Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача , мотивуючи свої вимоги тією обставиною, що відповідно до укладеного договору № 005-11975-200508 від 20.05.2008 р. позивач відкрив відповідачу картковий рахунок, тобто надав кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, відповідно до вказаного договору банк відкрив держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн., та на день укладення кредитного договору встановлений ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн. 00 коп. Позивач вважає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивач умови угоди виконав, однак відповідач свої умови не виконав належним чином, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 1986 грн. 63 коп. станом на 29.11.2013 р., та складається з 456 грн. 47 коп. тіло кредиту , заборгованість за відсотками 583 грн. 28 коп., заборгованість за комісіями 946 грн. 88 коп., просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1986 грн. 63 коп., а також понесені судові витрати. Представник позивача надав суду заяву щодо слухання справи в його відсутність, згоден на заочний розгляд справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про день,час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутність в заочному порядку. Судом встановлено, що 20.05.2008 р. позивач та відповідач уклали кредитний договір № 005-11975-200508, відповідно до вказаного договору банк надає держателю Кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії, що передбачена п.1.3 кредитного Договору, відповідно до вказаного пункту банк відкриває Держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн., та на день укладення кредитного Договору встановлює ліміт Кредитної лінії на рахунку в сумі 3 000 грн. 00 коп. . Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Відповідно до ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як витікає з наданого розрахунку заборгованості по кредиту від 20.05.2008 р., заборгованість по кредиту , процентам та пені у відповідача стала виникати 28.11.2008 р., останній раз відповідач сплатив необхідні платежі по кредиту 31.08.2009 р., з вказаного часу відповідач жодної проплати не проводив, позивач звернувся до суду з позовом 08.01.2014 р., тобто після закінчення строку позовної давнини. Відповідно до ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною давністю. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України. Відповідно до п.7 ч.1 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ст.258 ЦК України позовна давнина строком в 1 рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до п.31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Таким чином, з часу виникнення заборгованості по кредиту, минув строк позовної давнини, у зв'язку з чим суд доходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed