Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що перебував з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. В період шлюбу відповідач відповідно до договору позики від 04.09.2008 року позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 20286000 грн., що є еквівалентом 4200000 доларів США. Оскільки вказаний договір укладено без його згоди, предметом договору є цінне майно, про його укладення він дізнався лише в листопаді 2014 року, просить визнати недійсним договір позики та в порядку застосування наслідків недійсності правочину стягнути солідарно з відповідачів на його користь 10143000 грн. Під час розгляду справи позивач змінив предмет позову та просив визнати недійсним договір позики від 04 вересня 2008 року та в порядку застосування наслідків недійсності стягнути солідарно з відповідачів 2100000 доларів США у гривневому еквіваленті за курсом встановленим НБУ на день ухвалення рішення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивач та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 31.05.2012 року шлюб між сторонами розірвано. В кінці 2014 року позивачу стало відомо, що 04 вересня 2008 року його, на той час дружина, та [PERSON] уклали договір позики, який посвідчено нотаріально. Згідно умов укладеного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 20286000 грн., що є еквівалентом 4200000 доларів США. Оскільки вказаний договір виходить за рамки побутового, його предмет відноситься до цінного майна, другий із подружжя позичальника згоду на його укладення не давав, просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, оскільки позичені кошти є особистою власністю позичальника і позивач знав про укладення договору. Заперечила, щодо цінності предмету договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань суду не надав. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 березня 2000 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з рішення Обухівського районного суду від 31 травня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно договору позики від 04 вересня 2008 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 20286000 грн., що є еквівалентом 4200000 доларів США. Строк закінчення договору 24.12.2008 року. Вказаний договір нотаріально посвідчено, зареєстровано в реєстрі за №2000. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності правочину визначені ст.216 ЦК України. Відповідно до змісту ст.65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами цінність майна за договором позики, належність грошових коштів подружжю [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а відповідно і обов'язковість надання згоди позивача на укладення договору позики. Саме по собі перебування у шлюбі сторін на час укладення договору позики не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог. За таких обставин, підстав для визнання договору позики недійсним, передбачених ст.215 ЦК України судом не встановлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання договору позики недійсним, суд відмовляє в задоволенні і похідних від вказаної вимоги вимог щодо застосування наслідків недійсності правочину. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог по суті, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Outcome: dismissed