Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позивач посилався на те, що є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказав, що відповідно до довідки Форми №3 у вказаній квартирі зареєстровані: позивач - [PERSON], чоловік позивача - [PERSON] та [PERSON] Позивачем зазначено, що [PERSON] зареєстрована у вказаній вище квартирі з 03.07.2012 р. Проте з дати реєстрації місця проживання в [ADDRESS], відповідач не проживає, так як разом із своїм чоловіком - [PERSON] та сином [PERSON] мешкають за іншою адресою. Позивач вказав, що станом на 28.12.2016 пройшло більше чотирьох років як відповідач не проживає у вказаній вище квартирі. Проте, відповідач відмовляється здійснити зняття з реєстрації місця проживання у вищезазначеній квартирі та припинити право користуватися квартирою [ADDRESS]. У зв'язку з наведеним вище позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла до суду заява, в якій він просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Виходячи з цього, суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується: договором купівлі-продажу від 06.06.1997, а також витягом про державну реєстрацію прав з КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна [NUMBER] від 20.06.2012. Згідно довідки форми №3 від 02.11.2016 за №4167, виданої комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району» ЖЕД №902 у вказаній квартирі зареєстровані: позивачка - власник особового рахунку, [PERSON], її чоловік - [PERSON], а також дружина сина (невістка) відповідач - [PERSON] Позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що відповідач [PERSON], вже близько 4 років не проживає у належній позивачці квартирі, а разом зі своїм чоловіком (сином позивачки) та сином (онуком позивачки) проживає за іншою адресою. За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивачів не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст.57- 58 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено,суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачену нею суму судового збору при зверненні до суду в розмірі 551,21 грн.

Outcome: approved