Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що приблизно в лютому 2013 року відповідач [PERSON] запропонував йому придбати належний йому на праві власності житловий будинок [ADDRESS] Бердянського району, з чим позивач погодився. Відповідач запропонував позивачу передати йому частину грошей за будинок в сумі 2000 доларів США, які були йому потрібні для оформлення кадастрового номеру земельної ділянки. 05.06.2013р. позивач передав відповідачу вказану суму грошей, про що відповідач власноручно склав відповідну розписку. Також відповідач запропонував позивачу укласти договір завдатку стосовно вказаної грошової суми, який і був укладений між сторонами 01.06.2013р. В подальшому відповідач просив позивача передати йому ще частину грошей, але оформляти договір купівлі-продажу досі не може за відсутністю кадастрового номеру на земельну ділянку. На вимогу повернути гроші відповів відмовою. Тому позивач звернувся до суду та в своєму позові просить зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 23660 грн., що еквівалентно 2000 доларам США, встановленим Національним банком України станом на 03.06.2014р., а також стягнути з нього витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позові, а також додав, що на час звернення до суду не бажає вже купувати вказаний будинок, оскільки не довіряє відповідачу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним в позові, вважає сплачену грошову суму в розмірі 2000 доларів США авансом, а не завдатком, оскільки договір купівлі-продажу будинку так і не був укладений. Просила позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що насправді отримав від позивача не 2000 доларів США, а 16000 грн., але написав розписку на отримання доларів США, оскільки є підприємцем та звик все переводити у валюту. Будинок продавати ніколи не відмовлявся і згоден це зробити навіть за довомлену суму в гривнях, без урахування інфляції, але це не хоче робити позивач. Тому завдаток він вважає таким, що не підлягає поверненню, просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що договір купівлі-продажу будинку між позивачем та відповідачем не був укладений з вини позивача, він не бажає його укладати і на час розгляду справи в суді, тому завдаток повинен лишитись у відповідача. Просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є знайомим відповідача, працює у нього. Під час одного з робочих днів бачив, як позивач передавав відповідачу якісь гроші у гривнях. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що працює в агентстві нерухомості, у зв'язку з цим знайома по роботі з відповідачем, знала, що той хотів продати будинок [ADDRESS] Бердянського району позивачу, який проживав там деякий час до того. В 2014 році за проханням відповідача приїжджала до цього будинку з метою підписання акту приймання-передачі цього будинку, але позивач від цього відмовився. Заслухавши пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог на підставі наступного. Згідно договору завдатку від 01.06.2013р. між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], предметом цього договору є домовленість сторін про купівлю-продаж до 01.06.2014р. будинку [ADDRESS] Бердянського району за 79900 грн., що еквівалентно 10000 доларам США, на підтвердження чого покупець передав, а продавець прийняв 15980 грн. завдатку, що на той момент складала 2000 доларів США. Згідно розписки від 05.06.2013р., відповідач [PERSON] отримав передоплату за продажу вказаного будинку в сумі 2000 доларів США. Під час розгляду справи сторони не заперечували факти укладання вказаного договору та написання вказаної розписки, тому суд вважає ці факти доведеними. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13.02.2013р. у справі №6-176цс12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана однією із сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Тому в даному випадку грошова сума в сумі, еквівалентній 2000 доларам США, передана позивачем відповідачу, не є завдатком, а є авансом, що підлягає поверненню позивачу. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тому в даному випадку не має суттєвого значення, в якій валюті була сплачена сума авансу, що підлягає поверненню. Оскільки і в договорі завдатку між сторонами, і в розписці вказаний еквівалент цієї суми по відношенню до долару США, то стягненню підлягає вказана сума у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. На підставі викладеного,

Outcome: approved