Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску 2007, визнати за позивачем право власності на Ѕ частку в автомобілі та визнати за відповідачем право власності на Ѕ частку в автомобілі. 27.12.2019 р. позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] автомобіль SUZUKI GRAND VITARA н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску 2007 та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля в розмірі 110 239 грн. 00 коп. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що в процесі підготовки до судового розгляду даної справи, представником позивача було подано адвокатський запит до Головного сервісного центру МВС, щодо надання інформації стосовно транспортних засобів, які зареєстровані на ім`я відповідача. 24 жовтня 2019 року було отримано відповідь Головного сервісного центру МВС №31/915аз на адвокатський запит, з якої вбачається, що автомобіль SUZUKI GRAND VITARA н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску 2007, 11.10.2019 року був відчужений відповідачем, і в той же день, на підставі договору купівлі-продажу №8046/2019/1715857 від 11.10.2019 року, зареєстрований на ім`я нового власника - [PERSON] . Відповідно до звіту про незалежну оцінку КТЗ, яким є автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, н.з. [NUMBER] , від 20.12.2019 р. ринкова вартість оспорюваного транспортного засобу становить 220 478 грн. 00 коп. У зв`язку із чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля в розмірі 110 239 грн. 00 коп. Відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем пропущений строк позовної давності. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 10.08.2012 р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис №226. (а.с.10) Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.10.2016 р. шлюб між сторонами розірвано.(а.с.11,12) В період шлюбу, а саме, 21.11.2012 р. сторони за спільні кошти придбали автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску 2007. 11.10.2019 р. спірний автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску 2007, був відчужений відповідачем [PERSON] і в той же день на підставі договору купівлі-продажу №8046/2019/1715857 від 11.10.2019 року, зареєстрований на ім`я нового власника - [PERSON] , про що свідчить відповідь Головного сервісного центру МВС. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві власності на майно, можливе лише за його згодою. Відповідно до п. 23 Постанови Пленума Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. З ст. 368 ЦК) (435-15 ), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 2 пп. «г» Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 1995 року за № 20 ( зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 р. за № 15) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ за позовами, зокрема про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно звіту про незалежну оцінку КТЗ, яким є автомобіль SUZUKI GRAND VITARA н.з. [NUMBER] , ринкова вартість оспорюваного транспортного засобу становить 220 478 грн. Даний доказ сторонами не заперечувався, ніяких доказів, які б спростовували викладені у ньому данні щодо вартості автомобіля, суду не надані. На підставі викладеного суд вважає за можливе визнати спірний автомобіль об`єктом спільної сумісної власності та враховуючи той факт, що автомобіль проданий і не перебуває вже у спільній власності сторін, слід присудити позивачу грошову компенсацію за належну йому Ѕ частину спірного автомобіля в сумі 110 239 грн. Щодо посилання відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки шлюб між сторонами було розірвано 19.10.2016 р., а позовну заяву подано 29.10.2019 р. суд встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Так як рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.10.2016 р. про розірвання шлюбу між сторонами набуло чинності 31.10.2016 р., то відповідно обчислення строку позовної давності починається саме з 31.10.2016 р. Крім того, як зазначив позивач в своїй заяві про зміну предмету позову, в процесі підготовки до судового розгляду даної справи, було подано адвокатський запит до Головного сервісного центру МВС щодо надання інформації стосовно транспортних засобів, які запеєстровані на імя відповідача [PERSON] 24.10.2019 р. було отримано відповідь з Головного сервісного центру МВС, з якої вбачається, що автомобіль SUZUKI GRAND VITARA, н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску 2007, 11.10.2019 р. був відчужений відповідачем [PERSON] і в той же день на підставі договору купівлі-продажу №8046/2019/1715857 від 11.10.2019 року, зареєстрований на ім`я нового власника - [PERSON] . Таким чином, позивач дізнався про порушення свого права лише 24.10.2019 р. коли отримав відповідь на вказаний запит, в зв`язку з чим і змінив позовні вимоги, і з цього часу слід вважати початок перебігу строку позовної давності. У зв`язку із чим, суд вважає, що посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved