Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовує тим, що 29 серпня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/0079/74/64246 про надання йому споживчого кредиту у сумі 50 000, 00 дол. США на строк по 29 серпня 2026 року із сплатою 11, 5 % річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання 29 серпня 2006 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з [PERSON] договір поруки №014/0079/74/64246/1, відповідно до якого остання поручилась перед Кредитором за належне виконання [PERSON] зобов'язань згідно Кредитного договору № 014/0079/74/64246. Проте [PERSON] умови договору щодо повернення кредитних коштів та відсотків за їх використання не виконав, внаслідок чого в нього виникла прострочена заборгованість, яка станом на 02 липня 2015 року складає 45 097, 14 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02 липня 2015 року становить 947 327, 34 грн. та складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 41 002, 67 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02 липня 2015 року становить 861 317, 38 грн., у тому числі простроченої заборгованості за кредитом за період 16 січня 2015 року по 02 липня 2015 року у розмірі 862, 03 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02 липня 2015 року становить 18 108, 12 грн.; заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 2 570, 94 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02 липня 2015 року становить 54 006, 12 грн., у тому числі простроченої заборгованості за відсотками за період з 16 січня 2015 року по 02 липня 2015 року у розмірі 2 351, 32 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02 липня 2015 року становить 49 392, 70 грн.; пені за прострочення сплати кредиту та відсотків за період з 16 жовтня 2014 року по 02 липня 2015 року у розмірі 1 523, 53 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02 липня 2015 року становить 32 003, 84 грн. Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, просив розглядати справу в заочному порядку. [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки [PERSON] змусив відповідачку укласти з Банком договір поруки, згідно якого вона несе солідарну з позичальником відповідальність за невиконання умов договору, проте, до правоохоронних органів відповідачка не зверталась. Також [PERSON] зазначила, що вони з [PERSON] починаючи з 2011 року не знаходяться у шлюбних відносинах. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки [PERSON] та її представника, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29 серпня 2006 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/0079/74/64246 про надання йому споживчого кредиту у сумі 50 000, 00 дол. США на строк по 29 серпня 2026 року із сплатою 11, 5 % річних за користування кредитними коштами. Банк виконав належним чином покладені на нього зобов'язання, надавши [PERSON] суму кредиту у розмірі 50 000, 00 дол. США. Відповідно до п. 1.3. кредитного договору погашення кредиту здійснюється згідно Графіку погашення кредиту (додаток 1 до Договору) ануїтетними платежами. Відповідно до п. п. 9.1 кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим Договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0, 5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Також судом встановлено, що з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання 29 серпня 2006 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з [PERSON] договір поруки №014/0079/74/64246/1, відповідно до якого остання поручилась перед Кредитором за належне виконання [PERSON] зобов'язань згідно Кредитного договору № 014/0079/74/64246. Відповідно до п. 3.1 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком за виконання боргових зобов'язань у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. Суд не приймає до увагу твердження [PERSON] про примушування її до укладення договору поруки, оскільки дані факти не підтверджуються жодними доказами. У судовому засіданні також доведено, що Банком 29 травня 2015 року відповідачам були надіслані вимоги про дострокове виконання грошових зобов'язань, якими було зобов'язано у 60-денний строк достроково повернути всю суму заборгованості разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору. Проте [PERSON] умови договору щодо повернення кредитних коштів та відсотків за їх використання не виконав, внаслідок чого в нього виникла прострочена заборгованість, яка станом на 02 липня 2015 року становить 45 097, 14 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02 липня 2015 року становить 947 327, 34 грн. та складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 41 002, 67 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02 липня 2015 року становить 861 317, 38 грн., у тому числі простроченої заборгованості за кредитом за період 16 січня 2015 року по 02 липня 2015 року у розмірі 862, 03 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02 липня 2015 року становить 18 108, 12 грн.; заборгованості по сплаті відсотків у розмірі 2 570, 94 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02 липня 2015 року становить 54 006, 12 грн., у тому числі простроченої заборгованості за відсотками за період з 16 січня 2015 року по 02 липня 2015 року у розмірі 2 351, 32 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02 липня 2015 року становить 49 392, 70 грн.; пені за прострочення сплати кредиту та відсотків за період з 16 жовтня 2014 року по 02 липня 2015 року у розмірі 1 523, 53 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 02 липня 2015 року становить 32 003, 84 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачами кредитного договору та договору поруки позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved