Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 25 липня 2014 року уклав шлюб з [PERSON] . Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачем. Спільне життя подружжя не склалося через подружню зраду відповідача. На даний час шлюбні відносини припинені і з липня 2019 року сторони проживають окремо. Спору щодо утримання та виховання дитини, а також спору про поділ майна на момент подачі позову немає. З огляду на рішуче бажання розірвати шлюб, примирення можливим не вбачає. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій на своїх вимогах наполягає, просив суд шлюб розірвати, розгляд справи провести без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій проти задоволення позову не заперечувала, просила після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2014 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Від спільного проживання мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Сторони однією сім`єю не проживають, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку із подружньою зрадою відповідача, що призвело до припинення шлюбних відносин. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідач надала клопотання про відновлення їй дошлюбного прізвища - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим до реєстрації шлюбу з позивачем.

Outcome: approved