Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача по справі на його користь суму боргу за договором позики, що складається з: суми боргу в розмірі 147815 гривень, 3% річних в розмірі 12817 гривень 15 копійок; суму процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 118009 гривень 12 копійок; судовий збір в сумі 2786 гривень 41 копійку. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 23 липня 2010 року між ним та відповідачем було укладено договір позики № 0223-07, згідно з яким він надав [PERSON] у позику грошову суму у розмірі 146150 гривень, яка була еквівалентна 18500 доларів США, за курсом НБУ 1 долар = 7,90 грн. На підтвердження отримання позики відповідач власноручно склав письмову розписку. Суму позики разом з відсотками відповідач зобов'язався повернути йому у строк до 31 грудня 2010 року. Однак свої зобов'язання відповідач не виконав. До цього часу сума позики та проценти йому не виплачені. Загальна сума заборгованості відповідача складає 278641 гривень 27 копійок. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, письмово просили суд розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили, хоча про місце і час слухання справи були повідомлені належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідодитиумлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що 23.07.2010 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача в борг суму грошових коштів в розмірі 18500 доларів США з визначенням курсу долара на день передачі грошей в сумі 1 долар - 7,90 гривень, що в гривневому еквіваленті складає 146150 гривень, що підтверджується договором позики № 0223-07 від 23.07.2010 року та розпискою відповідача від 23.07.2010 року. Відповідач не виконує свої обов'язки за вказаним договором, через що, станом на 02.12.2013 року сума процентів за користування чужими грошовими коштами за договором позики від 23.07.2010 року, у відповідності до розрахунку наданого позивачем, склала: 278641 грн. 27 коп., яка складається з: - 147815 гривень - сума боргу по кредиту, яка станом на 02.12.2013 року еквівалентна 18500 доларам США (за курсом НБУ 1 долар = 7,99 грн.); - 118009 гривень 12 копійок - сума процентів за користування кредитом; - 12817 гривень 15 коп. - 3% річних за прострочення виконання зобовязання. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики, та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які підтверджені письмовими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову, в зв'язку з тим, що дійсно між сторонами був укладений договір позики, і зобов'язання по договору відповідачем у встановлений строк не виконані, відтак сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача з відповідача по справі. При подачі позовної заяви позивачем було витрачено 2786 гривень 41 копійку на сплату судового збору по справі, що підтверджується квитанцією ПАТ «Банк Кредит Дніпро» від 25.12.2013 року, і ця сума відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved