Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання доручення від 28 грудня 2007 року за реєстровим №6-1692 та договору купівлі-продажу від 11 лютого 2008 року недійсним. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у матеріалах справи. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, також в матеріалах справи міститься заперечення на позовну заяву від 24.12.2015 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи зі наступного. Як зазначає у своєму позові [PERSON], у 2015 році йому стало відомо, що згідно доручення, яке було видано ним на ім'я відповідачки [PERSON], 28 грудня 2007р. за реєстрованим №6-1692, та посвідчене державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори Абісовою Т.Ф. спірна земельна ділянка була відчужена стороннім особам, представником по дорученню [PERSON] Як встановлено судом, згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 11 лютого 2008 року, було відчужено належну земельну ділянку, що знаходиться на [ADDRESS] громадянці [PERSON]. Представником відповідачів у судовому засіданні не заперечується факт того, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, що знаходиться на [ADDRESS]. Так 11 лютого 2008 p., було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться на [ADDRESS]. Покупцем виступала [PERSON]. Як пояснив у судовому засіданні представник відповідачів, між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не існує спору про нерухоме майно, відповідачі на нього не претендують та сприймають [PERSON] як власника цього майна. Відповідачі пропонували та досі пропонують [PERSON] в нотаріальному порядку влаштувати це питання, як то шляхом укладення нових угод про відчуження майна або шляхом скасування у нотаріуса договорів купівлі-продажу, що оспорюються. Разом з тим, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Згідно ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Отже, за її відсутності у набувача майна за договором право власності виникнути не може. Відповідно до роз'яснення, викладеного у Постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). У відповідності до статей 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Фактично правовий режим щодо нерухомого майна змінений не був. [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він як жив, так і продовжує проживати у будиночку, який розташований на земельній ділянці, що знаходиться на [ADDRESS], частину якого здає в оренду будівельникам. Дані факти підтверджуються наступними доказами: договором оренди будинку від 20.10.2011р. №2011/11 та актом прийому-передачі нерухомого майна до вказаного Договору оренди . Договори, що оспорюються фактично знаходились і знаходяться у [PERSON], як і ключі від вказаної нерухомості. Згідно ст. 657 ЦК України Договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Останнього зроблено не було, оскільки оспорювані договори було вчинено без наміру створення правових наслідків (фіктивні договори), які обумовлювалися цим правочином, про що і Позивач і Відповідач були обізнані. А отже, [PERSON] не був позбавлений права володіння, користування та розпорядження на вказане нерухоме майно, оскільки згідно із відповідним Державним реєстром прав він досі значиться як його власник. Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. За таких обставин договір від 11.02.2008 купівлі-продажу земельної ділянки, що знаходиться на [ADDRESS] має бути визнаний судом недійсним із підстав його фіктивності, а не із підстав відсутності волі позивача під час видачі довіреності та під час укладення договору купівлі-продажу і коли позивач не усвідомлював значення своїх дій під час видачі довіреності та під час укладення договору купівлі-продажу, оскільки зазначені обставини позивачем у ході судового розгляду не доведені.

Outcome: approved