Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом в якому просить змінити розмір аліментів, стягнутих з нього за рішенням Олександрівського районного суду від 22.10.2013 року на користь відповідача на утримання дитини [PERSON], [INFO], а саме - з 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на ? частини від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначив, що , відповідно до рішення Олександрівського районного суду від 22.10.2013 року , з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.04.2013 року до 04.07. 2023 року, тобто до повноліття дочки [PERSON]. На підставі виконавчого листа, виданого 22.10.2013 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області, Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (найменування на даний час - Соборний відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області) відкрито виконавче провадження за місцем його реєстрації як сторони боржника. Однак , з набранням чинності Закону України від 17.05.2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим , ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. Таким чином , вищезазначене рішення Олександрівського районного суду від 22.10.2013 року про стягнення аліментів має бути змінено у судовому порядку в частині визначення мінімального розміру аліментів на дитину за позовом платника або одержувача аліментів з підстав , передбачених ч.1 ст. 192 СК України. Сторони в судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримують позов в повному обсязі. А тому , суд вважає за можливе провести розгляд справи без їх участі. Ухвалою суду від 26.06.2018 року було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову по даній цивільній справі. Вивчивши матеріали справи , суд приходить до наступного висновку. Відносини, що склалися між сторонами суд відносить до сімейних правовідносин аліментних зобовязань\~ і вважає за необхідне керуватися нормами СК України. Згідно ч.1 ст.192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, в редакції Закону України №2037-VII від 17.05.2017 року , який набрав чинності 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом було встановлено, що , згідно рішення Олександрівського районного суду від 22.10.2013 року (а.с.7 зворот, 8), з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 квітня 2013 року до 04 липня 2023 року, тобто до повноліття дочки [PERSON]. З 8 липня 2017 року законодавством було змінено мінімальний розмір аліментів, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Норми ст.192 СК України визначають, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Однак , нормами СК України не передбачена зміна у судовому порядку мінімального розміру аліментів. Збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для нового рішення про збільшення розміру аліментів, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. У разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності Законом, тобто, з 8 липня 2017 року та винесення відповідної постанови державним виконавця. Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку. У разі , якщо такого не відбулося ,суд рекомендує за необхідне звернутись з письмовим зверненням до державного виконавця з проханням провести перерахунок розміру аліментів. Відмова державного виконавця в проведенні перерахунку розміру аліментів відповідно до мінімально встановленого розміру , може бути оскаржена до суду,\~ в порядку, передбаченому процесуальним законом (визнання дій державного виконавця незаконними та поновлення порушеного права стягувача\~ з подальшим зобовязанням виконавця все ж таки\~ здійснити перерахунок розміру аліментів). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне\~\~ відмовити в задоволенні позову. Додатково суд вважає за необхідне зазначити , що з заявою про зміну (збільшення ) мінімального розміру аліментів, встановленого законодавством , звернувся боржник , який має проводити аліментні виплати за рішенням Олександрівського районного суду від 22.10.2013 року . Фактично позивач просить збільшити мінімальний розмір аліментів , що сплачуються ним на користь відповідача. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. Однак , у позовній заяві позивач жодним чином не обґрунтував за захистом якого порушеного права він звернувся до суду . Суд не встановив факт порушення особистих прав позивача, які підлягають захисту в судовому порядку в обраний ним спосіб. Викладене також являється підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed