Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 5/6 частини вказаної квартири [PERSON] на 1/6 частину квартири. Свої вимоги мотивує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачем, за час ним було укладено кредитний договір № 39-167/13-00407-с-а з АТ «Фінанси та кредит» для придбання квартири [ADDRESS] . Однак вказаний кредит погашає лише він, за час спільного проживання сплачено кредиту у розмірі 158431,16 грн , таким чином сплачено 37,85% вартості кредиту , отже кожен набув та виплатив 18,925% квартири, крім того їх спільні неповнолітні діти проживають разом з ним. З вказаних підстав вважає, що його частка у праві власності на квартиру складає 5/6, а [PERSON] 1/6 частина. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.05.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, повідомлені належним чином, направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, правом надати відзив на позовну заяву не скористалася, в зв`язку з чим, в судовому засіданні ухвалено проводити розгляд справи у заочному провадженні на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи ТОВ «ФК «Фінлайн» в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позову заперечував, при цьому зазначив, що [PERSON] сумлінно та своєчасно сплачує кредитну заборгованість. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 29.04.2006 перебувають в зареєстрвоаному шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, який було розірвано 30.05.2019, згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 30.05.2019. Відповідно до кредитного договору №39-167/13-00407-с-а від 20.09.2013 укладений між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] , останній отримав у кредит грошові кошти у розмірі 314980 грн, для придбання квартири [ADDRESS] , вказаний договір було забезпечено іпотечним договором №5275-90303/0913 від 20.09.2013. На підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2013 [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] за 314980 грн. Окрім того, з письмової згоди другого з подружжя, 20.09.2013 було укладено іпотечний договір, в п. 5.1 якого зазначено, що даний Договір забезпечує виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору. Укладення таких договорів в період шлюбу відповідало інтересам сім`ї, оскільки подружжя власного житла не мало. Частиною 10 ст. 7 СК України передбачено, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто. У відповідності до п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Таким чином, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно з частиною першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу за договором кредиту та іпотеки [PERSON] придбав на кредитні кошти в інтересах сім`ї квартиру. Згідно з частиною першою статті 71 СК Українимайно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. У подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбану за рахунок кредитних грошових коштів квартиру, внаслідок укладення договору кредиту та договору іпотеки виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, оскільки договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Так, ключовим моментом для визначення того, чи буде майно (грошові кошти), одержане за договором, укладеним одним із подружжя під час шлюбу, належати до об`єктів спільної сумісної власності подружжя та чи підлягатиме заборгованість за таким договором врахуванню під час поділу майна, є з`ясування: чи укладено договір під час шлюбу; чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя; чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Cудом встановлено, що в період шлюбу, за нотаріально посвідченої письмової згоди другого з подружжя було укладено кредитний договір за яким ПАТ Банк «Фінанси та кредит» надав [PERSON] кредитні кошти для придбання житла в сумі 314890 грн, за згодою дружини. Разом із тим, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 30.05.2019. Окрім того, ПАТ «Банк «фінанси та кредит» відступив права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінлайн» по вказаному договору. Відповідно до повідомлення ТОВ «Фінансова компанія» «Фінлайн» станом на 28.02.2021 загальна сума заборгованості позичальника [PERSON] складає 171601,86, прострочена заборгованість за кредитним договором відсутня. [PERSON] сумлінно та своєчасно сплачує кредитну заборгованість в межах визначених договором строків та сум. З наведеного вбачається що [PERSON] з моменту розірвання шлюбу, фактично в погашення іпотечного кредиту, оформленого в період шлюбу, вносить особисті кошти. Частина другастатті 70 СК України передбачає, що в окремих випадках суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»передбачено, що привирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3ст. 70 СімейногоКодексу Українив окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1ст. 60 Сімейного Кодексу України). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Вказане узгоджується і з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 8 липня 2020 року у справі № 754/11103/16-ц провадження № 61-18262св19 щодо наявності підстав для відступу від рівності часток при поділі майна подружжя із пропорційним врахуванням розміру сплачених сторонами, як спільно так і кожним окремо, коштів в рахунок виконання зобов`язань за договором іпотечного кредиту, вартості об`єкту інвестування, і т. д.. [PERSON] , продовжує сплачувати кредит (з 2019 по 2021 р.р.) самостійно, вносячи власні кошти після розірвання шлюбу та не перебуваючи в шлюбних відносинах із [PERSON] , що підтверджується відповідними копіями квитанцій. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до матеріалів справи, сторони мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , місце проживання, які за рішенням виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 23.07.2019 визначено з [PERSON] . Відповідно до рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 02.03.2020 [PERSON] зобов`язана до сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу). Враховуючи, що квартира [ADDRESS] набута подружжям під час перебування їх у шлюбі, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, а також те, що за час перебування у шлюбі ними було сплачено 37,85 % вартості кредиту, отже кожен набув по 18,925 % квартири, крім того відповідач ухиляється від утримання своїх неповнолітніх дітей, які проживають разом з позивачем, а тому суд при вирішенні спору вважає за можливе відступити від засади рівності часток подружжя і визнати за позивачем [PERSON] право власності на 5/6 частина квартири, а за [PERSON] на 1/6 частину. Також суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved