Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] з тих підстав, що відповідач понад один рік без поважних причин в зазначеному житлі не проживає. В позові [PERSON] вказав, що він є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі крім нього, зареєстровані його дід [PERSON] , баба [PERSON] та батько [PERSON] , який формально зареєструвався у квартирі близько 25 років тому, проте фактично в ній ніколи не проживав. Перешкод для проживання йому не чинилось. Всі обов`язки по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг, ремонту та обслуговуванню несе самостійно позивач. Реєстрація в будинку відповідача створює йому, як власнику, перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, та призводить до додаткових витрат по утриманню житла. Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, повідомлений належним чином про судове засідання через оголошення на сайті суду, у зв`язку з чим, згідно ч. 5 ст. 279, ст.ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування від 21.07.2017 року (а.с.3,7-8). Згідно довідки відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади Ніжинської міської ради від 18.09.2019 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Оскільки квартира [ADDRESS] є майном (житлом), належним на праві власності позивачу, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з копії свідоцтва про народження відповідач [PERSON] доводиться батьком позивача (а.с. 9). Позивачем надано суду акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 27.01.2021 року (а.с.5), в якому зазначено, що [PERSON] близько 25 років фактично не проживає за місцем реєстрації, його речей у вказаній квартирі не виявлено. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт не проживання відповідача понад один рік за місцем реєстрації, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved