Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди у його праві власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідачки звільнити приміщення підвалу, який розташований в протилежній частині будинку від [ADDRESS] , вікна якого направлені в сторону домоволодіння [PERSON] . Позов мотивував тим, що є власником Ѕ частини житлового будинку, сараю та підвалу, розташованих за зазначеною вище адресою. З моменту вселення у будинок і до 2016 року ним використовувався підвал, який належить йому на праві власності та розташований під житловим будинком, вікна даного підвалу направлені у сторону домоволодіння [PERSON] , а спільна стіна із підвалом відповідачки розташована по лівій стороні від входу. З 2016 року належний йому підвал зайняла відповідачка, де розмістила належні їй речі та встановила на вхідних дверях власний замок. Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання, надано відповідачці строк для подачі відзиву. 06 січня 2020 року відповідачка надіслала до суду відзив в якому позов не визнала та вказала, що є власником Ѕ частини житлового будинку та сараю, розташованих за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, кадастровий номер 6823355100:03:011:0007, на якій розташоване зазначене вище майно. Житловий будинок, який перебуває у її та позивача власності є одноповерховим та розподілений порівну. Позивач з 2007 року не проживає у будинку. Підвал, який він хоче отримати це фундамент її будинку та знаходиться на її території. Зазначає також, що позивач сфальсифікував свідоцтво про право власності на домоволодіння від 05 лютого 1997 року. Також у його технічному паспорті, виданого у 2011 році підвал намальовано та її території. Представник позивача адвокат Наталюк Н.М. надіслав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що твердження відповідачки є безпідставними, не підтвердженні жодними доказами. Право власності позивача на спірний підвал зареєстроване 18 вересня 2011 року. Доказів фальсифікації свідоцтва про право власності позивачкою не надано. Також вказав, що відповідачкою не оспорюється факт зайняття підвалу. Ухвалою суду від 26 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті, задоволено клопотання відповідачки про виклик свідка. Позивач та його представник у вступному слові позов підтримали з підстав викладених у ньому та просили його задовольнити. Відповідачка проти позову заперечила з підстав викладених у відзиві. Також визнала факт зайняття приміщення, яким колись користувався позивач та зазначила, що фактично підвал знаходиться під її частиною будинку де є два приміщення підвалу. Первинно одним користувався позивач, а іншим - її сім`я. Однак після приватизації у 2012 році земельної ділянки, розташованої під її частиною будинку та біля неї, вона вважає, що позивач не може користуватись спірним приміщенням підвалу, тому змінила двері на вході до нього та розмістила своє майно. Заслухавши сторони, представника позивача, свідка, безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши докази окремо, а також у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. З даних свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 05 лютого 1997 року [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку, сараю та підвалу, розташованих за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). 18 вересня 2011 року проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на житловий будинок ( [ADDRESS] ) з [ADDRESS] витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, розташований за адресою [ADDRESS] [ADDRESS] (а.с.9). Такі ж дані щодо обсягу нерухомого майна та його площ містяться у технічному паспорті від 15 вересня 2011 року (а.с.10-12). [PERSON] є власницею Ѕ частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). Тобто сторони є співвласниками по Ѕ частині одного житлового будинку. Сторони у судовому засіданні визнали, що під приміщенням частини житлового будинку, належного відповідачці знаходяться два приміщення підвалу, які мають два окремих входи. Відповідачка визнала, що вона зайняла два підвали, встановивши на вхідних дверях замки, оскільки є власницею земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6823355100:03:011:0007 (а.с.36). Позивач на підтвердження своїх вимог покликається на те, що відповідачка чинить перешкоди йому в користуванні підвалом площею 25,4 кв.м., оскільки самовільно його зайняла, встановивши вхідні двері та поставивши замок на них. Зазначена обставина підтверджується довідкою Новоушицького ВП ДВП ГУНП в Хмельницькій області про результати перевірки по повідомленню від 24 жовтня 2019 року (а.с.15-16). Окрім того така обставина визнається відповідачкою у справі. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1ст.316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1ст.319 ЦК України). Частина перша статті 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України). Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Застосовуючи положення цієї статті, суди повинні виходити із того, що позов про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном підлягає задоволенню, якщо позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Суд установив, що позивач є власником спірного підвалу, а відповідачка чинить перешкоди у користуванні ним, оскільки зайняла його, тому право позивача підлягає захисту в спосіб визначений ним. Водночас відповідачка, заперечуючи проти позову, фактично висловила незгоду із реєстрацією за позивачем права власності на спірний підвал, оскільки вважає, що таке право останній не набув при отриманні 05 лютого 1997 року свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, а запис у зазначеному свідоцтві про належність підвалу позивачу є підробленим. Надаючи правову оцінку таким доводам відповідачки, суд зазначає таке. Частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов, зокрема, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Пункт 1.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5, чинний на час набуття позивачем права власності на об`єкти нерухомого майна, передбачав, що державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об`єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Таким чином, провівши 18 вересня 2011 року державну реєстрацію права власності позивача на Ѕ частину житлового будинку, сараю та підвалу, держава тим самим визнала право останнього на вказане майно. Водночас право власності позивача на спірний підвал відповідачкою не оспорено. Показання свідка стосуються лише неправомірності, на її думку, набуття позивачем права власності на підвал, що не є предметом спору, та підтверджують наявність перешкод, які створила відповідачка позивачу, зокрема шляхом зайняття приміщення підвалу, та відмову в його звільненні. Доказів підроблення запису про належність позивачу підвалу в свідоцтві про право власності на домоволодіння від 05 лютого 1997 року відповідачкою не надано, як і доказів належності саме їй спірного підвалу. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи. З урахуванням\~того,\~що позивач\~ \~довів \~порушення своїх\~ \~законних \~прав відповідачкою,\~ суд дійшов висновку про підставність позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України та враховуючи задоволення позову в повному обсязі, стягує з відповідачки, понесені позивачем витрати на оплаті судового збору у сумі 768 гривень 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved