Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати недійсним укладений між сторонами договір кредиту №88-0909-3/16 від 16.09.2009р. (далі Договір кредиту) та додатковий до нього договір №1 від 16.09.2011р.. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що договір кредиту №88-0909-3/16 від 16.09.2009р. укладений із порушенням вимог законодавства про захист прав споживачів та про діяльність кредитних спілок, оскільки був укладений за відсутності вільного волевиявлення сторін, із застосуванням психічного тиску і обману, не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а самі умови договору є несправедливими. В обґрунтування вимог щодо визнання недійним додаткового договору позивач зазначив, що не укладав його, а підпис на договорі виконаний іншою особою. Відповідач позовні вимоги визнав частково з тих підстав, що не може надати суду належних і допустимих доказів того, що [PERSON] власноруч писав заяву про прийняття його у члени кредитної спілки. Інші підстави позову вважає необґрунтованими. Просив застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з позивача на користь КС «Скарбничка» грошові кошти в сумі 170000грн. В судовому засіданні позивач пояснив, що він особисто ніколи не писав заяву про вступ до КС «Скарбничка», а тому не є її членом. Договір кредиту він підписував на прохання [PERSON] та вважав, що це є формальності для забезпечення господарської діяльності ЗАТ «Черкаський агротепличний комбінат», на якому позивач працював заступником директора з виробництва, а [PERSON] директором. Зазначив, що і договір і видатковий касовий ордер про отримання коштів він підписував особисто, але додатковий договір №1 від 16.09.2011р. він не підписував. Пояснив, що він особисто ніяких грошових коштів не отримував, а тому і не має ніяких грошових зобовязань перед відповідачем. Про дію Договору кредиту йому стало відомо лише у грудні 2015р., коли КС «Скарбничка» звернулось до суду із позовом до нього про стягнення кредитної заборгованості, тому просив поновити йому строк позовної давності. Просив задовольнити позов та не застосовувати реституцію, як наслідок недійсності правочину. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 19.11.2015р., в судовому засіданні пояснив, що через відсутність у КС «Скарбничка» оригіналу заяви [PERSON] про вступ до членів кредитної спілки сторона відповідача погоджується із вимогою про визнання недійсним Договору кредиту. Проте, на підставі цього договору кредитної спілкою було видано позивачу грошові кошти в сумі 170000грн. Частина зазначених коштів в сумі 54772,61грн була сплачена на виконання умов договору, а тому інша частина в сумі 115227,39грн має бути повернута позивачем, як наслідок визнання правочину недійсним. Просив задовольнити позов та стягнути з позивача на користь позивача суму коштів в розмірі 115227,39грн. Представник третьої особи [PERSON], який діє на підставі довіреності від 15.12.2015р., підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити і не застосовувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 16.09.2009р. між КС «Скарбничка» та [PERSON] був укладений договір кредиту №88-0909-3/16 /а.с.6-9/, за яким спілка надає позичальнику ([PERSON]П.) кредит в розмірі 170000грн для будівництва житла строком на 24 місяці. Позичальник сплачує спілці проценти в розмірі 0,1095890411% (річних процентів) за кожен день користування кредитом (п.6.1 Договору). При порушенні позичальником графіку місячних платежів діюча процентна ставка збільшується на 70% річних (п.6.3 Договору). У випадку не проведення повного розрахунку по Договору у строк встановлений п.5.1 даного договору, Договір вважається пролонгованим на невизначений строк, при цьому позичальник зобовязаний провести погашення повного боргу за кредитом в семиденний термін з дня предявлення письмової вимоги Спілкою про погашення заборгованості (а.1 п.7.2 Договору). У випадку пролонгації Договору в порядку вказаному у п.7.2 процентна ставка визначена п.6.1 Договору збільшується в три рази на весь період такого прострочення (а.2 п.7.2 Договору). При порушенні позичальником терміну розрахунку спілка має право нарахувати пеню у розмірі 0,3% суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки платежу (п.8.1 Договору). Графіком місячних платежів, який є додатком №1 до Договору кредиту передбачено внесення [PERSON] щомісячних платежів в сумі 10551,64грн /а.с.10/. Додатковим договором №1 від 16.09.2011р. до Договору кредиту змінено строк надання кредиту з 24 до 36 місяців, а також графік та розмір щомісячних платежів /а.с.11-13/. Натомість згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 16.12.2016р. зазначений додатковий договір підписаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] /а.с.61-66/. Тож суд приймає доводи позивача про те, що він не підписував такого договору. Згідно видаткового касового ордеру від 16.09.2009р. [PERSON] отримав в касі КС «Скарбничка» грошові кошти в сумі 170000грн за договором кредиту від 16.09.2009р. /а.с.42/. Разом з тим, на момент укладання Договору кредиту позивач не був членом кредитної спілки. Зазначену обставину суд вважає доведеною з огляду на те, що всупереч вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК відповідачем не надано суду доказів на спростування такої обставини. Крім того, представник відповідача визнав той факт, що у КС «Скарбничка» відсутні належні і допустимі докази підтвердження написання позивачем заяви про вступ до кредитної спілки. В період часу з 31.12.2009р. по 07.07.2010р. на виконання умов Договору кредиту на користь КС «Скарбничка надійшли грошові кошти в сумі 54772,61грн /а.с.104-106/. 29.12.2015р. КС «Скарбничка» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором кредиту, судова справа 711/11456/15-ц, яка на теперішній час не розглянута, що визнається сторонами. За таких обставин позивач вимагає визнати недійним Договір кредиту та додатковий договір №1 від 16.09.2011р., у звязку з чим звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу дійсності укладених кредитних договорів, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та інших нормативно-правових актів України. За загальним правилом, передбаченим ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вимоги до правочинів закріплені у ст.203 ЦК. Зазначена стаття кореспондується із положеннями ч.1 ст.215 ЦК, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Залежно від підстав недійсності правочину, закон передбачає настання різних наслідків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, відповідно до чого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.11 ЦПК). Таким чином, з огляду на презумпцію правомірності правочинів та диспозитивності цивільного судочинства, розглядаючи вимоги про визнання договору недійсним суд обмежений підставами, які зазначені в позовній заяві. Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.2001р. №2908-ІІ «Про кредитні спілки» (далі Закон №2908-ІІ) кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Прийняття до кредитної спілки проводиться на підставі письмової заяви особи (ч.3 ст. 10 Закону №2908-ІІ). Таким чином кредитна спілка (на відміну від банку) не може надавати кредити фізичним особам, які не є її членами (ч.1 ст. 21 Закону №2908-ІІ). А обовязковою умовою членства особи у кредитній спілці є подання письмової заяви про вступ у члени спілки. Оскільки копія заяви не є належним доказом дотримання при прийнятті [PERSON] у члени кредитної спілки вимог ч.3 ст.10 Закону №2908-ІІ суд при розгляді даної справи приходить до висновку, що [PERSON] не подавав письмової заяви про вступ до КС «Скарбничка», а отже і не може вважатися її членом, як станом на 16.09.2009р. так і на теперішній час. Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Оскільки укладаючи 16.09.2009р. із [PERSON], який не був її членом, Договір кредиту КС «Скарбничка» не мала ліцензії Національного Банку України на здійснення банківської діяльності, у т.ч. видачі кредитів невизначеному колу фізичних осіб, то такий Договір кредиту підлягає визнанню недійсним. Інші доводи позивача, щодо підстав для визнання оспорюваного договору недійсним є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються ніякими доказами, але не впливають на остаточне рішення суду щодо заявлених позовних вимог. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст. 236 ЦК). З огляду на те, що додатковий договір №1 від 16.09.2011р. є похідним від Договору кредиту, який підлягає визнанню недійсним, то він також є недійсним і не створює ніяких правових наслідків. За таких обставин позов підлягає задоволенню. В той же час відповідно до ч.1 ст.1057-1 ЦК, - у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені\~ч.1 ст.216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Представник КС «Скарбничка» у судовому засіданні надав суду заяву про необхідність застосування наслідків недійсності правочину передбачених ч.1 ст. 216 ЦК, в якій просив стягнути з позивача на користь кредитної спілки суму кредитних коштів, отриманих на виконання Договору кредиту. Таким чином визнаючи недійсним Договір кредиту, суд зобовязаний за заявою кредитної спілки застосувати наслідки недійсності правочину. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Дослідженими в суді доказами, а саме видатковим касовим ордером від 16.09.2009р. підтверджено факт отримання [PERSON] від КС «Скарбничка» грошових коштів в сумі 170000грн на виконання договору кредиту від 16.09.2009р.. Крім того, позивач хоча і заперечував проти фактичних кредитних правовідносин між сторонами, але сам надав суду докази на підтвердження здійснення погашення кредитної заборгованості на виконання умов Договору кредиту, чим фактично визнав ту обставину, що саме від його імені і в його інтересах мали місце виплати спрямовані на погашення кредитної заборгованості в загальній сумі 54772,61грн. Доводи позивача щодо того, що він фактично не отримував кредитних коштів, суд не приймає, оскільки вони не підтверджені ніякими доказами. Натомість спростовуються видатковим касовим ордером, підписавши який позивач засвідчив факт отримання грошей. Отже позивач, як повнолітня дієздатна особа, підписуючи договір кредиту та видатковий касовий ордер про отримання готівки, повинен був розуміти правові наслідки своїх дій і має нести відповідальність за вчинення таких дій. Таким чином, сума коштів, яку [PERSON] зобовязаний повернути кредитній спілці в порядку ч.1 ст. 216 ЦК становить 115227,49грн (170000грн - 54772,61грн). Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК у звязку з тим, що позов підлягає задоволенню, то відповідач має відшкодувати позивачеві судові витрати, понесені позивачем у звязку з проведенням судово-почеркознавчої експертизи. Вартість проведеної експертизи складає 3177,60грн, що підтверджується відповідним рахунком №445 від 02.07.2016р. /а.с.114/. При цьому суд звертає увагу, що витрати позивача повязані з оплатою банківської комісії (31,78грн) за прийняття платежу не є судовими витратами, а тому не підлягають відшкодуванню. Тож відповідач має відшкодувати позивачеві суму судових витрат в розмірі 3177,60грн. З огляду на те, що зобовязання позивача з повернення відповідачу грошових коштів та зобовязання відповідача з відшкодування позивачу судових витрат виникають з рішення суду і мають однорідний характер (грошове зобовязання), то на підставі ст.601 ЦК суд вважає за необхідне здійснити зарахування таких вимог, у звязку з чим сума коштів, яку позивач зобовязаний повернути позивачеві складає 112049,79грн (115227,49грн - 3177,60грн). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved