Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є спадкоємцем майна його матері [PERSON], яка померла 17.11.2012р. Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, у вигляді земельної ділянки площею 9,0м2, яка належала померлій на праві спільної сумісної власності з відповідачем [PERSON]. Через невизначення розміру частки померлої в такому майні нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно. Тож в позові позивач просить визначити, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 9,0 м2 становила 1/2 частину. Сторони в судове засідання не зявились, причину неявки не повідомили. Від представника позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, надійшла заява, в якій він зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі і просить розглянути цивільну справу без участі сторони позивача. Відповідач також надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи сторони визнають і вони підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а тому у суду не виникає сумнівів щодо їх достовірності. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 17.11.2012р. померла [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 29/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться за адресою: вул. Б. Хмельницького, 31, м. Черкаси та двох земельних ділянок розташованих за цією ж адресою з площею 0,0200га та площею 9,0м2. Позивач, як син померлої, прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті матері та отримав свідоцтва про право на спадщину на 29/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами та земельну ділянку площею 0,0200га. Постановою від 15.09.2016р. нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 9,0м2, через те, що частка померлої у спільному сумісному майні не визначена. Зазначена земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності померлій [PERSON] та відповідачу без визначення розміру часток. У зв'язку з тим, що не визначення часток у спільній сумісній власності на спірну земельну ділянку не дає можливості позивачу як спадкоємцю реалізувати своє право на спадкування, він звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож спір виник з правовідносин про право власності та спадкування і регулюється Цивільним кодексом України (далі ЦК). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України). Відповідно до положень ст.11 ЦПК України цивільне судочинство ґрунтується на принципі диспозитивності, відповідно до якого сторони розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на характер спірних відносин, зміст позовних вимог, враховуючи положення ст.ст.3, 368, 372, 1218, 1225, 1226, 1297 ЦК, ст.86 Земельного кодексу України визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання представника позивача про відсутність необхідності відшкодування позивачеві понесених судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved