Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача грошове зобов`язання в розмірі 68303 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 4098,18 грн. та інфляційні витрати в розмірі 8718,30 грн., а всього 81119,48 грн., судовий збір в розмірі 840,80 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що в період з 2015 року по жовтень 2017 року відповідач [PERSON] шляхом обману та зловживання довірою позивача протиправно заволоділа коштами в розмірі 68303 гривень. Незаконний факт заволодіння коштами, як і суму недостачі в розмірі 68303 гривень [PERSON] визнала та зобов`язувалася зазначену суму у строк до 31.01.2018 року повернути, що підтверджується її власноруч написаною розпискою від 10.11.2017 року. Однак відповідач, нехтуючи встановленим у розписці строком, неодноразові усні вимоги позивача про повернення коштів, станом на 05.03.2020 року не повернула кошти в розмірі 68303 гривень. Позивач зазначає, що в ухвалі Верховного суду України від 15.07.2009 року дано правове тлумачення поняттю розписка та зазначено, що це є документ, який підтверджує не тільки передачу грошей, але і під цим слід розуміти укладення договору (зобов`язання, позики, підряду та ін.). Враховуючи, що кошти в розмірі 68303 гривень, які відповідачка зобов`язувалася повернути в строк до 31.01.2018 року останньою не повернуті, відтак з неї слід стягнути грошове зобов`язання згідно розписки від 10.11.2017 року в розмірі 68303 гривень, 3% річних від простроченої суми, яка згідно розрахунку за період з 01.02.2018 року по 01.02.2020 року (68303* 3% річних*2 роки) складає 4098,18 гривень та інфляційні втрати за період з 01.02.2018 року по 01.02.2020 року, які згідно доданого розрахунку складають 8718,30 гривень, а всього 81119,48 гривень. 23.04.2020 року провадження у справі відкрито. 17.06.2020 року справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від неї не надходило. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з`ясувавши думку представника позивача, висловлену у письмовій заяві та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частинами 1, 2 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії розписки, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що 10.11.2017 року [PERSON] зобов`язалась до 31.01.2018 року повернути [PERSON] суму нестачі у розмірі 68303,00 грн. Судом встановлено, що 10.11.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що загальна сума боргу становить 68303,00 грн., які відповідач на момент розгляду справи судом позивачу не повернула, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відзиву на позов не подала, позовні вимоги не заперечила. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, сума процентів із поданого розрахунку за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 01.02.2018 року по 01.02.2020 року складає 4098,18 грн. (68303*3%*2 роки), а інфляційні втрати, які зазнав позивач за період з 01.02.2018 року по 01.02.2020 року, згідно доданого розрахунку складають 8718,30 гривень. Таким чином, беручи до уваги, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є законними та обґрунтованими, позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору.

Outcome: approved