Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що йому на підставі договору купівлі-продажу належить жилий будинок [ADDRESS] . Відповідачі у справі перебувають на реєстраційному обліку за адресою спірного домоволодіння, але не проживають у будинку з листопада 2015 року, не є членами сім`ї позивача, ніколи не були пов`язані з ним спільним побутом, не вели спільного господарства, у будинку немає жодних належних їм речей та особистого майна, їх місце проживання (перебування) невідоме. Перебування на реєстраційному обліку відповідачів перешкоджає позивачу реалізовувати право власності належним йому нерухомим майном. З огляду на те, що відповідачі не є членами сім`ї власника, ніколи не проживали у спірному жилому будинку, позивач вважає їх такими, що втратили право користування належним позивачу на праві власності майном. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Відповідачам направлені копії позовної заяви з доданими до неї документами із ухвалою про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачі у встановлений судом строк відзив зі всіма доказами, що підтверджують заперечення проти позову, відповідно до положень ст. 178 ЦПК України, не надали, зустрічний позов не пред`явили. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у поданій заяві висловив згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлися своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 6 ст.187 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавали, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без їх участі не надали. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 17 жовтня 2013 року між [PERSON] , позивачем у справі, та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Комар О.Ю. 17 жовтня 2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 1301. Судом встановлено, що за адресою спірного домоволодіння перебувають на реєстраційному обліку відповідачі у справі - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що знаходить своє підтвердження довідкою Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області № 09-171255 від 06.08.2020. Як вбачається з акту про фактичне проживання осіб від 04 серпня 2020 року, складеного депутатом Малороганської сільської ради Карацюбою М.В., з листопада 2015 року відповідачі за місцем адресної реєстрації в будинку [ADDRESS] , не проживають. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11083826 від 17.10.2013 вбачається, що жилий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за позивачем - [PERSON] . За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України закріплено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Серед іншого, норми статей 15, 16, 386 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Втрата відповідачами права користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] є наслідком припинення їх права користування вказаним житлом. Відповідачами не надано суду відомостей про існування домовленості щодо збереження за ними права користування належним позивачу будинком, або укладення договору найму між сторонами, предметом якого є спірне домоволодіння. За правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 840,80 грн. в рівних частках по 420,40 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved