Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним контракт про надання послуг № 1000085 від 13.01.2010 року, що був укладений між ним та ПАТ «Філдес Україна», та стягнути з відповідача на його користь сплачені грошові кошти в сумі 78 537,99 грн., а також моральну шкоду в сумі 5 000 грн. На підтвердження своїх вимог вказував, що 13.01.2010 року він уклав з АТ «Філдес Україна» контракт №1000085 про надання послуг, за умовами якого він прийняв на себе обов'язок сплатити АТ «Філдес Україна» грошові кошти відповідно до порядку і в розмірі визначеному вказаним контрактом, а АТ «Філдес Україна» в свою чергу мало надати йому автомобіль Gееlу СК-2. Виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що клієнтсплачує передбачені контрактом кошти, а ПАТ «Філдес Україна» формує групи клієнтів,за рахунок чистих внесків ПАТ «Філдес Україна», яким здійснюється придбання автомобіля. Відповідно до умов контракту з часу його укладення і до 31.05.2013 року він здійснив внесків на загальну суму 78 537,99 грн., однак до цього часу автомобіль, визначений ідентифікатором контракту, не отримав. На неодноразові звернення до відповідача, окрім обіцянок, що мені в майбутньому буде надано відповідний автомобіль, жодної відповіді не отримав. Позивач вважає, його ошукали, договір не відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якою заборонена нечесна підприємницька діяльність, яка вводить споживача в оману, зокрема така, як утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, містить дисбаланс між правами та обов'язками сторін. Своїми діями відповідач завдав йому моральної шкоди. Він почуває себе ошуканим, оскільки сплатив великі кошти та не отримав автомобіль. Дружина вважає, що це є його прямою виною, відносини в сім'ї стали напруженими. Погіршилися стосунки і з друзями та знайомими, оскільки кошти для останнього внеску 26 000 грн. він позичив у [PERSON], які не може наразі вчасно повернути. Невиконання відповідачем своїх зобов'язань не дало йому змоги влаштуватись на роботу, яку йому пропонували за умови наявності власного автомобіля. Тому наразі він змушений відшуковувати додаткові джерела доходів для утримання сім'ї та повернення взятих у борг коштів, що негативно впливає на його моральний стан та викликає постійну тривогу за майбутнє, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Позивач у судове засідання не прибув, подавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримував у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомляв, заперечень, пояснень чи заяв по даній справі на адресу суду не надсилав. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 13.01.2010 року між [PERSON] та ПАТ «Філдес Україна» був укладений контракт № 1000085 про надання послуг, предметом якого є надання [PERSON] послуг з адміністрування системи з метою придбання автомобіля Gееlу СК-2. В Індетифікаторі контракту, який є невід'ємною частиною контракту, про що вказано в статті 24, а), вказана ціна базової моделі автомобіля - 59 900 грн. Відповідно до договору та ідентифікатора контракту для вступу в групу системи [PERSON] зобов'язаний сплатити вступний внесок в розмірі 2 156,40 грн. (ст. 3 п. «г») та до 10 числа кожного місяця вносити щомісячний чистий внесок в розмірі 1 667 грн. (ст. 7 п. «б»), а також адміністративні витрати й страховий внесок (ст. 7 п. «д»). Відповідно до п. «в» ст. 7 сукупність чистих внесків, отриманих у поточному місяці від групи, направляється на придбання продукту для клієнтів системи, що входять в дану групу. Згідно з п. «з» ст. 9 клієнт системи, що отримує право на визнання автомобіля, повинен внести запропоновану суму протягом 2-х робочих днів з моменту отримання від Адміністратора системи повідомлення про визнання за ним автомобіля. ПАТ «Філдес Україна» направив [PERSON] телеграму, в якій повідомляв, що згідно з результатами Акта визнання від 25.05.2013 року йому визначено автомобіль і він зобов'язаний сплатити запропоновану суму протягом 2-х банківських днів з моменту повідомлення його про визнання (а.с. 15). Відповідно до контракту визнання - це підтвердження права на одержання автомобіля. Відповідач здійснив необхідну проплату в розмірі 26 687,43 грн. Всього [PERSON] сплачено на користь ПАТ «Філдес Україна» 78 537,99 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Таким чином, позивач сумлінно виконував взяті на себе зобов'язання по Договору. П. «в» ст. 24 передбачене обов'язковість виконання досудового порядку вирішення спорів. Позивач 05.02.2014 року направив на адресу ПАТ «Філдес Україна» заяву про виконання зобов'язань по контракту та надання автомобіля (а.с. 13), яка отримана відповідачем 12.02.2014 року (а.с. 12). Відповіді не отримав. Ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч.1). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача (ч. 2), зокрема, надання можливості виконавцеві можливості не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем у разі відмови споживача виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від виконавця, у зв'язку з розірванням договору (п. 4 ч. 3). Перелік несправедливих умов у договорах із споживачем не є вичерпним (ч. 4). Положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. У разі, якщо споживач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, а суб'єкт підприємницької діяльності без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності відповідної системи, укладений між сторонами контракт не є контрактом про надання послуг. Суд приходить до висновку, що діяльність підприємця з реалізації такої системи є такою, що вводить споживача в оману. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року звернуто увагу на те, що зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим Законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право лише кредитна установа на підставі відповідної ліцензії. Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії) може бути визнано судом недійсним. В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення вимог, що встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. На підставі вимог ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Враховуючи, що [PERSON] сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, ПАТ «Філдес Україна» без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи, умови контракту є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, містить лише жорсткі обов'язки споживача послуг, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом відповідача, у вказаному договорі відсутні конкретні строки та порядок виконання відповідачем своїх обов'язків, а характер діяльності даного договору є недобросовісним і «пірамідальним», спірний договір суперечить вимогам цивільного законодавства та ЗУ «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку, що спірний договір порушує права позивача, а діяльність ТОВ «Авто Житло План» є такою, що вводить споживача даних послуг в оману. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимог підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від судового збору звільняються cпоживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Outcome: approved