Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначив, що 14.06.2010 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач зобов`язався щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом та відсотками. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 18.07.2021 року має заборгованість в сумі 55870,19 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 16370,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту; 39500,19 грн. заборгованість за відсотками. Просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 55870,19 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. Відповідно до ч. 4\~ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до п.1 ч. 1\~ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Ухвалу суду від 11.10.2021 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.68,67) У визначений строк відповідач [PERSON] , подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що з моменту закінчення строку дії карти о 2014 р. вона не користувалась кредитними коштами. Відтак позивач звернувся до суду із пропущеним трирічний строк позовної давності. Просила суд застосувати строк позовної давності, у задоволенні позовних вимог відмовити, справу розглянути без її участі. В призначене судове засідання строни повідомлені належним чином, не з`явились, від представника позивача мається заява про розгляд справи без його участі. Відповідач також просила розглянути справу без її участі. Суд, дослідивши докази, дійшов висновку про таке. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України - \~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ч.1,\~3\~ст.\~82\~ЦПК України\~ обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом встановлено та не заперечувалось Відповідачем, що 14.06.2010 року, між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Позивач та нею укладено кредитний договір б/н, згідно якого Відповідач\~\~отримав кредитну картку на яку встановлено кредитний ліміт у розмірі 8000 грн. шляхом підписання «Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» із оформленням платіжної картки Gold, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.17). На підставі вказаної заяви Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Позивач свої обов`язки за договором виконав та надав Відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] у розмірі 8000 грн. (а.с. 15), шляхом передачі цієї картки 14.06.2010 року терміном дії до 06/14 р., що підтверджується особистим підписом Відповідача в заяві, довідкою про надання кредитних карток та про зміну умов кредитування(а.с. 16) та про що не заперечував Відповідач. Відповідач в своїх запереченях вказала, що користувалась наданим кредитним лімітом до закінчення строку дії картки. З довідки про видачу кредитних карток вбачається, що після закінчення строку дії карки №4149625301564744 (30.06.2014 р.) Відповідачу інші кредитні картки не видавались. Відповідно до чинного цивільного законодавства кредитний договір набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов ч.1ст. 638 ЦК України та істотними умовами кредитного договору є предмет, строк повернення та його ціна розмір процентів. Відповідно до дійсного змісту норм цивільного права, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК). За статтею 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач з посиланням на положення ч. 1ст.\~634\~ЦК України зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Однак з такими посиланнями позивача суд не може погодитись з наступних підстав. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 14.06.2010 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.06.2010 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємну частину спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача: - 39500,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в Постанові від 03 липня 2019 року, які є обов`язковими для виконання, оскільки відповідно ч. 5ст.\~13\~Закону України\~«Про судоустрій\~та статус\~суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з ч.1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі п.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14 та від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14 «відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». Суд дослідив виписку про рух коштів з якої вбачається, що Відповідач активно користувався вищевказаною карткою [NUMBER] здійснюючи платежі, розрахунки та поновлюючи рахунок, що підтверджується випискою по картковому рахунку до 28.06.2014 р. В подальшому відбувалось з боку банку лише списання нарахованих відсотків, пені, штрафів (а.с. 51-60). Таким чином, станом на 18.07.2021 року у Відповідача утворилася заборгованість за тілом кредиту в сумі 16370,00 грн. Відповідно до\~\~ст. 256 ЦК України\~\~\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.\~257, ст.\~260 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки про стягнення неустойки 1 рік. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими\~статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки прострочена заборгованість виникла о 2014 р., а позивач звернувся до суду із позовом у серпні 2021 р., тобто із пропущеним 3 річним строком позовної давності. Позивач про обставини поважності пропуску позовної давності не вказав. Суд, дослідивши Анкету - заяву про приєнання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку підписану Відповідачем 14.06.2010 року за яким була видана відповідачу кредина карка №4149625301564744 строк дії якої закінчився 06/14, констатує, що ця заява не містить умови пролонгації цього кредитного договору, а відповідно факту переривання строку давності звернення до суду. За вищевказаних обставин судом встановлено, що строк дії кредитного договору №б/н від 14.06.2010 року закінчився 30.06.2014 року, останні активні дії відповідача по погашенню кридети відбулися 22.03.2014 р. . Позивач про стягнення з Відповідача заборгованості по кредитному договору №б/н від 14.06.2010 року звернувся до суду із позовом 09.08.2021 року тобто з пропуском строку позовної давності для погашення заборгованості за договором, так як з дня закінчення строку дії картки (30.06.2014 р.) минуло понад три роки. Таким чином загальний строк позовної давності у позивача за вимогами по стягненню заборгованості по тілу кредиту в розмірі 16370,00 грн. сплив 30.06.2017 року, а із заявою про визнання поважними причини пропуску позовної давності позивач не звертався. Згідно із ч. ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1\~ст. 174 ЦПК України\~при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. З вищедосліджених доказів встановлено, що строк дії кредитного договору №б/н від 14.06.2010 р. сплив 30.06.2014 року. Отже, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом із позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту станом на 18.07.2021 року в розмірі 16370,00 грн., у зв`язку із чим слід відмовити у задоволенні позову в цій частині у зв`язку із спливом строку позовної давності на підставі ч.4\~ст.267 ЦК України. Інші документи додані сторонами до справи не спростовують встановлених судом обставин і не змінюють висновків суду. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed