Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], на підставі ст.405 ЦК України, у зв'язку з тим, що позивач придбав вказну квартиру на підставі договору-купівлі продажу від 03.06.2009р., а відповідач в супереч умов договору з реєстраційного обліку у вказаній квартирі так і не знявся. В судове засідання позивач та його представник не зявились, представником позивача подано заяву про розгляд справи безх їх участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належно за останнім відомим місцем проживання: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи, та вважається повідомленим у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Тому суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.06.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 5). На момент укладення договору в квартирі були зареєстровані [PERSON] (1928р.н.) та [PERSON] (1953 р.н.), який є сином останньої. Відповідно до п. 14 договору продавець гарантував, що звільнить спірну квартиру для вільного і безперешкодного користування покупцем та знімуться з реєстрації зареєстровані особи до 03.06.2014р. Як встановлено судом, [PERSON] з реєстраційного обліку у вказаній квартирі знята. Згідно з довідкою (форма -3), станом на 17.03.2017р., у квартирі [ADDRESS], окрім власника значиться зареєстрованим [PERSON], який відповідно до умов договору ще не знятий з обліку (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, з вищевикладеного вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 406 ЦК України визначено, що право користування чужим майном припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення такого права. Разом з тим, в силу вимог ст. 156 ЖК УРСР відповідач по справі не є членом сім'ї власника квартири - позивача по справі, оскільки не є членом подружжя позивача, його батьком, дитиною чи особами, що ведуть з позивачем спільне господарство та проживають як члени однієї сім'ї. Судом встановлено, що відповідач у справі не є членом сім'ї власника житла, був зареєстрований в даній квартирі колишнім власником, з моменту набуття права власності на спірну квартиру позивачем в ній непрожживає, не несе будь-яких витрат по її утриманню. Право користування відповідачем спірною квартирою було нерозривно пов'язано з правом власності колишнього власника житла, який надав дозвіл на його реєстрацію. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі, зокрема: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи зазначене, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS], з червня 2009 року, проте по теперішній час зареєстрований у ній, умови договору не виконав, позивач сплачує кошти за житлово-комунальні послуги за відповідача, чим порушуються його права як власника майна, тому суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судового збору у сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved