Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування будинком № 6, який розташований у провулку Ушакова в місті Черкаси. В обґрунтування позову зазначено, що даний житловий будинок належить позивачу на праві приватної власності з 2004 року. З 2013 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі і проживали разом, під час шлюбу відповідачка зареєструвалася в його будинку, проте останнім часом сімейне життя в них не склалося і вже тривалий час відповідачка в цьому будинку не проживає та проживати не буде, оскільки 29.05.2017р. позивачем була подана до Придніпровського районного суду м. Черкаси позовна заява про розірвання шлюбу. Майже понад рік відповідачка проживає у своїх батьків, її особистих речей в будинку позивача не залишилось, у звязку з цим, позивач був вимушений звернутись до суду із відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Проте надав письмову заяву, в якій просив провести судове засідання за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував та просив задовольнити його вимоги в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Судовий виклик направлявся відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресату за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції за поштовим повідомленням, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Таким чином, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з'явилась у судові засідання 06.07.2017р. та 31.07.2017р. без поважних причин. Відповідно до ст.224 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Будинок №6 по провулку Ушакова в місті Черкаси належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 14.09.2004р. /а.с. 8/, зазначене також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 9/. З 14.06.2013р. сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі /а.с.7/. За час перебування у шлюбі відповідачка на правах члена сім'ї власника будинку набула право користування житловим приміщенням за адресою: пров. Ушакова, буд.6, м. Черкаси. На теперішній час в будинку фактично проживає лише позивач, а зареєстровано в ньому відповідачка та малолітня донька Єлизавета, 2013р.н., що підтверджується відповідною довідкою з місця проживання та про склад сімї, яка видана комітетом самоорганізації населення мікрорайону «Саборний» /а.с.10/. З 01.02.2016р. відповідачка припинила проживання в будинку позивача через погіршення відносин між сторонами. У зв'язку з цим відповідачка забрала всі свої речі і разом з дитиною більше не проживає в будинку позивача, а мешкає у своїх батьків. Зазначене підтверджується актом опитування сусідів від 16.03.2017р. /а.с. 11/. Оскільки відповідач фактично не проживає в будинку позивача без поважних причин, не виконує обовязків користувача житла і в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються главою 6 Житлового кодексу України (далі ЖК), главою 32 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Статтею 150 ЖК встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК члени сім'ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином відповідачка набула право користування будинком (пров. Ушакова, буд.6, м. Черкаси) як член сім'ї власника квартири. Частиною 2 статті 405 ЦК передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач понад рік не мешкає за зареєстрованою адресою проживання, а саме в будинку позивача, не користується цим житлом, не має в ньому своїх особистих речей і не виконує обовязків, передбачених ч.3 ст.156 ЖК. Натомість в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за цією адресою відповідачка не бажає, чим порушує право позивача, як власника майна, на користування цим майном у спосіб, передбачений законом. Згідно ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Зі змісту ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. справа №6-57цс11. Отже позивачем обраний належний спосіб захисту, який передбачений ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У пункті 39 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Враховуючи, що відповідачка відсутня протягом понад рік за місцем свого проживання, не користується житловим приміщенням без поважних причин, не виконує обовязки наймача житла, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання позивача про покладення судових витрат на нього. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved