Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житлом - будинком [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 28.08.1980 року. В належному йому будинку зареєстровані: його дружина - [PERSON], дві доньки: [PERSON] і [PERSON], та зять: [PERSON]. В той же час, відповідач [PERSON], фактично з 2010 року по теперішній час в зазначеному будинку не проживає, так як переїхав на проживання в смт. Отинія, Коломийського р-ну, Івано-Франківської області, комунальні послуги не сплачує, його речей в будинку немає. Реєстрація в будинку даної особи, який там фактично не проживає, створює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні будинком, також виникають проблеми з оформленням субсидії. Посилаючись на ст. 391 ЦК України просить його вимоги задовольнити. В судове засідання сторони не з'явились. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, де позивач вказав, що позовні вимоги підтримує, а відповідач зазначив, що не заперечує проти задоволення позову, позовні вимоги визнає та просить справу розглянути у його відсутність. За таких обставин, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність сторін, постановивши рішення на підставі наявних матеріалів справи. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. [PERSON] згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 28.08.1980 року та акту прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом жилого будинку на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться у [ADDRESS] (а.с. 6-10). З матеріалів справи та з довідки про склад сім'ї вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований в даному будинку, як член сім'ї власника та дійсно з 2010 року вибув з будинку, останнє відоме місце його проживання смт. Отинія, Коломийський район, Івано-Франківська область. Таким чином, судом встановлено, що відповідач зареєстрований як член сім'ї у жилому будинку за вищевказаною адресою за згодою власника. Ця обставина перешкоджає позивачу вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним йому на праві приватної власності будинком, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач є членом сім'ї власника, але з 2010 року не проживає в будинку [ADDRESS], тобто понад один рік та не звертався до суду з заявою про усунення перешкод в користуванні цим жилим приміщенням, а подав заяву, що згоден з позовом, а відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням знайшли своє підтвердження. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України.

Outcome: approved