Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення коштів, в якій зазначає, що відповідачем не виконані договірні зобовязання за договором позики у формі розписки від 11.03.2011 року, тому просить стягнути заборгованість за договором в розмірі 800 000 грн., три відсотки річних від простроченої суми за період з 01.03.2012 року по 03.05.2012 року в розмірі 4\~122 грн. 25 коп., судові витрати в розмірі 3\~219 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідачем не було виконано договірні зобовязання за розпискою, яку між ними було укладено 11.03.2011 року, відповідач зобовязувався повернути кошти до 01.03.2012 року, але по закінченню визначеного договором строку відповідач борг не повернув. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення, пояснив, що відповідач дійсно підписував розписку від 11.03.2011 року, отримав від позивача кошти в розмірі 100\~000 доларів США та зобовязувався повернути їх до 01.03.2012 року, але не зміг повернути кошти у визначений договором строк. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти позову не заперечив, посилаючись на те, що зобовязання сторін за розпискою не порушують права третьої особи. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того закон\-них підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши позивача, представників відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 11 березня 2011 року між сторонам було укладено договір позики у формі письмової розписки, згідно до якої позивач [PERSON] передав, а відповідач [PERSON] ([PERSON] Альфонсус, Joseph OReilly) отримав у борг грошові кошти в суму 100\~000 доларів США, які зобовязувався повернути у строк до 01 березня 2012 року,\~ що підтверджується розпискою, а також визнається сторонами. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Вказана цивільно-правова угода була укладена в письмовій формі. Факт отримання відповідачем визначених розпискою коштів від позивача, а також факт неповернення позики навіть частинами станом на час вирішення справи судом визнається позивачем та представником відповідача. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач всупереч вимогам закону не виконав свої цивільно-правові обовязки та не повернув грошові кошти позивачу, тому в судовому порядку з нього слід стягнути заборгованість за договором позики в розмірі 800 000 грн., яка розраховується як еквівалент 100\~000 доларів США у національній валюті за офіційний курсом валют НБУ станом на час предявлення позову 03.05.2012 року Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач прострочив грошове зобовязання, на нього слід покласти обовязок сплати позивачеві трьох відсотків річних, які за період з 01.03.2012 року по 03.05.2012 року складають 4\~122 грн. 25 коп. При наданні правової оцінки спірним правовідносинам суд враховує відсутність заперечень представника відповідача відносно розміру заборгованості за договором позики і правильності здійснених позивачем нарахувань. Також суд враховує, що відповідач у встановленому законом порядку не оспорював договір позики, договір не визнаний недійсним, не має ознак нікчемності, тому він обовязковий для виконання відповідачем як боржником, що вказує на те, що позовні вимоги грунтуються на законі. Також суд вирішує справу на засадах диспозитивності цивільного судочинства в межах заявлених позовних вимог, оскільки позивачеві було розяснено право змінити, збільшити позовні вимоги, однак він просив вирішувати спір на підставі наявних позовних вимог. Обставинам щодо правовідносин між сторонами з приводу нерухомого майна, задоволення вимог позикодавця за цією позикою за рахунок передачі певних обєктів нерухомого майна, вчинення певних дій окремими особами як представниками відповідача тощо суд не надає правової оцінки, оскільки це виходить за межі предявлених позовних вимог і на них сторони в судовому засіданні не посилались. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права інших осіб, тому з огляду на положення ст.174 ЦПК України достатніх підстав для відмови у задоволенні позову суд не виявив. Таким чином, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, в межах заявлених позовних вимог, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги доведені, ґрунтуються на матеріалах справи та чинному законодавстві. За таких обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.\~\~ Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача повністю.

Outcome: approved