Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на ім'я [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,2601 га, з кадастровим [NUMBER], та цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, серії [NUMBER] від 24.02.2009 року, і скасувати запис про його державну реєстрацію; скасувати рішення Великобугаївської сільської ради Васильківського району Київської області 7 сесії 5 скликання від 2.02.2007 року за № 117 про погодження проекту відведення та передачу [PERSON] у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки; визнання недійсним договору її дарування, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніковою О.О., на ім'я [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений судом належним чином. Представник іншого відповідача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, просив відмовити. Представник відповідача - Бугаївської сільської ради, вимоги позову не визнав, наполягаючи на їх безпідставності та необґрунтованості. Представник Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, при розгляді справи покладаються на розсуд суду (а.с.39). Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає встановив наступне. У відповідності до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ч.1 ст.13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України. Як вбачається з положень ст.14 Конституції України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, таким чином основним документом, який підтверджується право власності особи на земельну ділянку є відповідний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. За положеннями ч.1 ст.41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Як вбачається з положень ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Положеннями ст.16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. У відповідності до положень ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з положеннями ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Як вбачається з положень ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідно до витягу із протоколу № 1 зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Промінь» с. В. Бугаївка Васильківського району Київської області від 06.02.1991 року мені [PERSON] надано земельну ділянку розміром 0,12 га для забудови, 0,20 га для вирощування с/г продукції, по вулиці Горького (а.с.8). Згідно рішення виконкому Великобугаївської сільської ради народних депутатів с.Велика Бугаївка № 2 від 19 березня 1991 року, позивачеві було надано дозвіл на право побудови індивідуального житлового будинку та господарських будівель на власній присадибній ділянці згідно витягу з протоколу засідання правління колгоспу «Промінь» с. В. Бугаївка від 06.02.1991 року площею 0,12 га. під забудову, розташованій між сусідом [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). 19 березня 1991 року земельну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку площею 12 га було винесено в натурі земельну ділянку індивідуального забудовника про що був складений відповідний акт (а.с.10). Відповідно до витягу з протоколу засідання виконавчого комітету Великобугаївської сільської ради народних депутатів Васильківського району Київської області № 4 від 03 квітня 1992 року було закріплено за [PERSON] земельну ділянку розміром 0,32 га. та землевпоряднику установити межі між моєю земельною ділянкою та земельною ділянкою мого сусіда [PERSON] (а.с.12). З витягу з протоколу № 3 засідання виконавчого комітету Великобугаївської сільської ради народних депутатів Васильківського району Київської області від 24 березня 1995 року вбачається, що [PERSON] звернувся до виконавчого комітету Великобугаївської сільської ради народних депутатів Васильківського району, Київської області, з проханням розглянути питання про повернення йому земельної ділянки розміром 0,11 га, яка виділена мені протоколом № 4, від 03.04.1992 року, яку на даний час займає сусід [PERSON] (а.с.13). 15 квітня 2011 року Великобугаївська сільська рада Васильківського району Київської області прийняла рішення № 59 від 15.04.2011 року після розгляду листа Васильківської районної державної адміністрації, на дії землевпорядника Великобугаївської сільської ради щодо ігнорування рішення Васильківського районного суду від 18.10.2001 року та прохання демонтажу паркану, встановленого на спірній земельній ділянці, яким вирішено було зобов'язати суміжного землевласника [PERSON] демонтувати паркан, який проходить по землях запасу сільської ради та встановити його чітко по межі належній їй земельній ділянці по вулиці Шевченка № 29/2 та було зобов'язано [PERSON] в присутності представника сільської ради винести в натуру межі належної йому земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 29795966 від 20.11.2014 року земельна ділянка, за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2 га на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.17). Рішенням Васильківського районного суду Київської області від 18 жовтня 2001 року позов [PERSON] задоволено частково, зобов'язати [PERSON] не використовувати земельну ділянку розміром 60*20 м, надану для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS] не чинити перешкод в її використанні [PERSON], в решті позову відмовлено (а.с. 29). Згідно рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2004 року позов [PERSON] задоволено частково, зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, а саме не використовувати присадибну земельну ділянку розміром 39, 73*8, 29*40,5 м, надану для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку [PERSON] по [ADDRESS], в решті позову відмовити (а.с.30). Рішенням Великобугаївської сільської ради Васильківського району Київської області №117-7-5 від 02 лютого 2007 року, рішення сесії № 61-8-4 від 15.08.2003 року «Про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,51 га в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,26 га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS]» залишено без зміни, земельну ділянку розміром 0,04 га виявлену під час проведення інвентаризації землі, перевести до земель запасу Великобугаївської сільської ради (а.с.46). Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2010 року по справі № 2-573/2010 року зобов'язано [PERSON] та [PERSON] винести межі належної їм земельної ділянки в натуру відповідно до державних актів на право власності серії [NUMBER], кадастровий № [NUMBER], та серії [NUMBER], кадастровий № [NUMBER], в іншій частині позову відмовлено (а.с. 53-54). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 24 червня 2008 року, [PERSON] на підставі рішення Великобугаївської сільської ради 7 сесії 5 скликання від 02 лютого 2017 року є власником земельної ділянки площею 0,2601 г, розташованої [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства (а.с.55-56). З висновку експерта науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 7329/17-41 від 12.10.2017 року вбачається, що за результатами аналізу і обчислення наданих на дослідження координат поворотних точок (кутів) меж вищезазначених земельних ділянок та камеральної обробки проведених на місцевості топографо-геодезичних робіт щодо визначення фактичних меж земельних ділянок, було встановлено, що накладання меж земельної ділянки (відповідно до наданих координат поворотних точок) [PERSON], кадастровий [NUMBER], площею 0,2601 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS] на межі земельної ділянки (відповідно до наданих координат поворотних точок) [PERSON], площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS], площа накладення становить 0,0146 га. Накладання фактичних меж земельної ділянки (відповідно до проведених топографо-геодезичних робіт) [PERSON], кадастровий [NUMBER], площею 0,2601 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS] на межі земельної ділянки (відповідно до наданих координат поворотних точок) [PERSON], площею 0,12 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS], площа накладення становить 0,0137 га (а.с.155-163). При цьому, суд звертає увагу, що у відповідності до змісту мотивувальної частини експертного висновку (аркуш «10 з 11», зворотна сторона а.с.159), встановити загальну площу земельної ділянку позивача неможливо у зв'язку з невизначеністю частині її фактичних меж по відношенню до парканів інших суміжних земельних ділянок. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 24 лютого 2009 року [PERSON] передав [PERSON] безоплатно земельну ділянку (дарунок) за кадастровим номером [NUMBER], площею 0,2601 га, яка розташована в [ADDRESS] у власність. Таким чином, розглянувши подані сторонами докази та дослідивши матеріали, заслухавши пояснення сторін та представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та з урахуванням вимог чинного законодавства, суд вважає, що позивач намагається зареєструвати своє право власності на земельну ділянку шляхом накладення на вже приватизовану земельну ділянку, на що неодноразово отримував відмову, а тому, в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку недоведеністю та необґрунтованістю вимог. Порушень земельного законодавства з боку органу місцевого самоврядування та відповідачів під час розгляду справи не встановлено. Крім того, вимагаючи скасування рішення органу місцевого самоврядування про погодження проекту відведення та передачу [PERSON] у приватну власність спірної земельної ділянки, позивач не порушував питання скасування іншого рішення органу місцевого самоврядування щодо надання дозволу на розробку проекту землевпорядної документації за спірною адресою, що є свідченням невірно обраного способу захисту своїх прав та інтересів. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed