Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення частки у майні. Посилався на те, що 01.12.2016 року померла його мати [PERSON]. Він є її єдиним спадкоємцем за законом. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. До складу спадщини входило спадкове майно: 10/100 часток житлового будинку з частиною господарських та побутових будівель і споруд, що розташований по вул. Л.Кобилиці, 68 м. Чернівці, що належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, а також належна спадкодавцю частка у праві спільної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 7310136600:07:002:0220, що розташована по вул. Л.Кобилиці, 68 м.Чернівці. Він у визначеному Законом порядку звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. За результатами розгляду поданої заяви 09.06.2017 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 10/100 часток житлового будинку з частиною господарських та побутових будівель і споруд, що розташований по вул. Л.Кобилиці, 68 м. Чернівці. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді частки земельної ділянки нотаріусом було відмовлено з тих підстав, що частки співвласників у праві спільної власності на землю визначені не були. У добровільному порядку вирішити питання про поділ зазначеного майна сторонам не вдалося. Просив визначити, що частка померлої [PERSON], яка померла 01.12.2016 року, у праві спільної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що по вул.Л.Кобилиці, 68 м. Чернівці з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер 7310136600:07:002:0220 становить 10/100 частини. Позивач та його представник позивача у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили, викладені у ньому обставини. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала та пояснила суду, що погоджується з визначеним позивачем розміром частки померлої у праві спільної власності на земельну ділянку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер 7310136600:07:002:0220, що розташована по вул. Л.Кобилиці, 68 м. Чернівці належала на праві спільної власності трьом співвласникам, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зазначена обставина підтверджується державним актом на право власності на земельної ділянку серії ЯМ №580197, виданого 16 жовтня 2012 року (а.с.6-7). 01.12.2016 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5). Позивач [PERSON] є сином померлої та її спадкоємцем за законом (а.с. 11). Спадкоємець у визначеному законом порядку звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 09.06.2017 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким визначено, що спадкоємцем майна померлої [PERSON] у вигляді 10/100 часток житлового будинку з частиною господарських та побутових будівель і споруд, що розташований по вул. Л.Кобилиці, 68 м. Чернівці є її син [PERSON] (а.с.11). Одночасно нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в частині видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 7310136600:07:002:0220, що розташована по вул.Л.Кобилиці, 68 м. Чернівці з тих підстав, що частка померлої у спільній власності визначена не була.(а.с.13). За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Відповідно до ст.316 ч.1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ч.1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 368 ЦК України власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Предметом спору у даній справі є земельна ділянка по вул.Л.Кобилці, 687 у м.Чернівці, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Враховуючи, що частка позивача у будинковолодінні складає 10/100, то відповідно до наведених вище норм права він має право на визначення за ним права на 10/100 часток спірної земельної ділянки. Відповідно до ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі наведеного та враховуючи те, що нотаріусом було відмовлено позивачу видачі свідоцтва про право на спадщину, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved