Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 10.07.2009 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що їх спільне життя не склалося у зв'язку з різними типами характерів, що призвело до втрати взаєморозуміння з питань ведення сумісного господарства, виховання дитини, укладу сім'ї, на підставі чого почали виникати сварки і відносини набули негативного характеру. Фактично шлюбні стосунки між ними припинено, спільне господарство вони не ведуть, питання щодо місця проживання дитини між ними вирішене. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, де вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідач також подала заяву, де просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 липня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). З позовної заяви вбачається, що підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що в них різні типи характерів, і відносини між ними останнім часом ставали все більш напруженими, почали виникати сварки і відносини набули негативного характеру. Все це призвело до втрати взаєморозуміння з питань ведення сумісного господарства. Фактично шлюбні стосунки між ними припинено, спільне господарство вони не ведуть. Відповідач подала заяву, де вказала, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони просять заходів щодо збереження шлюбу не вживати, зазначаючи, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved