Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 2932,1 долари США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційних даних НБУ (1 дол. США = 28,0603 грн.) станом на 02.02.2021 року становить 82275,60 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що він 08 червня 2019 року позичив [PERSON] кошти у розмірі 2 800,00 доларів США, що підтверджується розпискою складеною останнім. Грошові кошти в сумі 2 800,00 дол. США, позивачем були позичені відповідачеві на власні потреби на місяць часу, тобто до 08.07.2019 року. Однак, в порушення умов зазначених у позписках, кошти в сумі 2 800,00 дол. США відповідач не повернув, жодних дій на виконання своїх боргових зобов`язань не вчинив. Крім того, як вбачається із тексту розписки, кошти були позичені відповідачеві на термін один місяць, тобто останнім днем повернення коштів є 08.07.2019 року. Однак у зазначені строки кошти повернуті не були. Станом на 09.07.2019 року заборгованість відповідачем в розмірі 2 800 дол. США погашена не була, а тому позивач вправі вимагати стягнути з відповідача 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за весь період прострочення. Станом на 02.02.2021 р. прострочена кількість днів становить 575 дні, а тому 3 % річних розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів], та становить 132,10 дол. США. 31.05.2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. 25.08.2021 року на адресу суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, кому останні просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що в розписці вказано лише дату складення розписки (08.06.2019 р.), однак відсутня вказівка на дату отримання коштів, не зазначено також точної дати повернення коштів. Відповідно, не зрозуміло, з якого числа слід обчислювати місячний строк повернення коштів і, коли саме він закінчується; у розписці не зазначено, що кошти передаються саме за договором позики (в борг), а не для інших цілей (наприклад, в якості подарунку). Натомість вказується, що кошти отримані «на власні потреби». Як наслідок, відсутні докази того, що між сторонами існують правовідносини саме за договором позики; нарешті, у згаданій розписці не вказується, що одержувач зобов`язується повернути кошти. Не зазначення обов`язку повернути кошти виключає договірні відносини позики, адже, відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, оскільки надана позивачем розписка не містить істотних умов договору позики (ст. ст. 1046, 1049 ЦК України): не вказана дата отримання та повернення коштів; не зазначено, що кошти передані саме в борг (в якості позики); відсутнє зобов`язання повернути кошти, просить вважати вказаний документ недостатнім доказом для підтвердження боргового зобов`язання між сторонами. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав у ньому наведених, з урахування заяви про зменшення позовних вимог, просить такий задоволити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, просив у задоволенні такого відмовити з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частинами 1, 2 статті 12\~ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії розписки, яка міститься в матеріалах справи, оригінал якої досліджено у судовому засіданні, вбачається, що 08.06.2019 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 2800,00 дол. США, які зобов`язувався повернути через місяць, тобто у термін до 08.07.2019 року. Представник відповідача заперечуючи позов зазначає, що розписка не підписана відповідачем, однак жодних доказів на підтвердження свої заперечень стороною відповідача суду не надано, зокрема і клопотань про призначення експертиз стороною позивача не заявлялось. Окрім того, не знайшли свого підтвердження твердження представника відповідача про відсутність точної дати повернення коштів, оскільки у розписці зазначено, що такі отримані на місяць, що являє собою точний відрізок у часі із об`єктивно наявною кінцевою датою, якою цей відрізок місячного строку закінчено; те, що не зазначено цілі отримання коштів у розписці, а саме: у борг, - однак таке дослівне зазначення, не є істотною умовою договору позики відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, за наявності усіх необхідних погоджених істотних умов договору, а також очевидно за умови наявності кінцевого терміну повернення коштів, що за своїм лексичним значенням та етимологічним значенням означає надання коштів з метою їх повернення, тобто у борг, а також, що у розписці не вказано обов`язку щодо повернення коштів відповідачем, оскільки такі твердження на переконання суду спростовані змістом та реквізитами розписки, оригінал якої оглянуто у судовому засіданні. Таким чином, судом встановлено, що 08.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).\~\~ Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.\~\~ Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна\~\~валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить, тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить вимогам закону та відповідає позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа № 464/3790/16-ц, з якої вбачається, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася можливістю стягнення 3 % річних у доларах США, мотивуючи це тим, що «оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, та передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України». Судом встановлено, що загальна сума боргу становить 2800,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно даних НБУ станом на 02.02.2021 року становить 78568,84 гривень, які відповідач на момент розгляду справи судом позивачу не повернув. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач в термін, встановлений у розписці суму позики не повернув, відтак в період з 09.07.2019 по 02.02.2021 року прострочив виконання зобов`язання в сумі 2800,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно даних НБУ станом на 02.02.2021 року становить 78568,84 гривень, а тому за прострочення виконання грошового зобов`язання з відповідача підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми, що згідно поданого суду розрахунку, становить 132,10 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно даних НБУ станом на 02.02.2021 року становить 3706,76 грн. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка с частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, беручи до уваги, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики є законними та обґрунтованими, позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до\~ст. ст. 137, 141 ЦПК України\~з відповідача в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати, які складаються із судового збору.

Outcome: approved