Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив суд зобов'язати [PERSON] особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» визнати [PERSON] кредитором ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк»; стягнути з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час затримки при звільненні починаючи з 05.01.2018 року по 17.05.2018 року в розмірі 41220 гривень, включивши дану вимогу до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» як вимогу, що підлягає задоволенню згідно другої черги порядку черговості з утримання при виплаті означеної суми передбачених законом податків та обовязкових платежів. Позов мотивований тим, що низкою рішень Вінницького міського суду Вінницької області задоволено позови [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» про зобов'язання до вчинення дій, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та визнання позивача кредитором банку. Оскільки відповідачем не виконано свій обовязок зі сплати [PERSON] як звільненому працівникові його середнього заробітку за весь час затримки при звільненні у період з 05.01.2018 року по 17.05.2018 року, позивач вимушений був звернутись до суду за захистом своїх прав. 18.07.2018 року від [PERSON] особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просив суд закрити провадження в частині визнання [PERSON] кредитором ПАТ «ВіЕйБі Банк» та включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ВіЕйБі Банк» і відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відзив мотивований тим, що позовна вимога про визнання позивача кредитором підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв'язку з тим, що в даному випадку виникають вимоги не до банку-боржника, що ліквідовується, а до держави в особі Фонду. Відповідач зазначає, що зі слів позивача між ними укладено трудовий договір від 01.10.2014 року, однак жодного наказу на підставі цього договору банком не видавалось. Позивач виконував свою роботу на підставі трудового договору оформленого наказами №118-п від 27.03.2014 року (про прийняття на роботу) та № 406-п від 20.08.2014 року (про переведення) який не припинений. Також позивачем не надано доказів про здійснення трудової діяльності позивача за трудовим договором від 01.10.2014 року тому виплати за останнім не проводились. Отже вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними. 03.09.2018 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позові. Також в судовому засіданні подав заяву про відмову від заяви про збільшення позовних вимог датованої 03.09.2018 роком та просив суд задовольнити позовні вимоги викладені в первісному позові. Відповідачі до судового засідання не з'явились про причини неявки до судового засідання не повідомили, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач був звільнений з посади начальника відділення банку № 85 ПАТ «ВіЕйБі Банк» 19.02.2015 року і на момент звільнення з ним не був проведений повний розрахунок. Тому позивач звернувся із позовом до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2016 року, від 01.02.2015 року, від 28.08.2017 року, від 28.02.2018 року з відповідача на користь позивача стягуто невиплачену заробітну плату і середній заробіток за час затримки розрахунку. Даними судовими рішеннями встановлено, що середньоденна зарплата [PERSON] складала 458 гривень ( копія рішення суду на 9-10 а.с.). Згідно платіжного доручення № 1262225 [PERSON]Ю, отримав 205167.93 - як кредиторську заборгованість за чергою № 2, тобто з позивачем проведено розхрахунок по заборгованості в тому числі з виплати заробітної плати. Відповідно до Постанови Правління НБУ №188 від 19.03.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 про початок здійснення процедури ліквідації банку з 20.03.2015 року та призначення [PERSON] особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15 лютого 2018 року № 474 продовжений строк здійснення процедури ліквідації даного банку та повноваження ліквідатора [PERSON] строком на два роки, до 19 березня 2020 року включно. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням № 2 виконавчої дирекції Фонду від 5 липня 2012 року. Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до такого банку. У разі призначення [PERSON] особи Фонду на ліквідацію банку, якій делеговано Фондом повноваження щодо складання реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду на ліквідацію банку. Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону уповноважена особа визначає суму заборгованості кожному кредитору та вносить вимоги до певної черги погашення, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Згідно ч. 4 ст. 49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 4.31 р. 5 Положення будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 6.1 р. 5 «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобовязань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку підлягають задоволенню вимог кредиторів по другій черзі порядку черговості. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2018 року по цивільній справі за номером 127/351/18 з відповідача стягнуто средній заробіток за час затримки розрахунку по 04.01.2018 року включно. Отже період затримки розрахунку з 05.01.2018 року по день розрахунку 17.05.2018 року - 90 днів. Середній заробіток [PERSON] за час затримки розрахунку за період з 05.01.2018 року по 17.05.2018 року складає 458 х 90 = 41220 грн. ( де 458 - середньоденна зарплатня встановлена рішенням Віннмицького міського суду Вінницької області від 29.01.2016 року). Доводи відповідача про те, що заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду за правилами різного судочинства суд не приймає до уваги, з огляду на таке. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обовязків субєктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації. Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Частиною 3 статті 19 КАС України визначено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду. У цій справі спірні правовідносини виникли у звязку з порушенням банком цивільного права позивача, а саме: невиплата банком середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Зважаючи на зазначене, звернення позивача до Фонду не є підставою для розгляду спору в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач звернувся за захистом порушених трудових, тому такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 року, 16 лютого та 9 листопада та 14 грудня 2016 року. Доводи відповідача про безпідставність стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд не приймає до уваги, оскільки рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 3 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 1 квітня 2016 року, відповідачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог до позивача про визнання трудового договору від 1 жовтня 2014 року недійсним, тому в силу ст. 81 ЦПК України обставини щодо укладення трудового договору доказуванню не підлягають. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 704,80 гривні в рахунок компенсації сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved