Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1777 грн. на користь закладу, в якому перебуватиме дитина, починаючи з дня подання заяви і до її повноліття та накласти заборону на відчуження квартири [ADDRESS], яка належить праві користування малолітньому [PERSON], [INFO] та є єдиним житлом дитини. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON] Стверджує, що у свідоцтві про народження [PERSON] її батьком за вказівкою матері зазначено [PERSON]. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Стверджує, що [PERSON] влаштовано у дитячий дошкільний будинок №1 на повне державне забезпечення. [PERSON] матеріальної допомоги дитині не надає, її не відвідує, життям дитини не цікавиться. Стверджує, що органом опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] Просить позов задоволити. У судове засідання представник позивача не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить такі задоволити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Згідно із ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити, з наступних підстав. Згідно до ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідно до наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серії [NUMBER] від 08.09.2010 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №4592, його матір'ю є [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України для призначення допомоги від 08.09.2010 року № 00005071752 відомості про батька малолітнього [PERSON], [INFO] записані за вказівкою матері. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 24.02.2014 року квартира [ADDRESS] потребує ремонту, холодильник відключений, продуктів немає, дитина не забезпечена належним харчуванням, а зі слів матері продукти купуються перед приготуванням їжі. Відповідно до листа Комунальної 4-ої міської клінічної лікарні від 14.03.2014 року № 310 [PERSON] народився з діагнозом: токсична еритема, група ризику по внутрішньоутробному інфікуванню. До 2-х років дитина часто хворіла гострими респіраторними захворюваннями, п'ять разів лікувався стаціонарно в МДКЛ з діагнозом: гострий бронхіт, залізодефіцитна анемія, затримка темпу моторного розвитку, синдром рухових розладів, синдром гіперзбудливості. Спостерігається неврологом та окулістом. Дитина щеплена з порушенням календаря щеплень. Матір [PERSON] не дотримується збалансованого харчування дитини, не проводиться догляд з метою розвитку, дитина практично не перебуває на свіжому повітрі, не регулярно відвідує поліклініку. 14.03.2014 року працівниками відділу у справах дітей та фахівцями соціальної роботи ЦСССДМ виявлено [PERSON], яка жебракувала на вулиці разом з малолітнім сином [PERSON] і була затримана працівниками поліції. [PERSON] скеровано виклик на засідання комісії з питань захисту прав дитини, щодо неналежного виконання нею батьківських обов'язків та доцільності позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] Дане питання розглядалось двічі на засіданні комісії, а саме 27.03.2014 року протокол № 7 та 10.04.2014 року протокол № 8. Комісією було прийнято рішення надати [PERSON] тиждень часу для вирішення питання влаштування сина в дошкільний дитячий будинок № 1 м. Львова. Згідно листа Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 28.03.2014 року № 67/539 відносно [PERSON] 17.03.2014 року прокуратурою Галицького району м. Львова відкрито кримінальне провадження та 21.03.2014 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.304 КК України. Вироком Галицького районного суду м. Львова від 14.04.2014 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.304 КК України та призначено покарання за ч.2 ст.304, ст.69 КК України до двох років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України її звільнено від відбування призначеного покарання із випробуванням з іспитовим строком на один рік. Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 16.05.2014 року № 159 «Про тимчасове влаштування малолітнього [PERSON] в дитячий дошкільний будинок № 1, який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Таджицька, 21», малолітнього [PERSON], за заявою матері, влаштовано у дитячий заклад на повне державне забезпечення, де він перебуває по даний час. Окрім того, органом опіки та піклування [PERSON] було надано дозвіл забирати дитину на вихідні та святкові дні додому, однак відповідач додому дитину не забирала та досить рідко відвідувала сина в закладі, про що свідчать повідомлення дитячого дошкільного будинку №1, а саме: - у листі від 16.10.2015 року зазначено, що матір відвідує свого сина один два рази на місяць, останні відвідини були 02.08.2015 року; - у листі від 09.11.2016 року № 195, до якого було долучено копію журналу відвідування, матір провідувала свого малолітнього сина лише з 07.05.2016 року по 14.08.2016 року (5 разів протягом року); - у листі від 06.04.2017 року № 070 вказано, що гр. [PERSON] приходила до сина лише 14.08.2016 року. З тих пір дитину не відвідує, життям та здоров'ям не цікавиться. 21.04.2017 року Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування, надано висновок № 31вих2370 «Про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] до її малолітнього сина [PERSON], [INFO].». Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.4 cт.155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови ПВСУ №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснено, що ухиляння від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір'ю, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків, тому позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав необхідно задоволити. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Як наголошує ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. Частиною першою статті 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, оскільки [PERSON] матеріальної допомоги своїй малолітній дитині не надає, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині необхідно задоволити. Окрім того, щодо позовної вимоги про накладення заборони на відчуження майна, суд зазначає наступне. Пункт 3 ч.1 ст.247 СК України встановлює, що дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. Згідно п.3 ч.3 ст.71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку влаштування дитини на виховання до дитячого будинку сімейного типу, закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, протягом усього часу їх перебування у вказаних закладах. Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частина 3 ст.25 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки №885 від 11.04.2017 року, виданої ЛКП «Княже місто» малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, задля забезпечення дотримання прав малолітнього [PERSON] на користування квартирою і недопущення вчинення правочинів, що позбавлять його такого права до досягнення повноліття, суд вважає за необхідне, в передбаченому ч.4 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» порядку накласти заборону на відчуження єдиного житла дитини [PERSON] Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити у повному обсязі, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1777 грн. на користь закладу, в якому перебуватиме дитина, починаючи з дня подання заяви і до її повноліття та накласти заборону на відчуження квартири [ADDRESS], яка належить праві користування малолітньому [PERSON], [INFO] та є єдиним житлом дитини. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн. за немайнову вимогу щодо позбавлення батьківських прав, судовий збір у розмірі 640,00 грн. за майнову вимогу щодо стягнення аліментів та судовий збір у розмірі 640,00 грн. за немайнову вимогу щодо накладення заборони на відчуження майна, а всього 1920,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved