Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнень просив суд: по ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь 729245 гривень, що становить суму боргу з урахуванням індексу інфляції гривни за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми 23723 доларів США по курсу НБУ 29 гривень за один долар США; по ст. 819 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь 122960 гривень, за поточний ремонт житла передбачено по закону і по договору оренди житла з урахуванням індексу інфляції гривни за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми 4000 доларів США по курсу НБУ 29 гривень за 1 долар США; а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8522 гривень. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки у судовому засіданні позов не визнав, на підставах викладених у відзиві запереченнях. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не обґрунтований, не доведений та задоволенню не підлягає. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З позовної заяви вбачається, що 05 травня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди житлової площі за адресою: [ADDRESS] . Строк дії договору складає 11 місяців. Орендна плата складає 5 600 гривень, що еквівалентно 700 доларів США. В подальшому договір був продовжений до 05.04.2017 року. Також, 05 квітня 2017 року був укладений між [PERSON] та [PERSON] договір оренди житлової площі за адресою: [ADDRESS] . Строк дії договору з 05.04.2017 року по 05.04.2018 року. Орендна плата складає 6500 гривень, що еквівалентно 240 доларів США. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Відповідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно до ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідачкою не здійснювалась плата за орендовану житлову площу. Так, в матеріалах справи відсутні докази пред`явлення позивачем претензій до відповідача з приводу не сплати орендної плати на протязі дії договору оренди. Твердження позивача щодо несплати відповідачем орендної плати не заслуговують до уваги суду, оскільки суперечать матеріалам справи, а саме, позивач продовжив дію договору оренди від 05 травня 2012 року до 05.04.2017 року, а також уклав з відповідачкою новий договір оренди від 05 квітня 2017 року. Згідно договору оренди від 05.05.2012 року орендна плата проводиться кожного 5 числа. Орендодатель бере на себе право розірвати договір в встановленому законом порядку у випадку, коли орендатор не призведе сплату оренди житлової площі. Позивач таким правом не скористався на протязі багато років, що може вважатися, що відповідачем проводилась плата оренди за житло. Щодо вимог позивача про стягнення грошових коштів на поточний ремонт житла, то суд вважає ці вимоги також необґрунтованими, оскільки відсутні докази в якому стані майно було здано в оренду та яким залишилось після користування орендатором. В матеріалах справи відсутні акти прийому-передачі майна. Крім того, для встановлення шкоди майну позивача необхідний експертне дослідження, з висновком про причини такої шкоди, сумою заподіяної шкоди. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, суд вважає, що не має жодних підтверджень викладених в позовній заяві обставин, надані позивачем докази не можуть вважатися належними, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі наведеного, суд вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог, та обставин викладених у позові, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: dismissed