Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 08 лютого 2006 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 3000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем [PERSON], що підтверджується його підписом у заяві. В порушення умов кредитного договору відповідач кредит не сплачує, у звязку з чим станом на 31 травня 2017 року утворилася заборгованість в розмірі 13221,01 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 2854,14 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9261,11 грн., штраф (фіксована суму) в розмірі 500,00 грн., штраф (процентна складова) в розмірі 605,76 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості, а також судові витрати по справі в розмірі 1600,00 грн. Відповідач надала суду письмові заперечення проти позову, де зазначила, що позивачем пропущено строк позовн ої давності, тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. У судове засідання представник позивача не зявився, але завчасно надав суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, але завчасно надала суду письмову заяву, якою просить розглянути справу без її участі. Підтримує пись мові заперечення проти позову і просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора забовязаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. В обґрунтування позовних вимог позивач надав суду копію заяви відповідача про виявлення бажання оформити на своє імя кредитну картку та Умови надання банківських послуг, які відповідачем підписані і між сторонами виникли договірні правовідносини. З розрахунку заборгованості вбачається факт наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором у вищезазначеному розмірі. Сама відповідач не оспорювала факт укладення договору та наявність заборгованості, у звязку з чим суд вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Однак з матеріалів справи вбачається, що позивачем пропущена позовна давність. Так, у відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встовлюється тривалістю у три роки. У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК України. З п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, а у разі, якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Судом встановлено, що кредитний договір був сторонами укладений 08 лютого 2006 року строком на 12 місяців, у звязку з чим строк його дії спливає 08 лютого 2007 року, однак, оскільки жодна із сторін договору не проінформувала іншу сторону про припинення його дії, кредитний договір був автоматично пролонгований ще на 12 місяців, тобто до 08 лютого 2008 року і 09 лютого 2008 року строк виконання договору сплив у звязку з закінченням строку його дії. Оскільки між сторонами в порядку ст.259 ЦК України домовленості щодо зміни тривалості позовної давності не було досягнуто, на дані правовідносини поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки, перебіг якої починається зі спливом строку виконання зобовязання, тобто з 09 лютого 2008 року. Отже, у даному випадку позовна давність для звернення позивача до суду починається з 09 лютого 2008 року і закінчується 09 лютого 2011 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом 29 червня 2017 року, тобто після спливу позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки доказів поважності причин пропущення позовної давності позивач суду не надав. У відповідності до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині. Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, останнє погашення кредиту відбулося у березні 2014 року, тому навіть якщо вважати, що відповідач вчинила дії, що свідчать про визнання нею боргу, то строк позовної давності починає спливати з квітня 2014 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом у червні 2017 року, тобто позовна давність позивачем пропущена і у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 1600,00 грн. стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed