Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики відповідно до боргової розписки від 24 жовтня 2017 року в розмірі 156000 грн, пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 16410,53 грн, відсотки за користування грошовими коштами в сумі 1843,69 грн, судовий збір в розмірі 1742,55 грн та витрати на правову допомогу в сумі 10000 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 24 жовтня 2017 року надав відповідачу в борг грошові кошти в сумі 156000 грн., які відповідач зобов`язувався повернути до 24 жовтня 2019 року. У визначений домовленістю строк відповідач грошові кошти не повернув. На усні та письмове звернення відповідач не реагує, гроші, які позичив, не віддає. Через порушення відповідачем свого зобов`язання змушений звертатися до суду. Крім суми заборгованості, має право на отримання неустойки - пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми відповідно до ст.625 ЦК України. Ухвалою суду від 31 березня 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та з підстав, викладених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов та за згодою позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 24 жовтня 2017 року між сторонами укладено договір позики, оформлений в письмовій формі у вигляді розписки, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 156000 грн. та зобов`язувався повернути їх у строк до 24 жовтня 2019 року, про що свідчить оглянутий у судовому засіданні оригінал розписки. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 25 жовтня 2019 року позивач надіслав відповідачу досудову вимогу про повернення боргу. Однак, відповідач всупереч наведеним нормам закону та умовам договору позики свої зобов`язання за договором не виконав та грошові кошти не повернув. Відповідно до ст.525, 526, аб.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За положеннями ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приймає до уваги зроблений позивачем розрахунок, відповідно до якого розмір трьох процентів річних від простроченої суми за період з 25 жовтня 2019 року (початок прострочення зобов`язання) до 16 березня 2020 року (дата пред`явлення позову) складає 1843,69 грн. Відтак, вимоги позивача про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 156000 грн та відсотків за користування грошовими коштами в сумі 1843,69 грн обґрунтовані та підлягають до задоволення. Водночас, позовна вимога про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 16410,53 грн задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 ЦК України). Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання відповідно до ч.1 ст.547 ЦК України вчиняється у письмовій формі. Законом, а саме ч.1 ст.1050 ЦК України, встановлено зобов`язання сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу у випадку, коли позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками. Якщо предметом договору позики є грошові кошти, обов`язок сплати неустойки виникає лише у випадку встановлення такого виду забезпечення виконання зобов`язання договором. Укладений сторонами договір позики не містить умов щодо стягнення позикодавцем пені в разі порушення позичальником зобов`язання, а тому підстави для стягнення неустойки відсутні. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу), покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову. Враховуючи, що позов задоволено частково, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору в сумі 1568,29 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial