Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вказана квартира належить на праві власності позивачам та третій особі. Відповідач не проживає у квартирі з квітня 2018 року, однак залишається зареєстрованою за вищевказаною адресою, чим створює перешкоди позивачам у здійсненні права користування жилим приміщенням. Відповідач є колишньою дружиною позивача [PERSON] , шлюб розірвано 28.01.2019. Ухвалою суду від 07.08.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивачі та їх представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, заяв, відзиву суду не надала, у зв`язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу без її участі по наявним в справі доказам. Суд, вислухавши пояснення позивачів, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] дійсно належить позивачам та третій особі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.01.94 та договору дарування 1/3 частини квартири від 15.10.2004 (а.с. 24-28). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28.01.2019 ухвалено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.12.2011 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2068, розірвати (а.с. 30). Як вбачається з листа Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві від 07.05.2019, протягом часу з квітня 2016 року по 07.05.2019 відповідач [PERSON] з усними або письмовими заявами чи скаргами з приводу неможливості проживання в трикімнатній квартирі за місцем своєї постійної реєстрації до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві не зверталась (а.с. 31). Відповідно до листа ОД-505 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» від 06.05.2019 протягом часу з квітня 2018 по 06.05.2019 [PERSON] жодного разу не зверталась ні з усними , ні з письмовими заявами бо скаргами про її тимчасову відсутність на спірній житловій площі та збереження за неможливість проживання на житловій площі, де вона зареєстрована, через створення їй перешкод у проживанні (а.с. 32). За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фзичних осіб Оболонської РДА [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що відповідач приблизно з квітня 2018 року не проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі №6-709цс16 і є обов`язковою до застосування судами. Судом встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає більше року. Відповідачем доводи позивача належними та допустимими доказами не спростовано, а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як законний та обґрунтований. З викладеного,

Outcome: approved