Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір доручення - довіреність від 26.02.2014, посвідчена приватним нотаріусом КМНО Літвінчуком І.А. за №1503, що видана [PERSON] на ім'я [PERSON] та [PERSON] і визнати вказаний правочин договором купівлі-продажу майна, а саме договором купівлі-продажу автомобіля Hummer H3, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER]. А також просить визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного автомобіля №5946/2016/000394 від 03.08.2016 року, укладений між [PERSON] в особі [PERSON] та [PERSON] Ухвалою суду від 04 листопада 2016 року накладено арешт на автомобіль «Hummer», чорного кольору, 2007 року випуску, кузов [NUMBER] який на праві власності належить [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (державний номер [NUMBER] при реєстрації за попереднім власником [PERSON]). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з заявою про зустрічне забезпечення позову, а саме просить зобов'язати позивача протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про зустрічне забезпечення внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 158400,00 грн. або надати майно, вартістю не менше 158400,00 грн., та докази, які підтверджують таку вартість для накладення на нього арешту з метою зустрічного забезпечення. Свої вимоги мотивує тим, що тривале забезпечення позову завдає збитків [PERSON] через поступове зменшення вартості вказаного автомобіля протягом останніх 14 місяців. Відповідач [PERSON] мала намір у жовтні 2016 року продати автомобіль Hummer H3, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER], за суму, яка еквівалентна 25500 доларам США. Однак, в даний час вартість автомобіля такої марки з таким роком випуску, складає 20000 доларів США. Отже, розмір збитку відповідача складає 5500 доларів США, що станом на 22.01.2018 складає 158400,00 грн. У судове засідання учасники справи не з'явились. Вивчивши матеріали заяви, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Отже, питання щодо зустрічного забезпечення є правом, а не обов'язком суду. Відповідно до ч. 5 ст. 154 ЦПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову. Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Підстав для обов'язкового застосовування зустрічного забезпечення, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України у вказаній справі немає. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви. З викладеного,

Outcome: dismissed