Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.11.2008р. по в сумі 7058,45 грн., 3% річних в сумі 1246,89 грн., інфляційні витрати в сумі 1338,31 грн. та 243,60 грн. судового збору. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS], відповідно користуються послугами позивача і згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, однак відповідачі неналежним чином проводить оплату наданих послуг з оплати за спожитий природний газ, внаслідок чого у них утворилась заборгованість за період з листопада 2008 року по лютий 2011 року в сумі 7058 грн. 45 коп. На неодноразові попередження в добровільному порядку сплатити борг відповідачі не реагують, в зв'язку з чим просять стягнути суму заборгованості в судовому порядку. Крім того, просить стягнути з відповідачів 3 % річних в сумі 1246,89 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1338,31 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, додатково пояснивши, що строк позовної давності у даному випадку не пропущений, оскільки відповідачі частково оплачували надані послуги, від отримання таких не відмовлялись, фактично визнаючи заборгованість. Крім того, строк позовної давності переривався у зв»язку із пред»явленням вимог до відповідачів в судовому порядку у 2009р. та 2013р. Просить позов задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що вони неодноразово звертались до позивача із заявами про встановлення газового лічильника, оскільки нарахування за послуги газопостачання у декілька разів перевищували фактичний об'єм спожитого газу, однак у цьому їм було відмовлено. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 06.05.2010 року ВАТ «Львівгаз» було зобов'язано надати технічні умови на реконструкцію спільної газової мережі та виготовити технічну документацію відповідно до якої встановити газовий лічильник у їхній квартирі. 12.11.2013 року після встановлення у квартирі газового лічильника, оплату спожитого природного газу здійснюють щомісячно та в повному розмірі. Відтак, саме зволікання відповідача з виконанням рішення суду спричинило виникнення заборгованості. Крім того, просять врахувати, що позивачем пропущений строк позовної давності, у зв»язку із чим просять в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст.67 Житлового кодексу плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.68 цього ж Кодексу наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). На підставі п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006р. №45, діє з 02.02.2006р.), ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають в [ADDRESS], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію, виданою 28.05.2014 року ЛКП «Дністер» за № 1625. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09.04.2014 року заборгованість відповідачів за період з 01.11.2008 року по лютий 2011 року за спожитий природний газ становить 7058 грн. 45 коп. Відповідно до п.10 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 року № 2246 розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється починаючи з 1 січня 2007 р. за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання та/або видів (напрямів) споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, а у разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу. Враховуючи те, що плата за послуги газопостачання здійснена позивачем у відповідності до вказаних Правил, оскільки прилад обліку у спірний період в квартирі відповідачів був відсутній, суд приходить до висновку, що заборгованість яка утворилась підлягає стягненню солідарно із відповідачів. При цьому, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачами частково вносилась плата за надані послуги протягом спірного періоду, що свідчить про визнання ними боргу, а тому строк позовної давності переривався і не є пропущеним. Послуги відповідачами фактично отримувались, від їх надання відповідачі не відмовлялись. Крім того, відповідно до ч.2 цієї ж норми позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як стверджується матеріалами справи, позивач 07.04.2009р. звертався до Сихівського районного суду м.Львова із позовом про стягнення заборгованості за період з вересня 2006р. по 01.11.2008р., який було задоволено, крім того, 28.03.2013р. звертався із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості. Відтак, внаслідок пред»явлення позивачем вимог щодо частини заборгованості строк позовної давності переривався та не є пропущеним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - згідно зі звичаями ділового обороту або іншими вимогами, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі і за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів. Згідно представлено позивачем розрахунку, загальна сума 3% річних та інфляційних збитків по невиконанні грошового зобов'язання за спірний період з врахуванням встановленого індексу інфляції становить відповідно 1246,89 грн. та 1338,31 грн. Вказані розрахунки відповідачами не спростовані. Враховуючи те, що відповідачами було прострочено виконання грошового зобов'язання, з них підлягає стягненню солідарно заборгованість з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних в загальній сумі 9 643 грн. 65 коп. Підставність застосування ст.625 Цивільного кодексу України до відносин щодо невиконання споживачами зобов»язань по оплаті житлово-комунальних послуг висловлена і Верховним Судом України у постанові, прийнятій в результаті перегляду рішень в порядку п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, в цивільній справі № 6-59цс13 від 30.10.2013р.. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Крім цього, з відповідачів в користь держави слід солідарно стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі ст.11, 16, 509, 526, 625 Цивільного кодексу України ст.ст.67, 68 Житлового кодексу, ст.ст.13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та

Outcome: approved