Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], відносно її малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь юридичної чи фізичної особи, під опіку або на виховання якої буде передана дитина, зазначивши, що позивачем 16.11.2015 року було отримано листа від Головного лікаря КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня», згідно якого дитину [PERSON] бригадою швидкої медичної допомоги у відсутності батьків госпіталізовано до закладу охорони здоров'я. Зі слів бабусі та сусідів дитина залишена без батьківського піклування. Здійснивши обстеження житлово-побутових умов, де проживає дитина, комісія працівників служби у справах дітей встановила, що умови проживання незадовільні. Зі слів бабусі відповідачка після народження дитини прожила з нею приблизно 2 місяці, а згодом виїхала до Російської Федерації в місто Сочі на заробітки, а приїхала до дому в середині жовтня 2015 року. Нещодавно вона знову поїхала до Російської Федерації в м. Сочі за зарплатнею. Службою у справи дітей Мелітопольської міської ради було отримано акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку чи іншому закладі охорони здоров'я. Відповідно до цього акту покинута дитина чоловічої статі [PERSON], [INFO] року поступила до закладу охорони здоров'я 13.11.2015 року, доставлений БСМД, діагноз: ГРВІ, правосторонній гнійний отит, ВВС, ДМЖП. В теперішній час дитина тимчасово перебуває в КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко»» ЗОР. За час її перебування у вищевказаному закладі мати дитину жодного разу не відвідувала, не цікавилась її станом здоров'я, самопочуттям, матеріально дитину не підтримувала, що свідчить про те, що відповідачка протягом шести місяців не виявляє до своєї дитини батьківського піклування та ухиляється від виконання батьківських обов'язків. В судовому засіданні представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилась з невідомої суду причини, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання та за місцем проживання, зазначеним в позовні заяві. На адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, направлене за місцем проживання відповідача, зазначеному в позовній заяві, на якому мається підпис про його отримання. Конверт з судовою повісткою, направлений відповідачці за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення про повернення: «у зв'язку з закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.4 ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши представника позивача, думку прокурора, яка вважала за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] року, матір'ю його є відповідач по справі [PERSON] (а.с.6). Відомості про батька дитини при реєстрації народження записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відповідно до ст. 135 СК України (а.с.7). Судом встановлено, що 16.11.2015 року службою у справах дітей Мелітопольської міської ради було отримано листа головного лікаря КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня», відповідно до якого 13.11.2015 року бригадою швидкої медичної допомоги у відсутності батьків до вказаного закладу госпіталізовано дитину [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS]. 15.11.2015 року дитину відвідала бабця. Зі слів сусідів, дитина залишена без батьківського піклування. Мати [PERSON], 2 тижні тому виїхала до Росії, відомості про батька відсутні (а.с.8). 17.11.2015 року комісією у складі працівників служби у справах дітей Мелітопольської міської ради була відвідана родина [PERSON] за місцем проживання. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, умови проживання незадовільні. У кімнатах антисанітарія, на підлозі, підвіконні купи брудного мотлоху. На кухні нахаращення брудного, давно немитого посуду. Повітря у помешканні затхле, важке, пропитано запахом сечі та фікалій. У дитини є дитяче ліжко, але постільна білизна відсутня, відсутнє дитяче харчування, засоби гігієни, ліки (а.с.8). Із бесіди з [PERSON] з'ясовано, що вона є бабусею матері [PERSON] та прабабусею малолітнього [PERSON]. З її слів, після народження дитини мати приблизно протягом двох місяців проживала з сином за вказаною адресою. У грудні 2014 року перед святом Нового року вона поїхала з дитиною до м. Сочі на заробітки. Приїхала додому у середині жовтня 2015 року. Приблизно тиждень тому мати залишила сина на бабу та, з її слів, поїхала до м. Сочі за зарплатою, пообіцяла 30.11.2015 повернутися. 24 грудня 2015 року рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області [PERSON] влаштовано до державного закладу на повне державне утримання. Згідно акту закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я, 16.11.2015 року в КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня» виявлена покинута дитина чоловічої статі [PERSON], [INFO]. Дитина поступила до закладу охорони здоров'я 13.11.2015 року, доставлений БСМД. Діагноз: ГРВІ, правосторонній гнійний отит, ВВС, ДМЖП. Відомостей про матір немає (а.с.10). Відповідно до листа - відповіді на запит служби у справах дітей Мелітопольського МВП ГУНП в Запорізькій області, [PERSON], [INFO] з питання розшуку малолітнього [PERSON], [INFO] до Мелітопольського МВП ГУНП в Запорізькій області не зверталась. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, виховувати її, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до пункту 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати та батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради 09 червня 2016 року про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO], [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не забрала дитину з КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня», з КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» без поважної причини та протягом шести місяців не виявляла щодо сина батьківського піклування, а, отже, виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області вважає за потрібне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до свого сина [PERSON], [INFO] року (а.с.22). Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, що мати [PERSON] систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування, матеріально дитину не забезпечує. За таких обставин суд приходить до висновку, що є достатні підстави для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У відповідності до вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь юридичної або фізичної особи, під опіку або на виховання яких буде передана дитина, починаючи з 31 травня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved