Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказує, що відповідач є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], але в наслідок ухилення від виконання батьківських обов'язків створились умови, які шкодять інтересам дитини, є небезпечними для її життя, здоров'я і морального виховання. В зв'язку з чим просять суд постановити рішення про відібрання [PERSON], [INFO], від матері [PERSON], [INFO], не позбавляючи її батьківських прав, стягнути з [PERSON] на користь обласного Будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи, на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], 1/3 частину усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтувавши їх обставинами викладеними в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Прокурор в судовому засіданні висловив думку про задоволення позову, а саме, про відібрання малолітньої дитини у [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтв про народження виданого 03.12.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 595, батьками [PERSON], [INFO] записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Витягу № 00009799177 від 03.12.2011 року батько записаний згідно ч.1ст.135 Сімейного кодексу України. Відповідно до акту від 10.11.2011 року проведено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON], з якого вбачається, що дитина та мати мешкали у двокімнатній квартирі, санітарно- гігієничний стан житла незадовільний, в кімнатах брудно, немає опалення, у приміщенні мешкають тварини. Для виховання, розвитку та проживання дитини не створено належних умов. 10.11.2011 року відповідач влаштувала малолітнього [PERSON] до дитячого відділення КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня», про що свідчить акт від 29.11.2011 року № 657/22-5. 14.11.2011 року [PERSON] звернулася до виконкому Суворовської районної у м.Херсоні ради з заявою про влаштування дитини [PERSON], [INFO], до інтернатного закладу у зв'язку зі станом її здоров'я, про що свідчить наявна копія заяви в матеріалах справи. Відповідач має ІІ групу інвалідності з дитинства, перебуває на обліку у Херсонській міській психоневрологічній поліклініці, про що свідчить копія виписки із акту огляду МСЕК від 03.10.2011 року № 295. Згідно з рішенням виконавчого комітету Суворовської районної у м.Херсоні ради від 09.12.2011 р. № 309 [PERSON], [INFO], з 13.12.2011 року влаштовано до обласного Будинку дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи, в якому дитина перебуває до цього дня. Відповідно до листа №255 від 06.05.2014 р. відповідач відвідала сина у 2012 році: двічі у квітні, один раз у червні. У 2013 році: 5 лютого, 28 березня, 21 серпня та востаннє 25.12.2013 року. [PERSON] із заявою про повернення дитини для подальшого виховання у сім'ю до адміністрації закладу не зверталась, про що свідчить копія листа від 04.03.2014 року № 141. Відпвоідно до акту № 49 від 22.01.2013 року та вищезгаданих листів [PERSON]допомоги на утримання дитини не надавала, станом здоров'я та розвитком дитини не цікавилась. З 29.01.2014 року [PERSON] знаходилась на соціальному обслуговуванні в Херсонському міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, відповдіно до копії листа від 23.04.2014 року № 01-19/754. Фахівцями Центру з'ясовано, що приміщення, в якому мешкає відповідач непридатне для проживання, про що свідчить копія акту від 29.01.2014 р. № 9-е. Відповдіно до акту від 10.04.2014 року, вбачається, що під час останнього обстеження житла, двері квартири були відчинені, але [PERSON] вдома не було. Приміщення в занедбаному стані, вікна брудні, двері пошкоджені, не мають вхідного замка. Скрізь вікна та відчиненні двері видно, що в приміщенні безлад, брудно, речі розкидані, з вулиці відчувався сморід, який надходив з квартири. Сусіди пояснили, що [PERSON] приходить додому епізодично, місце перебування її невідомо. Під час відсутності [PERSON] в її приміщенні мешкають підозрілі особи, розпивають спиртні напої. Відповідно до висновку виконавчого комітету Суворвоської районної у м.Херсоні ради - органу опіки та піклування Суворовського району м.Херсона про доцільність відібрання дитини від матері, [PERSON], без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, бачається, що з [PERSON] проводились бесіди щодо належного виконання батьківських обов'язків. Відповідач висновку лікарсько-консультативної комісії про наявність хвороби, що перешкоджає виконанйю нею батьківських обов'язків, не надала. [PERSON] не створила необхідних умов для проживання, навчання, виховання малолітнього. Спосіб життя відповідача, її ставлення до виконання батьківських обов'язків, позбавляє дитину майбутнього, ставить під загрозу її життя, здоров'я і моральне виховання. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 170 СК України, відібрання дитини на підставі вказаного рішення є тимчасовим засобом захисту прав дитини, який в подальшому має бути закріплений рішенням суду про позбавлення батьківських прав чи про відібрання дитини, в іншому випадку дитини підлягає поверненню до батьків. На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку про можливість виправлення [PERSON], разом з тим повернення дитини матері можливе лише за умови, якщо перестануть існувати всі обставини, які стали підставою для її відібрання. Відібрання дитини у відповідачки без позбавлення її батьківських прав необхідне для визначення дитині, відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини , позбавленої батьківського піклування, влаштування її в сімейну форму виховання. Згідно вищевикладеного, суд вважає за необхідне відібрати малолітню дитину [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], без позбавлення її батьківських прав. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. З положень гл.15 СК України вбачається, що з позовом про стягнення аліментів може звернутися батько, мати, опікун або орган в якому перебуває дитина. Позивач не є опікуном або органом в якому перебуває дитина, також не наділений правом звернення з позовом в інтересах вказаних осіб, тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів є необґрунтованими, що не позбавляє права звернення до суду особам, чиї права порушуються. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial