Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним розірвання контракту від 10 вересня 2012р., укладеного між ним та Виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), поновити його на роботі на посаді директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що будь-яких порушень вимог чинного законодавства з питань охорони праці він не допускав. Крім того, він був звільнений під час тимчасової непрацездатності. Протягом розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та просить також визнати незаконним та скасувати Розпорядження Київського міського голови № 243 від 16.09.2014р. «Про призначення [PERSON]..» та визнати незаконним і скасувати Наказ Ритуальної служби спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» про призначення [PERSON] на посаду директора. Представник Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивач був звільнений правильно, оскільки факти порушення ним трудового законодавства були встановлені Територіальною державною Інспекцією з питань охорони праці в м. Києві, які полягали у незаконному звільненні працівників, не проведенні розрахунку у день звільнення. Зважаючи на Подання прокуратури та Подання Департаменту житлово-комунальної інфраструктури від 4.09.2014р., 8.09.2014р. Київський міський голова видав розпорядження про звільнення [PERSON] з посади директора ритуальної служби. Представник Ритуальної служби Спеціалізованого коммунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» проти позову заперечує з тих же підстав, а також просить врахувати наявність вироку суду про засудження [PERSON] до штрафу з позбавленням права обіймати посади, повязані зі здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. 3-ті особи в судове засідання не зявились, про день слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому суд вважає можливим слухати справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 27.07.2012р. Розпорядженням Київського міського голови № 129 [PERSON] призначено на посаду директора ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» /т.1 ас 6/. 10.09.2012р. з [PERSON] укладений контракт, згідно якого він призначений на посаду директора ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» з 31.07.2012р. по 31.07.2017р. /т.1ас 7-15/. 17.10.2013р. [PERSON] звільнено з посади у звязку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу [PERSON] /т.1ас 18/. Розпорядженням Київського міського голови № 3 від 16.01.2014р. [PERSON] поновлено на посаді директора ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» /т.1 ас 19/. Розпорядженням Київського міського голови № 221 від 8.09.2014р. [PERSON] звільнено з посади директора ритуальної служби спеціалізованого комунально-побутового обслуговування» відповідно до п. 4.3.4 Контракту від 10.09.2012р. враховуючи подання Прокуратури м. Києва від 10 квітня 2014р. № 07/1/1-126 вих-14 /т.1 ас 20/. Відповідно до п. 4.3.4 Контракту від 10.09.2012р. цей контракт припиняється за поданням службових осіб органів державного нагляду за охороною праці у разі: - систематичних порушень вимог чинного законодавства з питань охорони праці; - у разі порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Згідно ст. 38 Закону України «Про охорону праці» державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють: - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці; - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ядерної та радіаційної безпеки; - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки; - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. Як видно з подання прокуратури м. Києві від 10.04.2014р. № 07/1/1-126 вих-14, прокуратурою було установлено, що упродовж 2013-2014р. директором Ритуальної служби [PERSON] допускались грубі порушення законодавства про працю, зокрема, проводились звільнення працівників без згоди профкомітету, без відібрання пояснень, в період перебування на лікарняному, без виплати всіх сум /т.1 ас 169-171/. Оскільки позивач був звільнений на підставі подання прокуратури м. Києва у звязку з порушеннями законодавства про працю, а не на підставі подання органів державного нагляду за охороною праці, вичерпний перелік яких міститься в ст. 38 Закону України «Про охорону праці», внаслідок систематичних порушень вимог чинного законодавства з питань охорони праці, суд вважає, що його звільнення згідно п. 4.3.4 Контракту від 10.09.2012р. є безпідставним. Посилання представника Ритуальної служби Спеціалізованого коммунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на те, що в розпорядження про звільнення [PERSON] ймовірно допущена помилка та неправильно зазначений п. 4.3.4 Контракту замість п. 4.3.1, оскільки підставою для його звільнення було спричинення збитків підприємству на суму 100\~000грн. у звязку з поновленням на роботі незаконно звільнених ним працівників та стягненням на їх користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд до уваги не приймає, оскільки в розпорядженні чітко зазначена підстава звільнення позивача п. 4.3.4 Контракту. Відповідальність же службової особи перед підприємством за незаконне звільнення працівників передбачена статтею 237 КЗпП України шляхом покладення на неї матеріальної відповідальності у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Таким чином, звільнення [PERSON] згідно п. 4.3.4 Контракту не ґрунтується на законі, а тому розпорядження № від 8.09.2014р. підлягає скасуванню. Як вбачається з вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2015р., [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 368 КК України з призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на суму 25500грн., з позбавленням права обіймати посади, повязані зі здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік без спеціальної конфіскації /т. 2 ас 2/. Враховуючи наявність вироку, що вступив в законну силу, відповідно до якого позивач на один рік позбавлений права обіймати посади, повязані зі здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, виходячи з обовязковості рішень судів та розглядаючи позов в межах заявлених вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд вважає, що поновлення на роботі позивача в даний час на посаді директора не узгоджується з вироком суду, однак його порушене право підлягає захисту шляхом визнання незаконним та скасування розпорядження № 221 від 8.09.2014р. та визнання незаконним розірвання контракту від 10 вересня 2012р. з підстав, передбачених п. 4.3.4, а також стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 9.09.2014р. по день вступу вироку в законну силу. Згідно довідки про доходи позивача, його заробітна плата за останні повні два місяці роботи складає: червень 2014р. 4\~107,63грн., липень 2014р. 9\~633,90 грн. /т. 1 ас 124/. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов?язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача складає: /4 107,63 + 9\~633,90/ : /5+14/ робочих дні = 723грн. 24коп. Вимушений прогул за період з 9.09.2014р. по 20.05.2015р. (дати набрання чинності вироку суду) складає 173 дні. 723,24грн х 173дні = 125 120 грн. 52 коп. Таким чином, відповідно до ст. 235 КЗпП України з Ритуальної служби Спеціалізованого коммунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу в розмірі 125 120грн. 52коп. Підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу немає, оскільки дане законодавством не передбачено. Також не підлягає задоволенню позов в частині визнання незаконним та скасування розпорядження та наказу про призначення на посаду директора Ритуальної служби [PERSON], оскільки будь яких порушень при їх видачі не встановлено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% від суми позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial