Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати за ним права та обов'язки на житловий будинок № 201, що розташований в місті Новомосковську Дніпропетровської області по вулиці Самарській, що в цілому складається з: будинок -А, прибудова -а, вбиральня -Б, спорудження №1-2, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 21 вересня 2002 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 вересня 2002 року померла [PERSON], яка залишила заповіт ВАА № 816178 від 19 серпня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори та зареєстрований за № 2-3886, яким заповіла позивачу жилий будинок з надвірними прибудовами та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Самарська, буд. 201. Для оформлення спадщини за заповітом позивач звернувся до [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про намір прийняти спадщину, однак в нотаріальній конторі позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], про що видано відповідну постанову. Підставою відмови зазначено те, що для прийняття спадщини не наданий правовстановлюючий документ на спадковий жилий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Самарська, буд. 201. Вважаючи означену відмову такою, що порушує його права, як спадкоємця, позивач звернувся з позовом до суду. У судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. У відповідності до Рішення Виконавчого комітету Ново-Московської міської [PERSON] депутатів трудівників від 07 березня 1956 року № 11/6/92 «Про визнання права власності», визнано право власності на домоволодіння за [PERSON] на домоволодіння, розташоване по вул. Самарській, 125 в м. Новомосковську Дніпропетровської області /а.с.37/. Згідно з відповіддю КП «[PERSON] міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 136 від 05 червня 2016 року, відповідно до архівних матеріалів та інвентаризаційної справи станом на 29 грудня 2012 року власником будинку № 201 по вул. Самарська, м. Новомосковська Дніпропетровської області є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 17 листопада 1957 року, виданого за рішенням Виконавчого комітету [PERSON] міської [PERSON] депутатів від 07 березня 1956 року №11/6/92. Зареєстровано в БТІ 17 листопада 1957 року в реєстровій книзі № 21. В архівних даних БТІ містяться матеріали квартальної зйомки 1955 року (матеріали обмірів та реєстрації земельних ділянок) кварталу № 121, яка відбувалась на підставі постанови Виконкому [PERSON] депутатів трудящих № 2 від 01 квітня 1953 року, до якого відноситься вказаний будинок. У висновку про реєстрацію документів про право власності користування земельною ділянкою № 125 по вул. Самарській (колишня адреса будинку за № 201) зазначено наступне: розмір земельної ділянки 1224,4 кв.м.; користувач - [PERSON], підстава користування документи не оформлені; рік побудови будинку 1920, спалений та відновлений в 1945 році. Інвентаризація вказаного будинку проведена техніком БТІ 22 липня 2003 року. Замовник [PERSON]. Як вбачається з наданої суду копії експлікації земельної ділянки, зведеного акту вартості будинків, допоміжних будівель та споруд, журналу внутрішніх обмірів та розрахунку площ приміщень житлового (садибного) будинку за адресою: вул. Самарська, 201 в м. Новомосковську Дніпропетровської області побудовано Будинок літ. А, житловою площею 12,8 кв.м., загальною площею 12,8 кв.м., прибудова літ. а, вбиральня літ. Б, споруди (огорожа) № 1-2 /а.с.42, 44/. 21 вересня 2002 року [PERSON] померла. За життя [PERSON] склала заповіт ВАА № 816178 від 19 серпня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори та зареєстрований за № 2-3886, яким заповіла позивачу житловий будинок з надвірними прибудовами та земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Самарська, буд. 201 /а.с.6/. 28 квітня 2015 року позивач звернувся до [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про прийняти спадщини за заповітом після смерті [PERSON] /а.с.25/. Як встановлено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2015 року у справі № 183/2695/15, постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв'язку з пропуском встановленого ст. 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини. Крім того, нотаріальна відмова мотивована тим, що заявником [PERSON] не надано нотаріусу правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок. Означеним рішенням визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 21 вересня 2002 року, в три місяці. 15 серпня 2015 року позивач звернувся до [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про прийняти спадщини за заповітом після смерті [PERSON] /а.с.25/. Постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 серпня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок у зв'язку з не наданням нотаріусу правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок /а.с.53/. Згідно наданої суду копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: вул. Самарська, 201 в м. Новомосковську Дніпропетровської області, домоволодіння в цілому складається з: житлового будинку літ. А, житловою площею 12,8 кв.м., загальною площею 12,8 кв.м., рік побудови - 1949, прибудови літ. а, рік побудови 1960, вбиральні літ. Б, рік побудови 1976, водо колонки літ. к, рік побудови 2011, огорожі № 1, рік побудови 2011, хвіртки № 2, рік побудови 2011, огорожі № 3, рік побудови 2011 /а.с.9-11/. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449. якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В зв'язку з наведеним, враховуючи своєчасне (з урахуванням рішення суду про поновлення строку для подання заяви) подання заяви про прийняття спадщини, наявність доказів, отриманих судом від органів що здійснювали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на час набуття спадкодавцем права власності на підтвердження належності спадкодавцю нерухомого майна, наявність заповіту, складеного на ім`я позивача та який не скасовано або визнано нечинним, відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, відсутність доказів на підтвердження відчуження спадкодавцем нерухомого майна на користь третіх осіб, суд приходить до переконання, що за позивачем, як спадкоємцем за заповітом належить визнати право власності на майно житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, розташований по вул. Самарська, 201 в м. Новомосковську Дніпропетровської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 21 вересня 2002 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved