Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «МЗХМ «Рефма» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, посилаючись на те, що він з 1985 року працював на Мелітопольському заводі холодильного машинобудування ім.. 30-річчя ВЛКСМ, правонаступником якого є ПАТ «МЗХМ «Рефма». 22.07.2013 року він був звільнений за власним бажанням. Станом на 22.07.2013 року заборгованість відповідача зі сплати заробітної плати склала 1822,81 гривні. Однак на даний час з ним не було проведено остаточного розрахунку та не виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 1822,81 гривні. Відповідно до довідки його середньоденний заробіток складав 82,16 гривень. Довідку про його заробітну плату йому надати відмовились. Станом на 27.11.2013 року, строк затримки з виплати заробітної плати складав125 днів. В зв'язку з чим, відповідач повинен йому сплатити 10270 гривень середньої заробітної плати за час затримки. Йому також була нанесена моральна шкода, яка виразилась в тому, що він з 26.06.2013 року є інвалідом ІІ групи довічно за загальним захворюванням у зв'язку з чим, він потребує постійного медикаментозного та санаторно-курортного лікування. Крім того, у червні 2013 року його дружині зроблено операцію та імплантовано тазостегновий суглоб, у зв'язку з чим, 09.10.2013 року їй присвоєно ІІІ групу інвалідності довічно за загальним захворюванням, та вона також потребує постійного медикаментозного лікування. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням погасити заборгованість по заробітній платі, оскільки були вкрай необхідні кошти на операцію дружини, її післяопераційне лікування та на його особисте лікування, але йому відмовляли. Цим йому було нанесено моральні переживання та страждання, він змушений був докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя. Незважаючи на заборгованість із заробітної плати, він був вимушений звертатися до рідних та знайомих з проханням допомогти матеріально на операцію дружини, на ліки для них обох, що викликало у нього відчуття неповноцінності та створювало додатковий дискомфорт у зв'язку із чим він докладав додаткових зусиль для організації свого життя. Все це послужило причиною погіршення психологічного і морального стану. Моральну шкоду він оцінює у 10000 гривень. В зв'язку з вищевикладеним, він просить суд стягнути з ПАТ МЗХМ «Рефма» на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 1822,81 гривні, суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 10270 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. 20.02.2014 року до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої 13.02.2014 року йому було сплачено відповідачем заборгованість по заробітній платі у розмірі 1822,81 гривні. Однак, на даний час йому не виплачений середній заробіток за весь час затримки, який складає за 153 дні затримки 12570,48 гривень. В зв'язку з вищевикладеним, він просить суд стягнути з ПАТ МЗХМ «Рефма» на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 12570,48 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просить суд стягнути з ПАТ МЗХМ «Рефма» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 11831,04 гривень та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Представник відповідача - ПАТ МЗХМ «Рефма» - Зайцев О. М. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та пояснив, що 13.02.2014 року позивачу було виплачена заборгованість по заробітній платі в повному обсязі. Відповідно до цього, вони визнають суму середнього заробітку за весь час затримки у розмірі 11831,04 гривні, тобто за 144 дні затримки з середньоденною заробітною платою 82,16 гривень. Крім того, вони не визнають вимоги стосовно стягнення з них суми моральної шкоди у розмірі 10000 гривень, так як позивачем не доведено, що саме діями відповідача завдано шкоду позивачу та ці дії є винними. Суд, вислухавши представника позивача - [PERSON], адвоката - [PERSON], представника відповідача - Зайцева О. М., вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] з 17.10.1985 року по 22.07.2013 року працював у ПАТ МЗХМ «Рефма» (а.с.4-5). 22.07.2013 року [PERSON] було звільнено з ПАТ МЗХМ «Рефма» по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.5). Відповідно до довідки ПАТ МЗХМ «Рефма» від 21.01.2014 року, заборгованість підприємства перед [PERSON] станом на липень 2013 року, становить 1822,81 гривні (а.с.22). Згідно до довідки ПАТ МЗХМ «Рефма», 13.02.2014 року була погашена заборгованість із заробітної плати перед колишнім робітником підприємства [PERSON] у розмірі 1822,81 гривні (а.с.59). Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день винесення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Судом встановлено, що відповідач 13.02.2014 року, фактично виплатив позивачу [PERSON] заборгованість по заробітній платі за 2013 рік у розмірі 1822,81 гривні, в зв'язку з чим, у позивача виникло право вимагати компенсацію його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 23.07.2013 року по 13.02.2014 року, тобто 144 дні. Середньоденний заробіток [PERSON] становить 82,16 гривень. Загальний розмір середнього заробітку [PERSON] за весь час затримки становить 11831,04 гривню (82,16 гривень х 144 дні). На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Мелітопольський завод холодильного машинобудування «Рефма» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати в частині стягнення компенсації середнього заробітку за весь час затримки підлягає задоволенню. Не підлягає задоволенню вимога позивача [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача ПАТ МЗХМ «Рефма» моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, так як під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У статті 237-1 КЗпП України зазначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно встановлювати винні дії відповідача. Судом встановлено, що відповідач ПАТ МЗХМ «Рефма» не має можливості самостійно розпоряджатися рахунками, оскільки з лютого 2013 року всі рахунки підприємства арештовано за постановами ВДВС Мелітопольського МРУЮ Запорізької області (а.с.36-47). Крім того, все майно відповідача ПАТ МЗХМ «Рефма» знаходиться під арештом, що підтверджується постановами ВДВС Мелітопольського МРУЮ Запорізької області (а.с.25-35). В зв'язку з вищенаведеним, відповідач був позбавлений можливості виплачувати кошти. За таких обставин суд вважає, що вимога по відшкодуванню моральної шкоди не підлягає задоволенню. Крім того, оскільки позивач на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подачу позову, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, з урахуванням ч. 1 ст.. 88 ЦПК України, в розмірі 243,60 гривні.

Outcome: partial