Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач\~ звернувся\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ZRXRRX05480155\~від 02.07.2007\~року у\~розмірі 30780,57\~грн.\~та витрати\~по сплаті\~судового збору. В обгрунтування позову вказано, що 02.07.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 684,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом Проте, відповідач кредит не повернув, на даний час ухиляється від виконання зобовязань згідно умов договору, не погашає заборгованість. У звязку з чим, позивач змушений звернутись до суду. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача адвокат [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, вказав, що позовні вимоги відповідач не визнає та просив застосувати строки позовної давності. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.07.2007 року між сторонами укладено договір №ZRXRRX05480155 згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 684,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 4). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 623 ЦК України \~боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідач належним чином не виконав узяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором №б/н від 02.07.2007 року, наданого позивачем, станом на 13.12.2017 року заборгованість [PERSON] становить 30780,57 грн., з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом 0,0 грн., нараховані відсотки 6291,46 грн., комісія 101,53 грн., заборгованість за пенею 22445,65 грн., заборгованість по судовим штрафам 1941,93 грн. (а.с. 3). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~258\~ЦК України\~позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. У пунктах 91-93 Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою\~статті 261 ЦК України\~починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Поряд з\~викладеним,\~стаття 264\~ЦК України\~визначає,\~що перебіг\~позовної давності\~переривається вчиненням\~особою дії,\~що свідчить\~про визнання\~нею свого\~боргу або\~іншого обов'язку.\~Після переривання\~перебіг позовної\~давності починається\~заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частини 1, 3). Позивач звернувся до суду з позовом 02.01.2018 року, згідно виписки по рахунку [PERSON] за картковим рахунком №4149497824753067( а.с 73,82) протягом 2015 року та в останне 18.05.2015 року ( 474, 50 грн.) банком було здійснено автоматичне списання коштів з іншого рахунку відповідача (пенсійної картки), без його згоди, на погашення простроченої заборгованості за кредитом. Проаналізувавши викладене, оскільки [PERSON] із заявою про списання банком будь-яких сум з іношого його карткового рахунку на погашення заборгованості не звертався, не був повідомлений банком про списання коштів, таке списання банк зробив за власною ініціативою, тому зарахування грошової суми на погашення заборгованості за кредитом не може свідчити про визнання [PERSON] боргу в повному обсязі, та у розумінні ст. 264 ЦК України не є перериванням строку позовної давності. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором №б/н від 02.07.2007 року вбачається, що прострочена заборгованість за наданим кредитом (тілом кредита) утворилась 28.08.2007 року та саме цього моменту право позивача було порушене неналежним виконанням [PERSON] умов договору та розпочався перебіг строку позовної давності. Проте, судом встановлено, що з позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 27.12.2017 року (а.с. 18). Тобто, позивач звернувся до суду за захистом свої прав по закінченню строку позовної давності. Згідно частин 3, 4 ст. 267 ЦК України \~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають у звязку з пропуском строку позовної давності. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення судового збору з відповдіача - відсутні.

Outcome: dismissed