Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 342573 грн. 15 коп., у тому числі: позику у розмірі 10000 доларів США, що становить еквівалент 283909 грн. 00 коп. (згідно курсу Національного банк України станом на 30.11.2018 року); неустойку (пеню) у розмірі одного\~відсотку від\~суми позики,\~за кожен\~день прострочки, яка становить 51103 грн. 62 коп.; проценти за користування позикою, визначені на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1.ст.1048 ЦК України), за період з 18.09.2018 року по 17.12.2018 року, у розмірі 7560 грн.53 коп., а також судові витрати за подання позову до суду у сумі 3425 грн.73 коп. Зазначає, що 25.10.2018 року відповідачем були отримані від позивача кошти у якості позики, у грошовому еквіваленті в іноземній валюті у розмірі 10000 доларів США, що становить 282131 грн. 00 коп. за офіційним курс Національного банку України на день надання позики, що підтверджується розпискою. За домовленістю між сторонами відповідач зобов'язується до 30.11.2018 року повернути отримані від позивача кошти у сумі 10000 доларів США, у еквіваленті - гривнях України, за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Крім того, за невиконання зобов'язання позичальник сплачує пеню у розмірі одного відсотку від суми позики, за кожен день прострочки. Також з метою забезпечення договору позики у випадку порушення його умов позичальник передав позикодавцю документи на право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Станом на 15.12.2018 року надану позику відповідачем не повернено, в звязку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в разі неявки відповідача просив ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки\~від 25.10.2018\~року,\~відповідачем [PERSON]\~від позивача\~[PERSON]\~були отримані\~у якості\~позики грошові кошти у розмірі 10000 доларів США. Вказані кошти в розмірі 10000 доларів США або еквівалент у гривні по курсу НБУ на момент повернення позики відповідач зобов'язався повернути позивачу у строк до 30.11.2018 року. У випадку не повернення боргу у зазначений строк, відповідач зобовязався передати позивачу у власність належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS] до 07.12.2018 року. У випадку, якщо передача зазначеної квартири не відбудеться у встановлений строк, відповідач зобовязався при погашенні боргу сплатити позивачу пеню в розмірі одного відсотку від суми позики за кожен день прострочення до повного погашення боргу (а.с.10). Як вбачається з фотознімку, наданого позивачем на підтвердження написання розписки саме відповідачем, на ньому зображений [PERSON], який тримає у руках свій паспорт та вищевказану розписку. У відповідності до ч.1 ст.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст.1046,1047\~ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами 25.10.2018 був укладений договір позики. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконав свої зобовязання за договором позики та повернув грошові кошти. Відповідно до вимог ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За правилами ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положення ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст.625 цього Кодексу. У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коші боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коші встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі неповернення позичальником суми позики його борг складатиметься з суми позики; процентів за користування позиченими коштами, які не встановлено договором, у розмірі облікової ставки НБУ за весь строк користування ними; пені за несвоєчасне повернення позики, яка передбачена договором, у розмірі одного відсотка від суми неповернутих коштів, за кожен день прострочення платежу. Факт невиконання відповідачем взятого на себе зобовязання згідно договору позики доведено. Відповідно до загального правила на кредитора (позикодавця) покладається обовязок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець, як кредитор, повинен видати позичальнику розписку в отриманні виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ. Згідно до ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася. Оскільки відповідачем не доведено протилежне, суд вважає, що оригінал договору позики засвідчує факт отримання грошових коштів відповідачем по справі і те, що взяте на себе зобовязання ним виконано не було. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг в розмірі 342573,15 грн., з яких: позика у розмірі 283909 грн. (еквівалент 10000 доларів США), згідно курсу Національного банку України станом на 30.11.2018 року; неустойка (пеня) у розмірі одного відсотку від суми позики за кожен день прострочення, яка становить 51103,62 грн. (283909х1,00%х18); проценти за користування позикою, визначені на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 18.09.2018 року по 17.12.2018 року, у розмірі 7560,53 коп. (18%/100%/365х54х283909). Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved