overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив з урахуванням уточнень, змінити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Полонського районного суду від 21.09.2012 року на утримання дочки [PERSON], [INFO] в ? частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зменшити їх розмір до 200 грн. на місяць. В обґрунтування позову [PERSON] вказував, що 04.03.2013 року його звільнено з роботи за станом здоров'я, встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв'язку з чим він отримує пенсію в сумі 1162 грн. 20 коп. В листопаді 2013 року одружився, дружина на даний час є вагітною, а тому матеріальний стан його значно погіршився, через що він неспроможний сплачувати аліменти в розмірі ? частини пенсії, яка є єдиним для нього джерелом доходу. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачка позов не визнала, пояснила, що підстав для зменшення розміру аліментів не має, оскільки як їй відомо [PERSON] займається продажем посуди, від чого має доходи, Крім цього вказала, що їхня дочка [PERSON] хворіє, потребує постійного лікування, на що необхідні значні кошти. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову. Встановлено, що з позивача згідно зазначеного рішення суду від 21.09.2012 року стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або за домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я когось із них. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] на даний час являється інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію, тобто має постійний дохід, а відтак згідно до положень ст. 183, 184 СК України визначати розмір аліментів у твердій грошовій сумі, як про це просить позивач, підстав не має. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], пояснили, що [PERSON] на ринку в м. Полонне торгує посудними виробами. За даними довідки ЛКК № 83 від 11.02.2014 року Полонської ЦРЛ неповнолітня [PERSON] хворіє, потребує медичного обстеження і лікування. Наведені обставини свідчать, що на день розгляду справи у позивача суттєво не змінився матеріальний стан, та не погіршилось здоров'я настільки, що він був би не спроможним сплачувати аліменти на дитину в розмірі визначеним попереднім рішенням суду, який до того ж є мінімальним. Посилання [PERSON] на те, що у нього у зв'язку з новим одруженням змінився склад сім`ї, а дружина являється вагітною на думку суду, також не є підставою для зменшення розміру аліментів, котрі стягується на утримання його неповнолітньої дочки [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив з урахуванням уточнень стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «БМП Планета-Міст» (далі ТОВ) 19 271 грн.74 коп. заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду в розмірі 1500 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що він працював у ТОВ та 21.11.2013 року звільнився з роботи, при цьому відповідач в день звільнення і до цього часу не виплатив для нього заборговану заробітну плату, у зв'язку з чим він несе моральні страждання. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, зокрема зазначивши, що він працював за вахтовим методом і щомісячно відпрацьовував 168 годин. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, він належним чином повідомлений про час та місце проведення розгляду справи, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому відповідно до ст. 224 ЦПК суд за згодою позивача проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази суд вважає позов підлягає задоволенню. Встановлено, що [PERSON] працював монтажником у ТОВ та 21.11.2013 року звільнився з роботи. Відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України в день звільнення, а також в послідуючому не виплатив позивачу всі суми, що йому належали від Товариства, та заборгував 19 271 грн. 74 коп., що стверджується даними довідки виданої відповідачем 03.06.2014 року № 50. Тому суд застосовує положення ч.1 ст. 117 КЗпП України і покладає та ТОВ обов'язок виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 23.11.2013 року по день постановлення судом рішення. Підлягає стягненню 4400 грн. + 3200грн. заробіток за два повних останніх місяці : на 336 годин робочого часу за цей період = 22 грн. 60 коп. заробіток за 1 годину. Період затримки становить 6 місяців або 1008 годин та 26 днів або ж 146 годин, а всього 1154 години х 22 грн. 60 коп. = 26080 грн. 40 коп. На підставі ст.237-1 КЗпП України [PERSON] має право на стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки через несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні, він несе моральні переживання. При визначені розміру такої шкоди, суд враховує характер та обсяг моральних страждань їх тривалість, розмір заборгованості, інші конкретні обставини справи, а тому встановлює його в сумі 1500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ТОВ слід стягнути судовий збір в загальній сумі 697 грн. 10 коп. (453,50 грн. вимога майнового характеру, та 243,60 грн. вимога немайнового характеру).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його дітей: сина [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначив, що 14.07.2014 року померла мати неповнолітніх дітей [PERSON], відповідач залишив дітей в Хмельницькому центрі соціально-психологічної реабілітації «Щасливе дитинство», по закінченню терміну перебування дітей у закладі 30.06.2016 року, відповідач дітей не забрав, не цікавився станом їх здоровя, розвитку, матеріальної допомоги на дітей не надає, не цікавиться місцем їх перебування. Станом на 21.12.2016 року відповідач не виявив бажання забрати дітей, ухиляється від виконання батьківських обовязків, залишивши дітей без батьківського піклування. Позивач [PERSON], являється рідним братом покійної матері дітей, з яким на теперішній час проживають діти. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і просив такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності. Тому, відповідно до ст.224 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши письмові докази суд вважає позов слід задовольнити. Відповідно до\~ ч.1п.2 ст.164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони - ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та [PERSON] [PERSON], [INFO], який з 2014 року ні усно ні письмово з дітьми не спілкується, не проявляє до них щонайменшої батьківської турботи, не піклується та не цікавиться про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не надає матеріальної допомоги. Вказані обставини стверджуються поясненнями представника позивача, показаннями свідка [PERSON], даними висновку органу опіки і піклування. За таких обставин суд знаходить законні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його синів [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом,в якому просив позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON],[INFO].При цьому позивач посилається на те,що відповідачка невпорядкований спосіб життя,бродяжить,не піклується про здоров'я,фізичний,духовний та моральний розвиток сина.Відповідачка в двох-місячному віці залишила сина в лікарні і більше жодного разу його не відвідувала.В даний час малолітній [PERSON] перебуває в Київському міському будинку дитини «Берізка».Позивач просить стягнути з відповідачки стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку(доходів). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з зазначених в позові підстав. В судове засідання відповідачка не з'явилась,повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання,про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу в її відсутність в заочному порядку. Представник органу опіки та піклування - Малоп'ятигірської сільської ради в судове засідання не з'явився,направили до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність,позов підтримали в повному обсязі,просили його задовольнити. Вислухавши представника позивача,дослідивши матеріали справи,суд встановив: [PERSON] є матір'ю малолітнього сина - [PERSON],[INFO].Вона без поважних причин усунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина: не піклується про його здоров'я, фізичний,духовний та моральний розвиток. Відповідачка в двох-місячному віці залишила сина в лікарні і більше жодного разу його не відвідувала.В даний час малолітній [PERSON] перебуває в Київському міському будинку дитини «Берізка». Згідно висновку органу опіки та піклування Малоп'ятигірської сільської ради доцільно позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON],[INFO]. Зазначенні обставини підтверджені дослідженими судом письмовими доказами та вважаються судом доведеними. Спірні правовідносини виникли з сімейних відносин та регулюються ст.ст.164,165,166,167,180,181,183,193,245 СК України. Оцінивши докази в їх сукупності,суд приходить до висновку,що відповідачка без поважних причин систематично не виконує своїх батьківських обов'язків,тому позбавляє [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON],[INFO]. Відповідно до ст.ст.180,193 СК України суд стягує аліменти з відповідачки на утримання малолітнього сина - [PERSON],[INFO],на користь установи чи особи,де будуть знаходитись дитина,в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку(доходів),але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку,починаючи з 25 лютого 2014 року і закінчуючи повноліттям сина. Задовольняючи позов,суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив про визнання за ним права власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], померлого, [INFO], та після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач просив про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності вказаних осіб. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.01.1977 року належала на праві власності частина житлового будинку [ADDRESS] в розмірі 50/100 частин. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.10.1978 року проведено реальний розподіл та визначено порядок користування домоволодінням [ADDRESS], за [PERSON] було визнано право власності на 9/25 часток домоволодіння, за [PERSON]- визнано право власності на 16/25 часток, з визначенням порядку користування земельною ділянкою, згідно якого [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 569 кв.м, [PERSON] - площею 572 кв.м, проте вказане рішення не було зареєстровано в КП ММ БТІ. [PERSON] також належало 50/100 частин вказаного домоволодіння на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.01.1977 року. [INFO] [PERSON] помер. [INFO] померла [PERSON]. Згідно довідки Адміністрації Центрального району м. Миколаєва від 24.11.2014 року [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] [PERSON] звернувся до нот контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батьків. Постановою державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори О.В. Барановою від 12.11.2014 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відмовлено, оскільки державна реєстрація частини домоволодіння [ADDRESS] відповідно до чинного законодавства проведена не була. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємцям). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив про розірвання договору довічного утримання від 14.12.2012 року , укладеного між ним та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1691/22, та повернути у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. При цьому, позивач посилався на те, що відповідач не виконує узятих на себе зобов*язань за догоовром довічного утримання, не забезпечує йому належний догляд, утримання, не сплачує за комунальні послуги в квартирі, яка передана їй у власність. Позивач та його представник просили про розгляд справи у їх відсутності, вимоги позову підтримали. Відповідач просила про розгляд спарви у її відсутності, вимоги позову визнала, не заперечувала проти розірвання договору довічного утримання від 14.12.2012 року та повернення у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Судом ухвалено про розгляд спарви у відсутності учасників процесу. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 14.06.1999 року, реєстровий №1095, належала квартира [ADDRESS]. 14.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального окургу [PERSON], реєстровий №1691/22, за умовами якого позивачем було передано у власність відповідача квартиру [ADDRESS], а взамін [PERSON]зобов*язувалась забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно. У відповідності до п. 3.1.2 договору довічного утримання від 14.12.2012 року, відчужувач має право вимагати розірвання договору та повернення квартири у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов*язків за договором. Відповідно вимог ст.755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до вимог ст.756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане. Враховуючи викладене вище, той факт, що [PERSON] визнала вимоги позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив про розірвання договору довічного утримання від 24.05.1994 року, укладеного між ним та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON]., реєстровий №71, та скасувати заборону відчуження житлового будинку №34 по вул. Калініна у м. Миколаєві. При цьому, позивач посилався на те, що відповідач не виконує узятих на себе зобов*язань за договором довічного утримання, не забезпечує йому належний догляд, утримання, не сплачує за комунальні послуги в квартирі, яка передана їй у власність. Позивач та його представник просили про розгляд справи у їх відсутності, вимоги позову підтримали. Відповідач просила про розгляд справи у її відсутності, вимоги позову визнала, не заперечувала проти розірвання договору довічного утримання від 24.05.1994 року та скасування заборони відчудження житлового будинку №34 по вул. Калініна у м. Миколаєві. Судом ухвалено про розгляд спарви у відсутності учасників процесу. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори [PERSON] 19.04.1993 року, реєстровий №3-2115, належав житловий будинок №34 по вул. Калініна у м. Миколаєві. 24.05.1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON]., реєстровий №71, за умовами якого позивачем було передано у власність відповідача житловий будинок №34, що розташований по вул. Калініна у м. Миколаєві, а взамін [PERSON] зобовязувалась забезпечувати [PERSON] утриманням та доглядом довічно. У відповідності до п. 6 договору довічного утримання від 24.05.1994 року, відчужувач має право вимагати розірвання договору та повернення будинку у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов*язків за договором. Відповідно вимог\~ ст.755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до вимог\~ ст.756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане. Враховуючи викладене вище, той факт, що [PERSON] визнала вимоги позову, суд приходить до висновку, що позов в частині розірвання договору довічного утримання підлягає задоволенню. Вимога позивача щодо скасування заборони відчуження житлового будинку №34 по вул. Калініна у м. Миколаєві задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною, так як на час ухвалення рішення відсутні підстави вважати, що право позивача порушені, що не позбавляє [PERSON] права , у разі виникнення порушення її прав, звернутися до суду з відповідним позовом.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розділити спільне сумісне майно подружжя, а саме автомобіль «Mitsubisi Lancer» д.н.з. [NUMBER], який вони з дружиною придбали, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. Просив залишити автомобіль у власності дружини, оскільки він оформлений на її ім»я, а на його користь стягнути половину його вартості (75000,00 грн.) Відповідачка подала зустрічну позовну заяву, в якій просила поділити також інше майно, набуте під час шлюбу, а саме: гаражний бокс [NUMBER] в ГК «Барвінок», розташований по вул. Мостицькій, 25, в м. Києві. Просила залишити гараж у власності чоловіка, а на її користь стягнути вартість 2/3 частин гаража. Також стягнути компенсацію вартості за автомобіль не половину, а за 1/3 частину. Тобто на підставі ч. 2 ст. 70 СК України просила відступити від засад рівності часток подружжя на її користь, оскільки чоловік не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав спільне майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали свій позов, уточнили вимоги, просили залишити у власності відповідачки автомобіль, а зустрічну позовну заяву визнали частково та просили залишити у власності [PERSON] гаражний бокс. Компенсацію вартості майна стягувати не просили. Відповідачка та її представник проти уточнених вимог позову не заперечували, а вимоги зустрічної позовної заяви також уточнили, просили залишити у власності [PERSON] гаражний бокс. Компенсацію вартості майна стягувати не просили. Пояснили, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.02.2015 р. шлюб між сторонами розірвано. Тобто сторони в судовому засіданні в порядку поділу майна просили залишити у власності [PERSON] автомобіль, а у власності [PERSON] гаражний бокс. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене, а також те, що сторони дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, не вимагаючи компенсації від різниці вартості майна, оскільки вартість автомобіля і вартість гаражного боксу мають не дуже велику різницю у вартості на сьогоднішній день, суд приходить до висновку, що дане майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а уточнені позовні вимоги та вимоги зустрічного позову є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved