Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 137209,69 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 24.01.2011 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку» складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим станом на 29.02.2020 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 1 218 608,48 грн. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 137 290,69 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 862,29 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 24.01.2011 року по 30.07.2017 року в розмірі 125428,40 грн. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 25.05.2020 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 24.06.2020 року справу передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.07.2020 провадження по справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 27.07.2020 року представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості [PERSON] було внесено 25.04.2014 року, що вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 24.01.2011 року, а з позовом банк звернувся лише 20.03.2020 року, тобто з пропуском позовної давності. Заяв про пролонгацію дії кредитного договору (картки) [PERSON] не подавала. Крім того, в розрахунку заборгованості, позивач безпідставно нараховував проценти за користування кредитом [PERSON] у розмірі 34,80% річних за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року та 43,20% річних за період з 01.04.2015 року по 29.02.2020 року, в той час коли кредитним договором була передбачена річна процентна ставка 36%. Отже, позивачем неправомірно змінена процентна ставка за користування кредитом відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору. Банк не надав доказів ознайомлення позичальника (відповідача) з «Умовами та правилами надання банківських послуг», оскільки останні [PERSON] не підписані. Разом з відзивом, відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій просила застосувати до позову АК КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості позовну давність та в зв`язку з цим у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості [PERSON] було внесено 25.04.2014 року, що вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 24.01.2011 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 20.03.2020 року, тобто через 5 років 10 місяців з пропуском строку позовної давності. Представником позивача подано письмові пояснення, в якій останній зазначає, що на підставі заповненої відповідачем заяви Банк видав відповідачеві кредитні картки, при цьому строк дії останньої картки - 02/17. 24.01.2011року [PERSON] підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду». Вказана довідка містить наступну інформацію: базова процентна ставка в місяць становила 3,0%, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Також у довідці вказано порядок нарахування пені та розмір штрафів при порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань передбачених договором. Крім того, представником позивача зазначено, що в момент видачі кредитної картки діяла процентна ставка в розмірі 36% річних, проте в подальшому Банком був збільшений розмір процентної ставки. Доказів того, що збільшений розмір процентної ставки погоджувався сторонами суду не надано, а тому вірним буде стягнення заборгованості за процентами з розрахунку первісної процентної ставки 36 % річних. Станом на 31.03.2015року розмір процентів складав 9118,84грн. Зробивши розрахунок заборгованості за процентами в період з 01.04.2015 року по 29.02.2020року за первісною процентною ставкою - 36% річних були розраховані наступні суми. Заборгованість за тілом кредиту становить 11862,29 грн. За період з 01.04.2015року по 29.02.2020року минуло 1797 днів. Розмір процентів складає: 11862,29грн. *36% / 365 днів*1797 днів - 21024,53грн. Отже з відповідача підлягають стягненню проценти в загальному розмірі 30143,37 грн. Що стосується строку позовної давності, то представник позивача зазначає, що строк дії кредитного договору не погоджено, а тому кредитор має право вимоги його виконання в будь-який час, а тому строк позовної давності станом на день звернення до суду не настав. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 24.01.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку №б/н від 24.01.2011 року, згідно якого [PERSON] , отримала платіжну картку кредитка «Універсальна», із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку у розмірі 5000 грн. Відповідно до розрахунку, станом на 29.02.2020 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 1 218 608,48грн., яка складається з: 11 862,29грн. - заборгованості за тілом кредиту; 1 200 496,19грн. - заборгованості за нарахованими відсотками; 6 250,00грн. - нарахована пеня. Згідно уточненого розрахунку наданого представником позивача у поясненнях, заборгованість за нарахованими відсотками складає - 30143,37 грн Згідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбаченим Договором. Таким чином, суд вважає, що між позивачем та відповідачем склались кредитні правовідносини, оскільки відповідач підтвердив підписом в Заяві № б/н від 24.01.2011 року згоду на отримання комплексних банківських послуг, в тому числі на отримання банківської карти із встановленим кредитним лімітом. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З розрахунку заборгованості вбачається, що остання операція відповідачем щодо погашення заборгованості проведена 25.04.2014 року, після чого всі банківські операції по картці проводились виключно за ініціативою ПАТ «КБ «Приватбанк». Згідно умов кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна» строком погашення є 25 число місяця, наступного за звітним. В розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України позивач ПАТ КБ «Приватбанк» був обізнаний з 26.05.2014 року про порушення свого права, оскільки продовжував нарахування заборгованостей та неустойки за фактом невиконання відповідачем своїх обов`язків з повернення кредитних коштів. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові по справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 року, початок перебігу позовної давності пов`язаний виключно з моментом порушення стороною свого обов`язку, тобто нездійснення повернення кредитних коштів у встановлений договором строк. Таким чином питання строку дії кредитної карти відповідача не має правового значення, оскільки не пов`язане із строками виконання позивальником своїх зобов`язань. Якщо умовами договору встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, у постанові від 31.07.2019 року № 61-14148ск18. Таким чином, позивач пропустив встановлений ч. 1 ст. 257 ЦК України строк позовної давності, який почав свій перебіг в розумінні ст. 261 ЦК України з 26.05.2014 року, оскільки звернувся до суду тільки 20.03.2020 року. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд, приходить до висновку що, позов не підлягає задоволенню в силу приписів ст. 267 ЦК України у зв`язку із пропуском позивачем строків позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем. У відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2102,00грн. понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed