Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], зазначивши, що він з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, та від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Вони, як члени його сім'ї були зареєстровані у належній йому квартирі. Оскільки сімейне життя між сторонами не склалось, відповідач [PERSON] разом із сином [PERSON], зібравши свої речі в грудні 2009 року добровільно виїхали з квартири, та відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 02 серпня 2011 року шлюб між ними було розірвано. Враховуючи те, що відповідачі не проживають у належній йому квартирі з 2009 року, претензій щодо проживання в квартирі не мають, їх речей в квартирі немає та вони мають інше постійне житло, тому можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області в судовому засіданні, враховуючи інтереси дитини, заперечувала проти задоволення позовної заяви, оскільки ними не було встановлено позиції відповідача [PERSON] щодо позовних вимог. При цьому підтвердила, що дитина [PERSON] дійсно постійно проживає з матір'ю [PERSON] в іншому місті. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши доводи позивача та його представника на обґрунтування позовної заяви, пояснення свідків [PERSON], [PERSON] та представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновим О.А., зареєстровано в реєстрі за № 4937 /а.с.10/. Вказана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 1524909 від 26 вересня 2005 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8576868 від 08 жовтня 2005 року та технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] /а.с.11-14/. Позивач та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та від даного шлюбу [INFO] року у них народився син [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження, серії [NUMBER], актовий запис № 1414 /а.с.9/. 02 серпня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER], актовий запис № 170 /а.с.18/. Згідно довідки відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 6224 від 04 грудня 2017 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с.17/. Однак, відповідно до довідки старшої по будинку [ADDRESS], посвідченої 17 листопада 2017 року КП «Житломасив», встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з грудня 2009 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS], не мешкають /а.с.15/. Також з даного приводу в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що товаришує з родиною [PERSON]. Їй відомо, що [PERSON] був одружений та має дитину від першого шлюбу. В 2009 році, коли дитині виповнилось 3 роки, вони розійшлися та [PERSON] разом з дитиною виїхала з квартири. В подальшому вона ні разу їх не бачила. Свідок [PERSON] судовому засіданні показала, що вона є дружиною [PERSON] Їй відомо, що [PERSON] був одружений на [PERSON] та має дитину від першого шлюбу. Протягом п'яти років вони проживали з [PERSON] в цивільному шлюбі, а коли народилась їх спільна дитина в 2015 році вони зареєстрували шлюб. За весь цей період, вона не бачила відповідачів, їх речі в квартирі відсутні. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з грудня 2009 року та по теперішній час, відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають, їх речей та іншого майна в квартирі немає. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст.ст.8,11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до положень ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Судом встановлено, що [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON], спору про місце проживання дитини між позивачем та відповідачем [PERSON] не виникало та батьки узгодили між собою, що дитина буде проживати з матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦПК України власник майна має прав вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS].

Outcome: approved