Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача безпідставно писані грошові кошти в розмірі 463,21 грн. В подальшому, після повернення банком вказаних грошових коштів, позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 232,74 грн., які складаються з індексу інфляції та 3 % річних. В обґрунтування позову зазначив, що 24.09.2006 року він уклав з відповідачем кредитний договір № HAEHRK11320069 і отримав 6470,00 грн. У зв'язку із виниклою заборгованістю, відповідач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, який видано 11.06.2007 року. Згідно судового наказу з позивача стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 8118,41 грн. з судовими витратами. Судовий наказ позивачем отримано 10.07.2007 року та виконано 19.07.2007 року у повному обсязі. Рішенням суду від 10.07.2014 року кредитний договір припинений. Між тим, відповідач 12.09.2014 року безпідставно і одноособово провів списання грошових коштів з карткового рахунку, відкритого за зарплатним проектом відповідача. Таким чином, відповідачем проведено незаконне автоматичне списання грошових коштів для погашення простроченої заборгованості, зокрема 12.09.2014 року списано 463,21 грн. 05.01.2016 року відповідач повернув позивачу автоматично списані на погашення простроченої заборгованості за договором кошти. Таким чином, в частині стягнення основної суми необхідність відпала. Оскільки відповідач неправомірно користувався грошовими коштами позивача, останній просить стягнути на свою користь у відповідності до ст. 625 ЦК України індекс інфляції за період з 12.09.2014 року по 05.01.2016 року, який складає 214,47 грн. (індекс фактично розрахований за повні місяці, тобто з жовтня 2014 року грудень 2015 року включно), та три проценти річних за вищевказаний період, які дорівнюють 18,27 грн. Позивач в судове засідання 12.10.2016 року не зявився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання 12.10.2016 року не зявився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти задоволення позовних вимог, надавши письмові заперечення проти позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що в 2015 році позивач вже звертався до суду з позовними вимогами щодо стягнення з банку суми автоматично списаних коштів в 2013 році у розмірі 2370,00 грн. за кредитним договором № НАЕНRК11320069 від 24.09.2006 року, а також стягнення коштів з урахуванням інфляції та 3 % річних. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20.05.2015 року залишено без змін рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року у справі № 643/13814/14-ц, яким було задоволено позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з банку коштів. Цими рішеннями було стягнуто з банку списані кошти з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20.05.2015 року скасовано, а в мотивувальній частині зазначено, що до спірних правовідносин застосування ст. 625 ЦК України не можливе. Крім того, рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2014 року, на яке посилається позивач, скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 року. ВССУ в своєму рішенні зазначив, що наказом Московського районного суду м. Харкова від 11.06.2007 року з [PERSON] була стягнута заборгованість у розмірі 8118,41 грн. станом на 23.05.2007 року, погашення якої відбулось 19.07.2007 року, що відповідно до вимог ЦК України вважається простроченням зобовязання. При цьому ВССУ зазначив, що до цих правовідносин підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України та банк має право на отримання індексу інфляції та 3 % річних на суму невиконаних зобовязань, на відміну від можливості застосування ст. 625 ЦК України під час розгляду позовної заяви [PERSON] Відповідно до Договору від 29.06.2011 року, банк має право проводити договірне списання зі всіх відкритих у банку рахунків клієнта в погашення заборгованості клієнта, яка виникла з невиконанням виконаних зобовязань перед банком. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 24.09.2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Кредитний договір № HAEHRK11320069, відповідно до умов якого банк видав позивачу кредит у сумі 6470,00 грн. У зв'язку із виниклою заборгованістю, 11.06.2007 року Московським районним судом м. Харкова видано судовий наказ, на підставі якого з [PERSON] стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 8118,41 гривен з судовими витратами. 19.07.2007 року позивачем у повному обсязі сплачено суму заборгованості на підставі судового наказу. Судом встановлено, що відповідачем 12.09.2014 року списано 463,21 грн. з рахунку позивача в рахунок сплати заборгованості останнього. Також судом встановлено, що 05.01.2016 року відповідач повернув позивачу автоматично списані на погашення простроченої заборгованості за договором НАЕНRK11320069 від 24.09.2006 року грошові кошти в розмірі 5969,80 грн., до складу яких входить і списана 12.09.2014 року сума в розмірі 463,21 грн. Так, факт повернення позивачу грошових коштів в розмірі 463,21 грн. підтверджується письмовими пояснення позивача та доводами його уточненої позовної заяви, а також даними, викладеними в письмових поясненнях та запереченнях ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.01.2016 року, 10.02.2016 року. За таких обставин суд вважає доведеним, що відповідачем 12.09.2014 року було безпідставно списано з позивача грошові кошти в розмірі 463,21 грн., якими відповідач користувався до 05.01.2016 року та безпідставно не повертав вказаний період часу, тим самим прострочивши повернення вказаних грошових коштів. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості вимог позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних та заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції. Розмір індексу інфляції за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року включно складає 214,47 грн. Розмір трьох відсотків річних дорівнює 18,27 грн. Основну суму боргу, без урахування індексу інфляції, позивачу було добровільно повернуто відповідачем. Враховуючи наведене, суд задовольняє позов в повному обсязі. При цьому суд не може визнати обґрунтованими доводи відповідача відносно того, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено безпідставність застосування положень ст. 625 ЦК України і вказана обставина, встановлена судовим рішенням, не підлягає доказування в даній цивільній справі, з огляду на наступне. Як вбачається з наданої відповідачем копії ухвали від 20.01.2016 року, судом касаційної інстанції справу було передано на новий розгляд без ухвалення судового рішення по суті позовних вимог та, відповідно, без формування остаточної правової позиції по справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved