Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить вилучити у відповідача [PERSON] та передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль Subaru, модель: Forester, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]., комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Subaru, модель: Forester, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. та стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17.03.2008 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 16 495,08 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.56% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 15.03.2013 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надав в заставу автомобіль Subaru, модель: Forester, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. У зв'язку із неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні уточнив свої вимоги та просив вилучити у відповідача [PERSON] та передати ПАТ КБ «Приватбанк» предмет застави - автомобіль Subaru, модель: Forester, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]., зобов'язати відповідача [PERSON] передати ПАТ КБ «Приватбанк» комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля Subaru, модель: Forester, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]., надати ПАТ КБ «Приватбанк» право від імені відповідача [PERSON] на зняття та постановку на облік - предмет застави - автомобіль: Subaru, модель: Forester, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. в органах ДАЇ України та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 17.03.2008 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № K3R4AE00000022, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 16 495,08 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.56% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення 15.03.2013 р. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідач надав в заставу автомобіль Subaru, модель: Forester, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22.03.2012 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення, звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль Subaru, модель: Forester, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON] (01001, [ADDRESS], ІПН [NUMBER]), шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк»,проте навіть після винесення зазначено рішення відповідач його не виконує та предмет застави в заклад банку не передає. (а.с. 14) Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Згідно ст. 572 ЦК України. в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги ,якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 2 Закону України «Про заставу» визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Частиною першою ст.19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною 1 ст.20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо на момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконане, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 6 ст.20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Інше передбачено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», чинним із 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Прикінцевими і перехідними положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Стаття 1 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Отже Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальним законом з питань правового регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу» застосовуються лише в частині, що не суперечить Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечуваного обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Пунктом 4 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст..26 цього Закону. Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача (заклад). Відповідач в судове засідання не з'явився та не надав жодного доказу того, що ним виконувались в добровільному порядку зобов'язання за кредитним договором, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що вимоги позивача про передачу йому предмета застави в заклад ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню та вважає за можливе захистити порушене право позивача, в тому числі шляхом зобов'язання відповідача передати позивачу предмет застави, комплект ключів, Свідоцтво про реєстрацію. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved