Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб укладений з відповідачкою. При цьому позивач посилається на те, що 05 жовтня 2002 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Спільне життя сторін не склалося, у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різні погляди на життя та сім`ю. Фактичні шлюбні відносини сторони припинили та проживають окремо, спільне господарство не ведуть з 2007 року. Позивач зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення повідомлявся належним чином, згідно поданої до суду заяви, просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 жовтня 2002 року Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис №395 (що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №26846, видане Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 05 жовтня 2004 року). Від шлюбу сторони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. В матеріалах справи міститься письмова нотаріально посвідчена заява відповідачки відповідно до якої вона просить розірвати шлюб з позивачем та провести державну реєстрацію розірвання шлюбу у її відсутності. Таким чином, судом встановлено, що сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо з 2007 року. Суд вважає, що оскільки сім'я фактично розпалась та існує формально, надання строку для примирення є безпідставним. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим.

Outcome: approved