Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати Дочірне підприємство «Кіровоградтепло» сплатити йому одноразову грошову допомогу при виході на пенсію в сумі 1200 грн. та зобов`язати Дочірне підприємство «Кіровоградтепло» сплатити йому завдану моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 26.04.2001 року він був прийнятий на роботу в КП «Теплоенргетик» на посаду машиніста екскаватора 5 розряду служби механізації та транспорту. [INFO] досяг пенсійного віку. При звільненні його не було повідомлено про нараховані суми, тому про одноразову допомргу у зв`язку з виходом на пенсію він не знав. При звільненні його з підприємства за власним бажанням у зв`язку з переходом на пенсію вихідна допомога йому не нараховувалась та не сплачувалась. Оскільки одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію входить до фонду заробітної плати та у зв`язку з тим, що він пропрацював на даному підприємстві більше 10 років на час виходу на пенсію, йому належить до виплати допомога в розмірі одного окладу відповідо до соціальних гарантій і пільг Колективного договору. При звільненні з роботи відповідач не виплатив йому одноразову грошову допомогу в зв`язку з виходом на пенсію відповідно до ст.38 КЗпП України в зв`язку зі звільненням за власним бажання у зв`язку з виходом на пенсію, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання свого представника не направили, повідомлені про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин і не подав відзив, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд згідно вимог ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 26.04.2001 року позивач був прийнятий на роботу в КП «Теплоенргетик» на посаду машиніста екскаватора 5 розряду служби механізації та транспорту, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] [INFO] [PERSON] досяг пенсійного віку та звільнився в зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки та копією пенсійного посвідченя Серії [NUMBER] . Станом на день звернення з даними позовом відповідач не нарахував та не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при виході на пенсію. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Статтею 9-1 КЗпП України визначено, що підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Відповідно до ч. 3 ст. 13 КЗпП України, колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Згідно п. 8.1 Колективного договору ДП «Теплоенергоцентраль» ТОВ «Висикі енергетичні технології» на 2006-2009 роки, передбачено, що у разі виходу на пенсію за віком, за віком на пільгових умовах або інвалідності, працівникам підприємства надається одноразова допомога в залежності від стажду роботи в галузі: до 10 років - 1 оклад, до 25 років - 1,5 окладу, понад 25 років - 2 окладу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» до складу заробітної плати входять також інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Зазначене свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Такий висновок висловлено також у постановах Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16 та від 06 грудня 2017 року у справі № 6-331цс17. Таким чином, одноразова виплата при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію входить до фонду оплати праці, тому звернення до суду із такими вимогами не обмежується будь-яким строком в силу частини другої статті 233 КЗпП України та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних права призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визнається законодавством. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Вищевикладена правова позиція відображена в постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року по справі № 6-788цс16. Факт порушення прав позивача у сфері трудових відносин було встановлено судом, що мотивовано у вказаному рішенні. Враховуючи викладене, виходячи з засад справедливості та розумності судового розгляду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Саме така сума буде справедливою та достатньою з огляду на всі вищевикладені обставини. Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позову, надані докази є достатніми та переконливими. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1921 грн.

Outcome: approved