Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому після уточнення позовних вимог просить: стягнути з відповідача орендну плату за період з 23.01.2012р. по 17.07.2014р. включно в сумі 238400,00 грн., розраховані станом на лютий 2015 року інфляційні втрати в сумі 84736,00 грн. та розраховані станом на лютий 2015 року 3% річних в сумі 13020,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 січня 2012 року був укладений нотаріальний договір оренди автомобіля, за яким відповідачу було передано в оренду вантажний автомобіль - сміттєвоз, строком на 6 місяців. Після закінчення строку договору жодна сторона не наполягала на його припиненні, а тому його дія продовжувалася згідно ч.1 ст.764 ЦК України. Орендну плату, яка згідно п.4.1 договору оренди складає 8000,00 грн. в місяць, відповідач не сплачував, у звязку з чим утворилася заборгованість за весь період оренди з 23.01.2012р. по 23.09.2014р., яку просить стягнути з посиланням на [PERSON] приймання-передачі орендованого майна від 23.01.2012р. та від 23.09.2014р.. Пізніше позивач подав заяву про виключення [PERSON] приймання-передачі орендованого майна від 23.09.2014р. з числа доказів в порядку ч.2 ст.185 ЦПК, мотивуючи її недостовірністю відомостей, що містяться в цьому акті та посилаючись на помилкове його підписання, бо в цей день автомобіль фактично з оренди не повертався. Остаточні вимоги позивача обмежуються періодом оренди з 23.01.2012р. по 17.07.2014р., який на його думку є документально доведеним, бо 17.07.2014р. відповідачем було виготовлено та направлено на адресу орендодавця рекомендованою кореспонденцією лист № 1531 з проханням забрати вказаний автомобіль. За цей період позивач просить стягнути з відповідача орендну плату, а також з посиланням на ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути інфляційні втрати та 3% річних, нараховані по лютий 2015 року включно. Відповідач позов не визнав, послався на зникнення документів та на те, що автомобілів не було і [PERSON] не підписував актів їх приймання-передачі. Також зазначив, що стаття 625 ЦК має відношення тільки до грошових зобовязань і не може бути застосована в орендних правовідносинах. Викликаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що з січня 2013 року в оренді було два автомобіля-сміттєвоза, один з яких є предметом цієї справи. Автомобілі приймалися в оренду і були відповідні акти. Автомобілі використовувалися за призначенням для вивозу сміття до того часу, поки свідок обіймав посаду генерального директора. В травні 2013 року він звільнився і подальша доля автомобілів йому не відома. 21 серпня 2014 року він повернувся на роботу на посаді виконавчого директора, але на той час з підприємства зникла документація та деяке майно, у тому числі вказані автомобілі, що було встановлено ревізією через тиждень після його повернення. Про це направлені відповідні заяви до правоохоронних органів. Зазначив, що 23 вересня 2014 року акт прийому-передачі він не підписував. В судове засідання позивач не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився повторно, причини неявки суду не відомі, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Згідно ст.224 ЦПК України існують умови для заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. 23 січня 2012 року між [PERSON] та відповідачем в особі генерального директора [PERSON], було укладено нотаріальний договір оренди автомобіля, за яким відповідачу було передано в оренду автомобіль, вантажний сміттєвоз, марки ГАЗ, моделі 5319, випуску 1990 року, шасі (кузова, рами) №ХТН531900L1221679, реєстраційний номер [NUMBER], колір синій №6682652. В подальшому відповідно до договору відступлення права вимоги від 22.08.2014 року [PERSON] відступив право вимоги за вищезазначеним договором позивачу у справі [PERSON] (а.с. 9-10). Згідно п.3.1 договору оренди - даний договір діє з 01 січня 2012 року до 30 червня 2012 року. Згідно ч.1 ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонами не надано доказів направлення заперечень проти поновлення договору, а відповідачем не надано доказів повернення автомобіля орендодавцю після закінчення строку його дії. Навпаки, в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт продовження використання орендованого автомобіля після закінчення строку дії договору оренди, що підтверджується показаннями свідка [PERSON]. Після звільнення [PERSON] з посади, відповідач вперше звернувся до орендодавця з пропозицією про повернення автомобіля рекомендованим листом від 17.07.2014р. № 1531 (а.с 45), що підтверджується копією конверту зі штампом відповідача (а.с 46). Відтак суд вважає доведеним факт перебування орендованого автомобіля в користуванні відповідача в період з 23.01.2012 року по 17.07.2014 року. Згідно п.4.1 договору оренди розмір орендної плати складає 8000,00 гривень на місяць. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. В судовому засіданні відповідач не надав доказів належного виконання зобовязань з оплати наданих послуг, а тому позовні вимоги в частині стягнення орендної плати за період з 23.01.2012 року по 17.07.2014 в сумі 238400,00 гривень підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає неспроможними посилання відповідача на неможливість застосування вказаної норми до орендних правовідносин з огляду на таке. Аналізуючи положення глави 47 ЦК України, можна зробити висновок, що грошовим зобовязанням є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів. Відтак, грошове зобовязання це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Виходячи з викладеного, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, із правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу грошима, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобовязанням. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін, як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною в постановах від 6 червня 2012 року по справі №6-49цс12, від 20 червня 2012 року по справі № 6-68цс12 та від 4 лютого 2014 року по справі №3-1гс14. Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Позивачем інфляційні втрати та 3% річних розраховані за період затримки розрахунку з лютого 2012 року по лютий 2015 року, а не по дату закінчення розгляду справи. Суд приймає цей розрахунок, оскільки статтею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Правовідносини, які існують між сторонами після 17.07.2014 року, суд залишає поза межами судового розгляду, оскільки позивачем було подано заяву про виключення з доказів [PERSON] приймання-передачі орендованого майна від 23.09.2014 року через недостовірність його змісту. Відповідач в ході розгляду справи також не визнав вказаний акт в якості доказу повернення автомобіля, за показаннями свідка [PERSON] він цей акт не підписував, а автомобіль зник з підприємства ще раніше, що було встановлено ревізією через тиждень після його повернення на роботу. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, тому

Outcome: approved