Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, розташованим за адресою м. Дніпропетровськ тупик Криворізький, б. 31 кв. 2. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що позивач є власником 3/4 частин домоволодіння № 31 кв. 2 в тупику Криворізький в місті Дніпропетровську (квартира 2) на підставі Договору Купівлі-продажу, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-1920 від 08.06.1990 року. Разом з позивачем у квартирі зареєстровані онука - [PERSON], дочка онуки [PERSON], онука [PERSON]. На початку 2011 року онука [PERSON] зареєструвала шлюбу з [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON]. Після одруження, без згоди позивача, яка знаходилась на стаціонарному лікуванні, в належній частині її домоволодіння, онукою [PERSON] було зареєстровано свого чоловіка [PERSON]. Проте з травня 2015 року відповідач [PERSON], переїхав до іншого міста та в належній частині домоволодіння не проживає. Комунальні послуги за проживання відповідач не сплачує та не несе ніяких витрат на утримання квартири. При цьому будь-яких перешкод у користуванні квартирою позивач не чинила. Реєстрація відповідача у належній [PERSON] частині домоволодіння значно порушує її права як власника цієї частини домоволодіння, оскільки вона обмежена у праві розпорядження цією частиною домоволодіння на власний розсуд та вимушена самостійно сплачувати комунальні платежі за всіх осіб, які зареєстровані в квартирі. Факт непроживання відповідача в належній їй частині домоволодіння та відсутність його за місцем реєстрації з травня 2015 року підтверджується відповідним актом та показаннями свідків. Оскільки відповідач не проживає в квартирі більше одного року, виїхав з частини домоволодіння позивача до іншого місця проживання та позивач з ним не має жодної домовленості, щодо порядку користування квартирою та продовження його реєстрації у вказаній квартирі, він є такими, що втратив право користування житловим приміщення. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належній позивачу частині домоволодіння суттєво обмежує її права. У зв`язку з реєстрацією відповідача в належному їй домоволодіння, остання вимушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що має для неї істотне значення, оскільки отримувані нею доходи недостатні для оплати комунальних послуг за себе і за відповідача, який їх ніколи не оплачував. На підставі викладеного Позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Треті особи ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є доброю знайомою позивача по справі та її сусідкою. Вони перебувають в дружніх стосунках, та вона кожного дня навідує позивача аби їй допомогти, оскільки позивач є літньою особою. У 2011 році в її будинку був зареєстрований відповідач [PERSON], однак як він там зареєструвався ніхто не знає, оскільки позивач не надавала згоди на його реєстрацію. Також повідомила, що з травня місяця 2015 року відповідач за адресою: м. Дніпропетровськ, тупик Криворізький, б. 31, кв. 2 не проживає, де він зараз знаходиться їй невідомо. Вислухавши пояснення позивача та допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що Позивач по справі [PERSON] народилася 26 травня 1923 року, що підтверджується копією паспорта серії АЕ № 879107, виданого 12 листопада 1997 року Красногвардійським РВ УМВСУкраїни в Дніпропетровській області (а.с. 13). Позивач є власником ? частини домоволодіння розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, тупик Криворізький, б. 31, (квартира 2), на підставі договору купівлі-продажу від 08.06.1990 року посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-1920 від 08.06.1990 року (а. с. 9-10). Відповідно до домової книги на домоволодіння № 31 кв. 2 тупик Криворізький в м. Дніпропетровську, у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO] з 14.06.1994 року, [PERSON], [INFO] з 01.11.1994 року, [PERSON], [INFO] з 14.05.2010 року, [PERSON], [INFO] з 23.11.2003 року, [PERSON], [INFO] з 03.03.2011 (а. с. 7). Вищевказаний факт також підтверджується довідкою № 1215/3634 від 04.07.2016 року (а. с. 5-7). Відповідно до довідки від 21.07.2016 року голови квартального комітету № 47 встановлено, що з 2011 року довідки з квартального комітету відповідачу не надавались (а. с. 12). Згідно акту про не проживання від 03.10.2011 року, затвердженого головою квартального комітету № 47 встановлено, що [PERSON]М, не проживає за адресою: [INFO], б. 31, кв. 2 з 15 травня 2015 року (а.с. 37) У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник \~зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. \~ За приписами ст. 391 ЦК України \~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб в розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. \~ Згідно ч. 2 ст. 405 \~ЦК України, член сімї власника житла втрачає право \~на користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Відповідач по справі втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 2, у будинку № 31 тупик Криворізький у м. Дніпропетровську, оскільки не проживає там з травня 2015 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом про не проживання а також показаннями свідка допитаного у судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи всі докази, які були досліджені судом при розгляді справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позивачем \~позовних \~вимог \~щодо визнання [PERSON] такими, що втратив право користування жилим приміщенням та вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити. Що стосується позовних вимог про зобов`язання Чечелівського районного відділу у місті Дніпропетровську ГУ Державної міграційної служби України зняти відповідача з реєстраційного обліку у квартирі, розташованій за адресою: м. Дніпропетровськ, тупик Криворізький, б. 31, кв. 2 суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи наведені приписи закону суд зазначає, що наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратило право користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття такої особи з реєстрації. Доказів на підтвердження того, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не буде виконане та особа не буде знята з реєстраційного обліку позивачем не надано, а тому вимоги позивача є передчасними, у зв'язку з чим задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з Відповідачів на користь Позивача. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та

Outcome: partial