Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де вказує, що 20 серпня 2000 року між ним та [PERSON] було досягнуто домовленості, що останній безперешкодно користуюся її земельною ділянкою площею 5,750 га, у звязку із її похилим віком доглядав за нею з цього періоду. 02 липня 2001 року між позивачем та [PERSON] було досягнуто домовленість щодо купівлі-продажу земельної ділянки площею 5,750 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщеної на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що належала їй згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 027007, згідно з якою [PERSON] отримала від нього кошти в розмірі 20 000 гривень, передавши в користування земельну ділянку та надавши оригінали документів. Продавши земельну ділянку та отримавши за неї гроші, відповідач почала ухилятися від нотаріального посвідчення договору, мотивуючи похилим віком, тяжким матеріальним станом поганим станом здоровя, та 22 вересня 2015 року вона померла. З моменту смерті та до цього часу спадщину [PERSON] не прийнято, спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. У звязку із тим, що позивач добросовісно, відкрито і безперервно користувався земельною ділянкою, яка належала [PERSON] протягом 15 років, 01 жовтня 2015 року звернувся до Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області із клопотанням про передачу вказаної земельної ділянки у власність, однак рішення з цього приводу так і не було прийнято. 10.11.2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено усну угоду, за умовами якого [PERSON] зобов'язався оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відповідних державних установах в строк до 10.12.2015 року, про що було сплачено кошти у розмірі 3 000 грн. Відповідач до цього часу зобов'язання не виконав. Таким чином, у позивача виникла необхідність у зверненні до суду, де він прохає визнати за ним право власності на земельну ділянку за набувальною давністю та стягнути сплачені кошти. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України.\~\~ Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які \~\~вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для \~\~ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. \~\~ Судом встановлено, що земельна ділянка площею 5,750 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщена на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 027007, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Мд № 6624 належала [PERSON]. 20 серпня 2000 року між позивачем та [PERSON] було досягнуто домовленості, що позивач безперешкодно користується її земельною ділянкою площею 5,750 га, у звязку із її похилим віком доглядав за нею з цього періоду. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або\~оголошення її померлою. 22 вересня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 640945, актовий запис № 15. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом\~строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. З моменту смерті та до цього часу спадщину [PERSON] не прийнято, спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. Статтею 119 ЗК України визначено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються\~земельною ділянкою\~протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до\~органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим\~або\~органу місцевого самоврядування\~з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності\~набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та\~юридичним особам\~рівні умови захисту\~прав власності на землю. Власник\~земельної ділянки\~або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та\~юридичних осіб\~на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і\~юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Судом беззаперечно встановлено факт, що позивач добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою, яка належала [PERSON] протягом 15 років, у звязку із чим отримав право на передання вказаної земельної ділянки у власність, однак вказане питання не вирішено органами місцевого самоврядування. Позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи, тому суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов в цій частині. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення коштів з відповідача [PERSON] не знайшли свого підтвердження, у звязку із чим в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial