Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що між ним та [PERSON] 26.07.2007р. був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 18000доларів США (далі дол.). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором того ж дня між банком та відповідачами був укладений договір іпотеки, а між банком та [PERSON] договір поруки. Внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів позивач вимагає стягнути з відповідачів солідарно заборгованість в розмірі 7033,04дол. та 4118,60грн. Крім того, через порушення відповідачами умов іпотечного договору щодо страхування предмету іпотеки банк вимагає стягнути з відповідачів штраф в розмірі 9000грн. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву (а.с.42) про розгляд справи у її відсутність, в якій також зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.40, 41). Відповідно до ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 26.07.2007р. між позивачем та [PERSON] укладений кредитний договір №ФВСМП-09/07 (далі кредитний договір), за яким банк надав відповідачу кредит в розмірі 18000дол. (а.с.4-6). Кредит надавався на споживчі цілі зі строком повернення до 25.07.2019р. на наступних умовах: ✓процентна ставка за користування кредитом складає 12,5% річних (п.1.1 Договору); ✓кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок позичальника №2203660110464.840, що відкритий в ЧФ ПАТ АБ «Укргазбанк» (п.3.1.1); ✓повернення кредитних коштів має відбуватись шляхом здійснення щомісячних платежів в розмірі 125дол. на місяць до останнього числа місяця, в якому здійснюється оплата (п.3.3.1); ✓проценти за користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати щомісячно у строк не пізніше ніж в останній день поточного місяця, за який нараховуються проценти за термін фактичного користування грошовими коштами на протязі календарного місяця (п.3.3.2); ✓позичальник зобовязаний вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування іпотечного майна, зокрема вчасно сплачувати всі чергові страхові платежі, які забезпечують дію договору страхування на строк в межах якого позичальник виконає всі зобовязання за кредитним договором (п.3.3.10); ✓на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються за ставкою 13,5% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості (п.3.2.8); ✓за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 9% річних від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності (п.5.3). 08.06.2010р. між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, якою внесено зміни до кредитного договору, якими передбачено наявність таких додаткових умов: ✓банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобовязань по цьому договору, зокрема, у разі порушення строків сплати будь-яких платежів за цим договором, в тому числі сплати процентів, комісій, повного/часткового повернення кредиту та інших платежів, передбачених цим договором та договором іпотеки (пп.5 п.3.2.5); ✓позичальник зобовязаний надати до банку укладені договори страхування життя позичальника (або страхування від нещасного випадку) та договір страхування іпотечного майна, а також надати банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію страхового покриття за вказаними договорами страхування на строк не менший, ніж один рік (п.3.3.9); ✓позичальник зобовязаний не пізніше, ніж за три робочі дні до граничного строку внесення чергових страхових платежів, визначених договорами страхування, зазначеними у п.3.3.9 договору, сплачувати такі чергові страхові платежі та не пізніше, ніж за 1 робочий день до граничного строку сплати, визначеного договором страхування, надавати до банку підтвердження внесення страхового платежу (п.3.3.11). В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між позивачем та сторонами 26.07.2007р. був укладений договір іпотеки №ФВСМПДІ-09/07 (а.с.8-10). Предметом іпотеки є нерухоме майно квартира за адресою: вул. 30 років Перемоги, буд.28, квю4, м. Черкаси, яка належить відповідачам на праві спільної часткової власності Пунктом 2.1 зазначеного договору передбачено, що за домовленістю сторін вартість предмета іпотеки складає 300000грн. Пунктом 3.3.4 іпотечного договору передбачається, що іпотекодавці (відповідачі) зобовязані на період дійсного договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за свій рахунок на свою користь від ризиків пожежі та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування. Відповідно до п.4.2 цього договору за невиконання чи неналежне виконання п.п.3.3.1-3.3.10 договору іпотеки іпотекодавці зобовязані сплатити на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 3% від вартості квартири (що за даним договором складає 9000грн). Крім того, 26.07.2007р. між сторонами був укладений договір поруки №ФВСМПДП-09/07 (а.с.11), за яким [PERSON] зобовязалась нести солідарну відповідальність перед позивачем за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Зазначеним договором передбачається, що поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обємі, що і позичальник (п.1.3). 26.07.2007р. [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 18000дол., що підтверджується відповідним меморіальним ордером (а.с.20) та випискою з особового рахунку №2203660110464.840 (а.с.19). 11.03.2014р. [PERSON] був укладений договір добровільного страхування предмету іпотеки від 11.03.2014р. (а.с.45), за яким страховий платіж сплачений за період з 18.03.2014р. до 17.03.2015р.. Натомість в порушення вимог п.3.3.11 кредитного договору та п.3.3.4 договору іпотеки наступний страховий платіж був здійснений [PERSON] лише 24.03.2015р., тобто страховий платіж за період з 25.03.2015р. до 24.03.2016р., що свідчить про неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором. [PERSON] періодично допускав прострочення здійснення платежів на повернення кредитних коштів, а з червня 2015р. взагалі припинив здійснювати платежі, чим порушив умови кредитного договору та допустив прострочення повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом. Через прострочення виконання [PERSON] своїх зобовязань утворилась заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 22.02.2016р. складає 7033,04дол (за кредитом 6374,90дол, по процентах 658,14дол) та 153,36дол (пеня за несвоєчасне погашення кредиту 102,89дол, пеня за несвоєчасну сплату процентів 50,47дол) (а.с.15-18). За таких обставин позивач вимагає стягнути з відповідачів солідарно загальну суму заборгованості за кредитним договором та штраф за порушення умов страхування предмету іпотеки. Тож між сторонами існує спір, який виник з кредитних правовідносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, укладеним між сторонами кредитним договором передбачений обовязок позичальник повертати кредит шляхом здійснення щомісячних платежів з повернення самого кредиту (п.3.3.1 договору) та процентів за його користування (п.3.3.2 договору). Натомість [PERSON] допустив порушення свого зобовязання, оскільки неодноразово прострочував здійснення платежів, а з червня 2015р. взагалі припинив їх оплату. Тож вимога позивача про дострокове повернення кредиту та процентів за його використання ґрунтується на законі та передбачена умовами кредитного договору, а тому підлягає задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення заборгованості у валюті суд зауважує наступне. Згідно ч.1 ст.192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Натомість ст.533 ЦК передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. В позовній заяві позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та процентів за його користування у доларах США, а неустойки в гривні. Відповідно до розяснень, викладених у п.14 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 2 Закону України від 07.12.2000р. №2121-III «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет) операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління НБУ від 14.10.2004р. №483 (далі Положення). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Позивач має банківську ліцензію №123 від 19.11.2001р. (а.с.26) та дозвіл на здійснення валютних операцій із залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (а.с.27-28). За таких обставин використання іноземної грошової одиниці долар США за кредитним договором, укладеним між позивачем та [PERSON], як засобу платежу не суперечить національному законодавству. Отже, вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та процентами за його використання саме в іноземній валюті підлягають задоволенню. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10.02.2016р. по справі №6-1680цс15. Стосовно вимоги про стягнення неустойки. Згідно ст.611 ЦК зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК). Пунктом 5.3 кредитного договору передбачено право кредитора на отримання пені за прострочення строків повернення кредиту або процентів за користування ним. Договором іпотеки передбачений обовязок іпотекодавця сплатити іпотекодержателю штраф за невиконання або неналежне виконання п.п.3.3.1-3.3.10 кредитного договору (п.4.2 договору). Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. За таких обставин вимоги про стягнення пені за прострочення виконання зобовязання за кредитним договором в розмірі 153,36дол. та штрафу за порушення вимог страхування предмету іпотеки в розмірі 9000грн підлягають задоволенню. Позивач вимагає стягнути пеню в гривні за курсом НБУ станом на 22.02.2016р., тобто на момент виникнення вимоги та розрахунку заборгованості. Згідно повідомлення НБУ від 19.02.2016р. курс гривні до долара США станом на 22.02.2016р. складав 26,855762грн (а.с.29). За таких обставин, сума пені, що підлягає стягненню на користь позивача, складає 153,36дол., що еквівалентно 4118,60грн. Стосовно вимог про солідарний обов'язок відповідачів суд зауважує наступне. Згідно ст.541 ЦК солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. За договором поруки [PERSON] несе солідарну відповідальність разом з [PERSON] перед позивачем за зобовязаннями по кредитному договору. Отже вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, процентами та пені, що заявлені до відповідачів підлягають задоволенню. Щодо вимоги про солідарне стягнення з відповідачів штрафу в розмірі 9000грн, що ґрунтується на підставі п.4.2 договору іпотеки, суд зауважує, що умовами договору іпотеки прямо не передбачений солідарний обовязок іпотекодавців. Статтею 540 ЦК передбачається, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька боржників, кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. За таких обставин відповідачі несуть відповідальність в рівних частках з оплати штрафу позивачеві, тобто в розмірі по 4500грн з кожного. Таким чином в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 3029,94грн, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial