Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену частину заробітної плати в сумі 49123,21 грн та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 24 лютого 2020 року по час ухвалення рішення суду щодо суті спору. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 24 лютого 2020 року його було звільнено з посади виконавчого директора ДП «Бурштин України» та в цей же день видано трудову книжку. Однак, при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну плату за період роботи з серпня 2019 року лютий 2020 року. Сума заборгованості по заробітній платі становить 49123,21 грн. Оскільки при звільненні йому не були виплачені належні від підприємства кошти, відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку, який на день подання позову складав 37980,14 грн. Ухвалою суду від 1 червня 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач 5 червня 2020 року отримав ухвалу суду про відкриття провадження та копію позовної заяви з доданими до неї документами, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов у встановлений строк відповідач до суду не подав, як і клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд за наявними у справі матеріалами встановив, що позивач 2 серпня 2019 року прийнятий на посаду помічника генерального директора Державного підприємства «Бурштин України», 23 вересня 2019 року переведений на посаду виконавчого директора. 24 лютого 2020 року на підставі наказу № 17-К його було звільнено з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] серії [NUMBER] від 16 вересня 2010 року. Як вбачається з довідки про доходи № 17 від 30 березня 2020 року, виданої ДП «Бурштин України», [PERSON] за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року нарахована заробітна плата в сумі 77175,99 грн (62126,20 грн з вирахуванням податку з доходів фізичних осіб та військового збору). За цей же період позивачу було виплачено відповідачем шляхом перерахунку на його картковий рахунок 13002,99 грн заробітної плати, про що свідчить виписка по картці/рахунку за період з 2 серпня 2019 року по 19 травня 2020 року № HBR4RAPDIPD2J001 від 19 травня 2020 року, видана АТ КБ «Приватбанк». Тобто, заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати становить 49123,21 грн (62126,20 грн - 13002,99 грн). Станом на 10 липня 2020 року у суду відсутні докази проведення повного розрахунку з позивачем. Згідно ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За нормами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивач в день звільнення перебував на роботі, що вбачається з довідки про доходи від 30 березня 2020 року про нарахування йому заробітної плати за лютий 2020 року. В день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було. Доказів на спростування вказаних обставин суду не надано. Згідно із ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, вимога щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 49123,21 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ст.117 КзПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Позивача було звільнено в лютому 2020 року, а тому під час розрахунку середнього заробітку суд виходить з виплат за грудень 2019 року та січень 2020 року. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно із п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з отриманням вимог законодавства. Відповідно роз`ясненням, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З наданої позивачем довідки про доходи вбачається, що [PERSON] в грудні 2019 року було нараховано заробітну плату в розмірі 14209,84 грн, в січні 2020 року - 13293,21 грн, що разом становить 27503,05 грн. Кількість робочих днів за ці два місяці становить 21 день у кожному місяці, разом - 42 робочих дні. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці роботи складає 654,83 грн (27503,05 грн : 42 робочі дні). Кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні з 25 лютого 2020 року (наступного дня після звільнення) до 10 липня 2020 року (день ухвалення рішення) становить 92. Відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути 60244,36 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (92 робочі дні х 654,83 грн). Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року). В постанові від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц Верховний Суд вказав, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. За правилами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнений. На підставі наведеного та

Outcome: approved