Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.12.2012 року у розмірі 12422,11 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що відповідно до укладеного договору №б/н від 26.12.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3400.00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на отримання кредиту, оскільки ним підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку». У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.12.2017 року має заборгованість -12422.11 грн., яка складається з наступного: 640.98 грн. - заборгованість за кредитом; 9513.41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200.00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 567.72 грн. штраф (процентна складова). На час розгляду справи відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає. Отже, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, в банку виникла необхідність звернутись з позовною заявою до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав суду заяву, в якій позов підтримує та не заперечує проти заочного рішення у зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши представлені у справі докази, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.12.2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б\\н. Відповідно до договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки. З оглянутого в судовому засіданні розрахунку заборгованості до договору № б\\н від 26.12.2012 року вбачається, що станом на 31.12.2017 року має заборгованість - 12422.11 грн., яка складається з наступного: 640.98 грн. - заборгованість за кредитом; 9513.41 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200.00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 567.72 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту позовних вимог вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» також просить стягнути з відповідача штраф 500,00 грн. (фіксована частина) та штраф 567.72 грн. (процентна складова). Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов»язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення (правова позиція Верховного суду України викладена у постанові від 21.10.2015 р. справа № 6-2003цс15). Відповідно до ст. 141 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial