Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором б/н від 25.08.2011, в результаті чого станом на 31.08.2017 виникла заборгованість в сумі 67 091,78 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 7\~142,67 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 52\~852,02 грн, заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3\~426,05 грн, та штрафу в розмірі 500 грн та 3\~171,04 грн. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача до суду надійшла заява в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, через сплив строків позовної давності. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами першою та другою статті 634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 25.08.2011 між позивачем та відповідачкою було укладено кредитний договір б/н у вигляді підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. При отриманні кредитної картки відповідачка надала згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачка була ознайомлена в письмовому вигляді та зобовязалася регулярно ознайомлюватися із змінами «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.ргіуаtbапk.uа., що підтверджується її особистим підписом у заяві /а.с. 8/. Відповідно до частин першої другої статті 1056-1\~ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. Відповідно до підписаної заяви та у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, з базовою процентною ставкою 20,4 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії договору, як передбачено п.1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом даного строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При укладанні\~Договору сторони\~керувались ч.\~1\~ст.\~634\~ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Відповідно до п 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Судом встановлено, що відповідачка обовязок по сплаті кредиту належним чином не виконувала, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31.08.2017 складає по тілу кредиту 7142,67 грн. (сальдо поточної заборгованості за кредитом в розмірі 6 349,32 грн. + сальдо простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 793, 35 грн.). Згідно ст.ст. 1050,1054 ЦК України позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти в розмірі та на умовах встановлених договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов'язок суду. Про це зазначив Верховний суд в поставі від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15. Позивач просить стягнути з відповідача суму нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 52 852,02 грн., однак представник відповідача не погоджується з цим та надав власний розрахунок процентів за користування кредитом, згідно з яким загальна сума процентів що підлягають сплаті становить 7725,47 грн. Судом досліджено\~розрахунок заборгованості\~наданий банком\~(а.с.6-7)\~та зроблено\~висновок,\~що застосований\~банком спосіб\~обчислення заборгованості\~за відсотками\~не відповідає\~умовам договору,\~та суду\~не зрозуміло,\~яким чином\~при відсоткових\~ставках передбачених\~довідкою про\~умови кредитування\~з використанням\~кредитки «Універсальна», та загальній сумі заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7142,67 грн. за пять років (період нарахування), з врахуванням періодичних платежів з боку відповідачки, могла утворитися заборгованість за відсотками, яка у більше ніж в девять разів перевищує тіло кредиту. Суд також не погоджується сумою відсотків розрахованою представником відповідача (а.с.102), оскільки вони не відповідають умовам кредитного договору та здійснені не за формулою по розрахунку нарахування відсотків, передбаченою Умовами та Правилами, та розміщеною на офіційному сайті КБ «ПриватБанк». Так, відповідно до наданої позивачем довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» та розрахунку заборгованості станом на 31.08.2017 за договором № б/н від 25.08.2011, укладеним між сторонами, вбачається, за період з 15.09.2012 по 29.08.2014 позивачем нараховувалася процентна ставка 20,40 % річних (1,7% на місяць), за період з 01.09.2014 по 31.03.2015 в розмірі 32,4 % річних (2,7% на місяць), з 01.04.2015 по 31.08.2017 в розмірі 42 % річних (3,5 % у місяць). В той же час суд враховує ті обставини, що до 2015 року відповідачкою періодично здійснювалось погашення заборгованості, тому суд вважає за доцільне здійснити перерахунок суми заборгованості з 01.04.2015, визначивши суму нарахованих процентів за користування кредитними коштами станом на 31.03.2015 в розмірі 2 548,47 грн, у відповідності до розрахунку заборгованості наданого позивачем та з урахуванням сплачених відповідачкою коштів за цей період. Розрахунок процентів за карткою відбувається за кожен день використання кредитних коштів за формулою по розрахунку нарахування відсотків, передбаченою Умовами та Правилами, та розміщена на офіційному сайті КБ «ПриватБанк»: -6\~349,32 грн. (сума заборгованості по кредиту) х 884 дні (кількість днів використання коштів за відсотковою ставкою 42% річних (за період з 01.04.2015 по 31.08.2017) х 42 % (величина відсоткової ставки за тарифами в цей період) : 360 : 100 % = 6\~548,27 грн. Отже, загальна сума заборгованості по сплаті процентів становить 9 132,74 грн. (нараховані проценти станом на 31.03.2015 в розмірі 2584,47 та за період з 01.04.2015 по 31.08.2017 в розмірі 6\~548,27 грн), а тому саме ця сума процентів і підлягає стягненню. Банк, окрім стягнень по основних зобовязаннях, просить стягнути неустойку: заборгованість по комісії та пені в розмірі 3\~426,05 грн. При підписанні анкети-заяви сторони погодили, що дана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг. З наданої довідки про умови кредитування сторонами передбачена пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. При цьому графа «щомісячна комісія» відсутня. Також не передбачена комісія і за Умовами та правилами надання банківських послуг. Тому суд вважає, що у даному випадку в розрахунку заборгованості позивач нарахував відповідачу не комісію, як ним вказано, а пеню в розмірі 3 426,05 грн, яка передбачена Умовами та правилами. Згідно п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). В поданих запереченнях представник відповідача заявив про застосування наслідків пропущення строку позовної давності. Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі. Сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Ця правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 3 вересня 2014 року у справі за № 6-100 цс 14. Оскільки позивач до суду звернувся лише 26.09.2017, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову. Суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності в частині позовних вимог щодо стягнення пені за час прострочення до 31.08.2016 та підстав для його поновлення немає. Сума пені в межах одного року до дня предявлення позову відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем за період з 31.08.2016 становить 1200 грн. У той самий час, позивач просить стягнути штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн - фіксована частина та 3 171,04 грн - процентна складова. Вищевказаними Умовами та Тарифами передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 30 днів, що є подвійною відповідальністю боржника. Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині щодо стягнення з відповідачки штрафів. На підставі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Аналізуючи зібрані по справі докази суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову та вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17\~475,41 грн, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 7\~142,67 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9 132,74 коп. та заборгованості за пенею в розмірі 1 200 грн. Підстав для застосування строку позовної давності до основної вимоги немає з наступних підстав. Так останній платіж за умовами договору відповідачка здійснила 22.01.2015, після чого грошові зобов'язання за договором нею не виконувались. Однак, згідно з пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом даного строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же строк. З моменту укладення спірного договору ніхто зі сторін не заявляв про намір припинити його дію, а тому строк дії картки та відповідно строк дії спірного договору пролонгував ся. Позивачем заявлено вимоги по поверненню кредиту у повному обсязі. Відповідно до умов договору строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці. Отже, щодо повернення кредиту в повному обсязі перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України ), у звязку із чим строк позовної давності на звернення до суду із зазначеним позовом в частині основних вимог не закінчився. Така правова позиція висловлена в постановах Верховного суду України від 24 вересня 2014 року у справі за № 6-103 цс 14 та від 01.10.2014 у справі № 6-133цс 14. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідачки також слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1 600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial