина будівлі, параметри паркану, який на думку позивача підлягає знесенню, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про зобовязання відповідача демонтувати шляхом знесення частини будівлі площею 6 кв.м., яка знаходиться на території подвіря будинку № 59 по вул. Котовського в м. Біляївка Одеської області; поновлення незаконно знесеного паркану між земельними ділянками № 59 і 59-а по вул. Котовського в м. Біляївка Одеської області; зобовязання демонтувати встановлений паркан.

Outcome: dismissed