Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати розпорядження [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради № 93 від 15 лютого 2012 року «Про присвоєння нежилому приміщенню № 501 по Гагарінському плато 5/3, поштової адреси: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/4, визнати недійсними договори купівлі-продажу від 16.02.2017 року та від 17.02.2017 року, укладені між ТОВ «Управдом» та [PERSON], предметом яких є ? та ? частини відповідно нежилих приміщень підвалу загальною площею 1348,5 кв. м., розташовані у м. Одесі, пров. Гагарінське плато, будинок 5/4, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровані в реєстрі за №№ 363, 366, повернувши сторони у первісний стан та застосувавши наслідки недійсності правочину, передбаченого ч. 1 ст. 216 ЦК України та зобовязати ТОВ «Управдом» не перешкоджати позивачу у користуванні стояночним місцем № 203, загальною площею 17,7 кв. м., розташованого за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, будинок 5/3. В обґрунтування позову [PERSON] посилався на те, що він є власником нежитлових приміщень (номер-апартаменти з кухнею № 255) загальною площею 266,1 кв. м., які розташовані за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, будинок 5/3, що підтверджується Інформаційною довідкою № 52561525 від 03.02.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та законним власником стояночного місця № 203 загальною площею 17,7 кв. м. розташованого в паркінгу поблизу будинку Гагарінське плато, 5/3, що також підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.02.2017 року. За договорами купівлі-продажу по ? частині від 16.02.2017 та 17.02.2017 років ТОВ «Управдом» продало, а [PERSON] придбав нежилі приміщення, що знаходиться за адресою: місто Одеса, Гагарінське плато, будинок 5/4 під № 501, які складаються з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 1348,5 кв. м. З березня 2017 року [PERSON] розпочав реконструкцію паркінгу, повністю перекрив вїзд та виїзд, заблокувавши три автомобілі позивача. Представник відповідача [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради надав суду заперечення на позовну заяву, в яких просив суд залишити без задоволення позовні вимоги [PERSON], зазначивши, що надання та зміна адреси обєктів нерухомого майна проведена законно на підставі Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затверджений рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 809 від 28.07.2009 року та на підставі довідки про резервування адреси від 02.02.2012 № 339985/1 за заявою власника, а тому підстави про скасування розпорядження [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради № 93 від 15 лютого 2012 року «Про присвоєння нежилому приміщенню № 501 по Гагарінському плато 5/3, поштової адреси: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/4, відсутні. Представником ТОВ «Управдом» також були надані суду заперечення проти позову, в яких зазначено, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, оскільки право власності позивача на стояночне місце № 203, загальною площею 17,7 кв. м. від 15 лютого 2017\~року виникло у позивача за один день до підписання оскарженого ним договору, позивач не є співвласником обєкту нерухомості за адресою: місто Одеса, Гагарінське плато, будинок 5/4 під № 501, а тому товариство мало право відчужувати майно. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити із заявлених у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги вважає незаконними та такими, що ґрунтуються на підміні категорії «приватна власність» категорією «спільна часткова власність», просив суд у їх задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради позов не визнав, просив суд залишити позов без задоволення. Представник ТОВ «Управдом» вважав, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, просив суд у позові відмовити. В ході судового засідання було встановлено, що ТОВ «Управдом» належать на праві приватної власності нежилі приміщення № 501, які розташовані в м. Одесі по вул. Гагарінське плато за № 5/3. В цілому обєкт складається з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 1348,5 кв. м., відображених у технічному паспорті від 05.06.2007 року, зазначених як паркінг. Свідоцтво серії ЯЯЯ № 997850 про право власності на нежилі приміщення № 501 видано ТОВ «Управдом» виконавчим комітетом Одеської міської ради 03 липня 2007 року на підставі договору про інвестування від 01 вересня 2006 року № ПС/УП-01, додаткової угоди від 05 червня 2007 року та акту прийому-передачі. Відповідно витягу № 15223868 від 13.07.2007 КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвало право власності ТОВ «Управдом» на зазначені нежилі приміщення: номер запису 3458 в книзі 62неж-198, реєстраційний номер 19550531. В свою чергу, позивач є власником нежитлових приміщень (номер-апартаменти з кухнею № 255) загальною площею 266,1 кв. м., які розташовані за адресою: м. Одеса, Гагарінське плато, будинок 5/3, що підтверджується Інформаційною довідкою № 52561525 від 03.02.2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, позивач є власником стояночного місця № 203 загальною площею 17,7 кв. м. розташованого в паркінгу поблизу будинку Гагарінське плато, 5/3, що також підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.02.2017 року. 16 лютого 2017 року ТОВ «Управдом» продало, а [PERSON] купив ? частку у праві спільної часткової власності на нежилі приміщення, що знаходиться за адресою: місто Одеса, Гагарінське плато, будинок 5/4 під № 501, які складаються з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 1348,5 кв. м. Договір серії та номер 363 посвідчений 16.02.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Крім того, 17 лютого 2017 року ТОВ «Управдом» продало, а [PERSON] купив другу ? частку у праві спільної часткової власності на нежилі приміщення, що знаходиться за адресою: місто Одеса, Гагарінське плато, будинок 5/4 під № 501, які складаються з нежилих приміщень підвалу, загальною площею 1348,5 кв. м. Договір серії та номер 366 також посвідчений 17.02.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Зміна адреси відбулася на підставі розпорядження [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради № 93 від 15 лютого 2012 року «Про присвоєння нежилому приміщенню № 501 по Гагарінському плато 5/3, поштової адреси: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/4. Також судом встановлено, що за даними дубль ГІС за адресою м. Одеса, Гагарінське плато 5/4 знаходиться 3 поверхова адміністративна будівля в якій розташований Вірменський культурний центр, а Гагарінське плато 5/5 Вірменська церква. Ці обєкти знаходяться всередині будинку Гагарінське плато, 5/3. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає, що цивільний позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Стаття 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює наступне: правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається\~Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону; органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією\~і законами України, та керуються у своїй діяльності\~Конституцією\~і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. За вимогами п.5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає вимогам закону і порушує право власника визнається судом незаконним і скасовується. Відповідно до ч. 10 ст. 59 цього Закону, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності\~Конституції\~або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. [PERSON] районна адміністрація Одеської міської ради є органами місцевого самоврядування і, відповідно, їх діяльність має підпорядковуватись вимогам наведеної норми. Адресний реєстр міста Одеси це електронна база даних, яка містить відомості про адреси обєктів нерухомого майна, розташованих на території міста Одеси.\~ Держателем Адресного реєстру є юридичний департамент Одеської міської ради, який розробляє організаційні, методологічні принципи ведення Адресного реєстру та забезпечує його функціонування, координує діяльність виконавчих органів Одеської міської ради, комунальних підприємств, установ та організацій з питань ведення Адресного реєстру.\~Адміністратором Адресного реєстру є комунальне підприємство «Право», що має повний доступ до електронної бази даних і відповідає за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Адресному реєстрі, видає довідки з Адресного реєстру.\~Цим рішенням встановлено і порядок внесення відомостей про адреси до Адресного реєстру.\~Адреса вважається присвоєною з моменту її внесення до Реєстру адрес. Районні адміністрації протягом трьох робочих днів після видання розпорядження про надання або зміну адреси надсилають Держателю повідомлення, передбачене пунктом 3.9 цього Положення, з копією відповідного розпорядження.\~ Суд не приймає до уваги доводи представника [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради щодо законності розпорядження [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради № 93 від 15 лютого 2012 року «Про присвоєння нежилому приміщенню № 501 по Гагарінському плато 5/3, поштової адреси: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/4», так як вони суперечать наявним в матеріалах справи письмовим доказам, а саме: Положенню про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженому рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 № 809, вимогами якого не передбачено присвоєння одної адреси двом різним обєктам нерухомості. Резервування адреси можливо лише вільного номеру. Таким чином, суд зауважує, що наявність лише волевиявлення власника обєкта нерухомості на зміну адреси, не свідчить про законність прийнятого [PERSON] райадміністрацією розпорядження № 93 від 15.02.2012 року. Докази наявності внесення до електронного Реєстру присвоєної поштової адреси нежилому приміщенню № 501: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/4 в матеріалах справи відсутні. Суд також зазначає, що Відповідно до п. 1.1 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 809 від 28.07.2009 року (з наступними змінами та доповненнями) адресний реєстр міста Одеси (далі - Адресний реєстр) - це електронна база даних, яка містить відомості про адреси об'єктів нерухомого майна (далі - адреси), розташованих на території міста Одеси. Згідно п. 3.14 вказаного Положення до Адресного реєстру вносяться такі відомості: порядковий номер адреси; дані про адміністративний район у місті, у межах якого знаходиться адреса; дані про тип геоніму, у межах якого знаходиться адреса: вулиця, проспект, бульвар, площа, провулок, узвіз тощо; дані про найменування геоніму, у межах якого знаходиться адреса; дані про номер будинку (домоволодіння), що визначає адресу або у межах якого знаходиться адреса; дані про номер/літеру корпусу будинку (домоволодіння), що визначає адресу або у межах якого знаходиться адреса; дані про номер квартири, нежитлового приміщення, машиномісця тощо, що визначає адресу; інформація про зміни, які стосуються відповідної адреси: перейменування геонімів, зміна нумерації будинків (домоволодінь) та інших об'єктів, об'єднання, приєднання, виділення та поділ домоволодінь тощо; інформація про підстави унесення відомостей до Адресного реєстру; додаткова інформація, що стосується адреси. Відповідно до п. 4.4 зазначено Положення на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об'єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об'єкт, та документів, які підтверджують особу заявника. Пунктом 1.6 цього ж Положення передбачено, що довідка з Адресного реєстру міста Одеси - це документ, який свідчить про внесення запису до Адресного реєстру. У Адресному реєстрі формуються наступні види довідок: про резервування адреси об'єкта нерухомого майна; про відповідність адреси об'єкта нерухомого майна. Згідно п. 3.1 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об'єкта або уповноваженої ним особи у випадках, зокрема, об'єднання, приєднання, виділення та поділу домоволодінь - на підставі відповідного проекту (висновку), підготовленого уповноваженою організацією. При цьому, пунктом 1.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Міністерством з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року № 774/14041, визначено, що поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна (додаток 2). За змістом п. 2.6 вказаної Інструкції висновок щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна (додаток 1) повинен містити такі дані: а) кому належить об'єкт нерухомого майна; б) на підставі яких правовстановлювальних документів; в) повну технічну характеристику об'єкта нерухомого майна; г) фактичне користування будинками (приміщеннями), будівлями та спорудами між співвласниками; ґ) який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою; д) склад новоутворених об'єктів нерухомого майна і їх адреси; е) пропозиції щодо можливих розмірів земельних ділянок, що закріплюються за новими (виділеними) об'єктами з урахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства (варіанти поділу додаються). З наведеного вбачається, що однією з підстав для надання/зміни адреси є поділ об'єкта нерухомості, який, в свою чергу, повинен бути здійснений у відповідності до законодавства, а також з обов'язковим наданням висновку про технічну можливість такого поділу, що має містити обов'язковий перелік інформації. Як на підставу для звернення ТОВ «Управдом» до [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про присвоєння адреси, ТОВ «Управдом» посилається на поділ об'єкта нерухомості за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/3, що належить ТОВ «Управдом», на два самостійні об'єкти. На підтвердження технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна ТОВ «Управдом» був наданий [PERSON] державній адміністрації Одеської міської ради відповідний висновок ТОВ «БУДІВЕЛЬНИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ» від 31.01.2012 року № 472910.72.16. Разом з цим, ТОВ «Управдом» не надано жодного рішення компетентного органу в тому числі судового рішення про поділ вказаного об'єкту на два чи більше самостійні об'єкти. В свою чергу, наданий ТОВ «Управдом» висновок про технічну можливість поділу об'єкта нерухомості за адресою: м. Одеса, вул. Гагарінське плато, 5/3, не містить такої обов'язкової інформації, як інформація щодо документу, що підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою. В світлі сказаного вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] районною адміністрацією Одеської міської ради прийнято розпорядження № 93 від 15 лютого 2012 року «Про присвоєння нежилому приміщенню № 501 по Гагарінському плато 5/3, поштової адреси: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/4 з порушенням вимог Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 809 від 28.07.2009 року. Суд також зазначає, що Довідка з Адресного реєстру міста Одеси від 02 лютого 2012 року за № 339985/1 не містить інформацію, яким саме нежитловим приміщенням зарезервовано адресу: м. Одеса, Гагарінське плато 5/4. Відповідно до ст. 202 ЦК України договір купівлі-продажу є правочином. Статтею 203 ЦК України, встановлюються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) та уплатити за нього визначену грошову суму. Також, ч.1 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений продавцем у майбутньому. Належність майна, що відчужувалося на підставі договорів, дійсність яких оспорюється Позивачем, одноособово ТОВ «Управдом» була забезпечена розпорядженням [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради № 93 від 15 лютого 2012 року «Про присвоєння нежилому приміщенню № 501 по Гагарінському плато 5/3, поштової адреси: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/4», яке є незаконним. У той же час, матеріали справи не дозволяють зробити висновок про фактичне одноособове володіння ТОВ «Управдом» нежилими приміщеннями підвалу, що розташовані у м. Одесі, пров. Гагарінське плато, будинок 5/3 (5/4), оскільки Актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту від 31.05.2007 року та розпорядженням [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради № 1081 від 01.06.2007 року, визначено, що до закінченого будівництвом обєкту готельного спортивно оздоровчого комплексу входить окремо розміщений паркінг і по закінченню будівництва усьому обєкту присвоєно адресу: м.\~Одеса, Гагарінське плато, 5/3. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (зокрема у звязку з порушенням вимог законодавства при його укладенні), такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в звязку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи законодавства, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. На підставі вищевикладеного Верховний Суду України під час розгляду справи № №6-605цс16 (постанова від 25 травня 2016 року) дійшов висновку, що оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Відповідно до вимог п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 п. 7 ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Статтею 13 Конституції України зазначено, що, власність зобовязує. Власність не повинна використовуватись на шкоду людині і суспільству. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, держава гарантує належне забезпечення захисту права власності на нерухоме майно, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 9 Конституції України передбачено, що міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною [PERSON] України, є частиною національного законодавства. Так, відповідно до ст. 1 Першого протоколу [PERSON] Європи про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дані положення [PERSON] конкретизовані у практиці Європейського суду з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами як джерело права. Так, у рішенні по справі «Україна-Тюмень» проти України» (Заява № 22603/02) від 22\~листопада 2007 року ЄСПЛ дійшов висновку, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом всіх статей [PERSON] (див. рішення у справах «Амюр проти Франції» (Amuur v. France) від 25 червня 1996, Reports of Judgments and Decisions 1996-III, pp. 850-51, параграф 50; «[PERSON] Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), N 25701/94, параграф 79, ECHR 2000-XII; та «Малама проти Греції» (Malama v. Greece), N 43622/98, параграф 43, ECHR 2001-II). В подальшому ЄСПЛ доходить висновку, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу та вимогами захисту основоположних прав особи (див., серед інших, рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), від 23 вересня 1982 року, Series A no. 52, p. 26, параграф 69). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності (див. рішення у справі «Прессос Компанія [PERSON] та інші проти Бельгії» (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium), від 20 листопада 1995 року, Series A no. 332, p. 23, параграф 38). Зміна адреси нежилого приміщення № 501 по Гагарінському плато 5/3 на адресу м.\~Одеса, Гагарінське плато, 5/4, укладення договорів купівлі-продажу від 16.02.2017 року та від 17.02.2017 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Управдом» та [PERSON], обмежує право Позивача на мирне володіння своїм майном - стояночним місцем № 203 загальною площею 17,7 кв. м., розташованим в паркінгу за адресою м. Одеса, Гагарінське плато, 5/3 Безпідставним є посилання представника відповідача ТОВ «Управдом» на те, що позивач не є співвласником обєкту нерухомості за адресою: місто Одеса, Гагарінське плато, будинок 5/4 під № 501, а тому товариство мало право відчужувати майно, оскільки воно спростовується Актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту від 31.05.2007 року та розпорядженню [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради № 1081 від 01.06.2007 року, з яких вбачається, що до закінченого будівництвом обєкту готельного спортивно оздоровчого комплексу входить окремо розміщений паркінг і закінченому будівництвом усьому обєкту присвоєно адресу: м.\~Одеса, Гагарінське плато, 5/3. Суд приймає до уваги лист Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 19.09.2017 року № 01-1/38-ЗПI надісланий на імя позивача, відповідно до якого наказом Управління ДАБК Одеської міської ради № 01-13/312ДАБК від 23.08.2017 року скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт № ОД 083170791582 (Реконструкція нежитлових приміщень № 501 під квартири, без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, м. Одеса, вул. Гагарінська плато, 5/4). Позивач надав докази того, що він є власником стояночного місця № 203 загальною площею 17,7 кв. м. розташованого в паркінгу поблизу будинку Гагарінське плато, 5/3 і це підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.02.2017 року. Згоду позивача на відчуження його майна ніхто не питав. Долю із загального права власності ніхто не виділяв. Тому, розпорядження [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради № 93 від 15 лютого 2012 року «Про присвоєння нежилому приміщенню № 501 по Гагарінському плато 5/3, поштової адреси: м. Одеса, Гагарінське плато, 5/4 підлягає скасуванню, а договори купівлі-продажу від 16.02.2017 та 17.02.2017 року укладені між ТОВ «Управдом» та [PERSON], предметом яких є ? та ? частини відповідно нежилих приміщень підвалу загальною площею 1348,5 кв. м., розташовані у м. Одесі, пров. Гагарінське плато, будинок 5/4, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровані в реєстрі за №№ 363, 366 підлягають визнанню недійсними. За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). За таких обставин, суд дійшов до висновку, що відповідачі в судовому засіданні не довели правомірності прийняття оскарженого розпорядження та укладених договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказане, суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Outcome: approved