Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вказавши, що 29.01.2007 року державним нотаріусом Новокаховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області [PERSON] було посвідчено договори дарування на 1/2 частину будинку № 9 з відповідною частиною господарчих та побутових споруд, які знаходяться в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонської області, по вул. Межевича, а також будинок садибного типу №27 з земельною ділянкою площею 873 кв.м., що знаходиться по вул. Новолагерській в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонської області, за якими він подарував належне йому нерухоме майно [PERSON], [INFO], законним представником якого була [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] є онуком та донькою його колишньої дружини [PERSON]. За час їх шлюбу, він після перенесеного в 1996 році субарахноідального крововиливу, отримав 2 групу інвалідності, внаслідок чого почав страждати на церебросклероз та дисциркуляторну енцефалопатію та інші захворювання, що потягли за собою погіршення зору, потребував постійного стороннього догляду. В 2006 році його дружина захворіла на онкологічне захворювання. З рідними синами він не спілкувався, вони з дружиною потребували догляду і його дружина вмовила укласти договір довічного утримання зі своєю рідною донькою [PERSON] і переписати все його майно на неї, щоб вона надавала щомісячне матеріальне утримання та допомагала по господарству. Відчужувати належні йому будинки він не мав наміру, бо йому ніде було жити. За пропозицією [PERSON], вона взяла на себе всі організаційні заходи по оформленню договору. 29.01.2007 року [PERSON] повідомила їх, що нотаріус чекає і вони можуть оформлювати договір. В день укладення договорів, він почував себе погано, під час друкування договорів не був присутній, чекав на вулиці, зайшов до нотаріусу для підписання договорів, тексту договорів не читав, зважаючи на довірливі стосунки, був впевнений, що підписував саме договір довічного утримання. Не мав можливості прочитати договори через поганий зір та запаморочення. 07.06.2007 року померла його дружина, а [PERSON] не квапилася надавати йому матеріальну допомогу та допомагати по господарству. Згодом він зустрів жінку, яка погодилася допомагати йому по господарству. В першій половині 2015 року [PERSON] зустрівши його на вулиці, почала погрожувати, що вигоне з будинку, якщо він зареєструє в будинку свою співмешканку. Він не звернув на це уваги, бо вважав себе власником будинку, але коли погрози почали повторюватися, він звернувся за юридичною допомогою і дізнався, що власником будинку по вул. Межевича, 9 в смт. Дніпряни є [PERSON] як і власником будинку № 27 по вул. Новолагерській в смт. Дніпряни Херсонської області. Вважає, що він діяв під впливом помилки відносно правової природи угоди, прав та обовязків сторін, оскільки ніколи не збирався передавати у власність будинок, який він самостійно збудував та проживав в ньому все своє життя. Іншого житла немає. Памятає лише, що підписував один документ у нотаріуса. Просив суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частини будинку № 9 по вул. Межевича в смт. Дніпряни в м. Нова Каховка Херсонської області, укладений 29.01.2007 року між ним як дарувальником та [PERSON] як обдарованим, в інтересах якого діяла законний представник [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори, [PERSON], застосувавши реституцію. Просив суд визнати недійсним договір дарування будинку садибного типу № 27 по вул. Новолагерській в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонської області, укладений 29.01.2007 року між ним як дарувальником та [PERSON] як обдарованим, в інтересах якого діяла законний представник [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори, [PERSON], застосувавши реституцію. В судовому засіданні позивач, його представник уточнили заявлені вимоги, просили визнати недійсними договори дарування 1/2 частини будинку № 9 по вул. Межевича в смт. Дніпряни в м. Нова Каховка Херсонської області та будинку садибного типу № 27 по вул. Новолагерській в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонської області, укладені 29.01.2007 року між ним як дарувальником та [PERSON], що діяла від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] без застосування реституції, оскільки житлові будинки перебувають у володінні та користуванні [PERSON], про порушення свого права [PERSON] дізнався в листопаді 2015 року, коли звернувся за юридичною консультацією, отримав витяг з реєстру прав на нерухоме майно і дізнався, що не є власником житлових будинків. Представник відповідача [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав, пояснивши, що [PERSON] є позашлюбним сином позивача, тому за життя дружини [PERSON], він визнавав його своїм сином, в добровільному порядку погодився подарувати нерухоме майно, що йому належало неповнолітньому [PERSON], про договір довічного утримання мови не було, [PERSON] проживала в одному будинку з [PERSON] В 2007 році [PERSON] приймав участь у зборі документів, отримував довідки з БТІ для укладення угод, приходив на консультації до нотаріусу. Договір дарування будинку по вул. Межевича, 9 в смт. Дніпряни укладався з правом довічного проживання [PERSON] в ньому. Після оформлення договорів дарування [PERSON] отримав оригінали договорів. До 2015 року [PERSON] регулярно зявлялася в будинку по вул. Межевича,9 в смт. Дніпряни, поки [PERSON] не почав проживати із співмешканкою, яка була ініціатором того, щоб [PERSON] та її син не зявлялися в будинку. Вони вимушені були знімати кімнату в гуртожитку в м. Нова Каховка, бо [PERSON] погрожував вбивством, з приводу чого є звернення до правоохоронних органів. Відповідачка [PERSON], допитана в якості свідка, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] перебував з її матірю в зареєстрованому шлюбі, вона проживала з ними разом. В 1996 році дійсно [PERSON] переніс інсульт, перебував в тяжкому стані, завдяки її матері, яка купувала необхідні ліки [PERSON] видужав, але після цього не обстежувався, зловживав спиртними напоями, ніде не працював, вчиняв сварки, бив матір та їх з сестрою. В 2009 році вона народила сина, батьком якого є [PERSON], всі уникали розповсюдження зазначеної інформації, бо її мати не хотіла позбавляти [PERSON] волі та не звернулася в міліцію. В подальшому [PERSON] визнавав [PERSON] своїм сином, і в 2007 році вирішив сам подарувати йому частину житлового будинку та спадковий житловий будинок, оскільки [PERSON] був найменшою дитиною. Вона проти цього не заперечувала, [PERSON] неодноразово їздив до нотаріусу та в інші державні органи, щоб оформити договори дарування. В цей час він знаходився в нормальному стані, вживав таблетки, але не звертався до лікарів. Під час укладення договорів був присутній, підписував їх, мови про довічне утримання з її сторони не було. Після смерті матері в будинку з [PERSON] стало жити неможливо, він вів себе агресивно, зловживав спиртними напоями, тому вона з дитиною вимушена була переїхати до м. Нова Каховка і поселитися в гуртожитку. Третя особа державний нотаріус Новокаховської державної нотаріальної контори [PERSON] в судовому засіданні позову не визнала, пояснивши, що [PERSON] перед укладенням угоди неодноразово приходив до неї на консультації, для укладення договорів дарування на неповнолітнього необхідно було отримати згоду органу опіки та піклування, тому у [PERSON] не вистачало документів для укладення договорів дарування, вони з дружиною довго чекали рішення органу опіки та піклування. Вона зясовувала у [PERSON] причину укладення договорів дарування двох обєктів нерухомості на користь неповнолітнього [PERSON], їй було повідомлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON], тому його дружина, яка дуже хворіла на той час, боялася, що після її смерті дитині нічого не залишиться. Договір довічного утримання не міг бути укладений, оскільки не допускається укладення таких договорів із неповнолітніми, яким був [PERSON], а [PERSON] виступала від його імені. [PERSON] зі своїми дітьми не спілкувався, в нього було бажання на укладення договорів дарування саме [PERSON], із текстами договорів він був ознайомлений, ним та його дружиною було запропоновано прописати в договорі положення про довічне проживання [PERSON] в будинку по вул. Межевича, 9 в смт. Дніпряни Херсонської області. Представник третьої особи служби в справах дітей Новокаховської міської ради Херсонської області в судовому засіданні позову не визнала, пояснивши, що орган опіки та піклування надавав згоду [PERSON] на укладення договорів дарування житлових будинків [PERSON], він був присутній на засіданнях органу опіки та піклування, тому підстав для визнання договорів дарування недійсними немає. Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.01.2007 року [PERSON]П уклав договір дарування з [PERSON], яка діяла в інтересах малолітнього [PERSON], діючи добровільно, і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину) уклали цей договір про таке : дарувальник подарував, а обдарований прийняв у дар належний дарувальнику житловий будинок № 27 з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, які знаходяться в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонська область по вул. Новолагерській. В п.7 зазначеного Договору зазначено, що сторони підтверджують, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Договір підписаний дарувальником [PERSON] та [PERSON] від імені малолітнього [PERSON] 29.01.2007 року договір посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Новокаховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області. Цього ж дня, 29.01.2007 року [PERSON]П уклав договір дарування з [PERSON], яка діяла в інтересах малолітнього [PERSON], діючи добровільно, і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину) уклали цей договір про таке : дарувальник подарував, а обдарований прийняв у дар належний дарувальнику 1/2 частину житлового будинку № 9 з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, які знаходяться в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонська область по вул. Межевича. В п.7 зазначеного Договору зазначено, що сторони підтверджують, що ї волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Обдарований зобовязується надати право безоплатного довічного проживання у відчужуваній частині будинку [PERSON]. Договір підписаний дарувальником [PERSON] та [PERSON] від імені малолітнього [PERSON] 29.01.2007 року договір посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Новокаховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області. [PERSON] зареєстрований за адресою : [INFO] на час укладення договору дарування частини житлового будинку по вул. Межевича, 9 до цього часу. [PERSON], [PERSON] були зареєстровані в зазначеному житловому будинку з 27.12.2002 року до 22.12.2006 року. [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 06.03.1997 року. [PERSON] померла 06 червня 2007 року. З медичних довідок та історії хвороби [PERSON] за 2002 рік, 1998 рік, 2015 рік слідує, що [PERSON] страждає на церебросклероз, ДЕП 2 ступеню, артеріальну гіпертензію. З індивідуальної програми реабілітації інваліда слідує, що [PERSON] було встановлено 2 групу інвалідності; клініко функціональний діагноз : наслідки перенесеного 09.11.1997 року спонтанного субарахноідальноо крововиливу, синдром ВСД. З квитанцій вбачається, що [PERSON] протягом 2013-2015 року сплачував грошові кошти за комунальні послуги та земельний податок. З його пояснень слідує, що весь час він утримував житловий будинок, [PERSON] та [PERSON] участі в цьому не приймали. З нотаріальних справ за спірними договорами дарування від 29.01.2007 року слідує, що [PERSON] надавав заяву до Новокаховської міської державної нотаріальної контори про відсутність будь-яких прав інших осіб на будинок № 27, що знаходиться в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонської області, вул. Новолагерська та 1/2 частину житлового будинку № 9 по вул. Межевича в смт. Дніпряни та йому розяснювалися положення ст.65,74 СК України, ст.777 ЦК України. Особи [PERSON], [PERSON] нотаріусом встановлено. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.1998 року слідує, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок в смт. Дніпряни Новокаховської міської ради Херсонської області по вул. Новолагерській, 27. З витягу з рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 03.09.1982 року слідує, що за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку по вул. Межевича, 9 в смт. Дніпряни Новокаховської міської ради Херсонської області. З рішення виконавчого комітету Новокаховської міської ради від 21.12.2006 року № 345 «Про виконання нотаріальних дій від імені малолітніх, неповнолітніми», відповідно до якого дозволено громадянці [PERSON] підписати в нотаріальній конторі від імені малолітнього [PERSON], [INFO] договір дарування на його імя житлового будинку за адресою : селище Дніпряни вул. Новолагерська, 27 та 1/2 частини житлового будинку за адресою : селище Дніпряни вул. Межевича, 9. Зі свідоцтва про народження [PERSON] слідує, що він народився 11.12.1999 року. Мати [PERSON], батько [PERSON], записаний зі слів матері в порядку ст. 135 СК України. З квитанції про сплату держмита в сумі 102,90 грн. слідує, що його сплачував [PERSON] З витягу з рішення Новокаховської міської ради від 21.12.2016 року № 344 «Про здійснення правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти» слідує, що дозволено громадянину [PERSON] підписати в нотаріальній конторі договір дарування 1/2 частини житлового будинку за адресою : селище Дніпряни вул. Межевича, 9, право користування яким має неповнолітній [PERSON], [INFO], оскільки дитина набуває право власності на дане житло. З реєстру № 2-19 для реєстрації нотаріальних дій з 04.01.2007 року до 25 липня 2007 року слідує, що [PERSON] розписувався у вказаному журналі за отримання договорів дарування від 29.01.2007 року та копій договорів. З довідки про склад сім'ї від 21.01.2003 року, 14.11.2006 року слідує, що разом з [PERSON] за адресою : смт. Дніпряни вул. Межевича, 9 зареєстровані [PERSON] та [PERSON] З довідки від 19.11.2007 року слідує, що [PERSON] поховала за власний рахунок матір [PERSON], яка померла 06.06.2007 року. З фотографій наданих представником відповідачки слідує, що на них зображено [PERSON] разом з дружиною та [PERSON], а також [PERSON] із [PERSON], що свідчать про спілкування з неповнолітнім [PERSON] З пояснень свідків [PERSON], [PERSON] слідує, що [PERSON] за життя його дружини [PERSON] з ними не спілкувався, бо вона йому забороняла, про те, що власником його будинку став [PERSON] йому стало відомо в 2015 році, коли [PERSON] почала постійно погрожувати, телефонувала їм, він почав звертатися за юридичною допомогою і дізнався про те, що не є власником житлових будинків. З пояснень свідка [PERSON] слідує, що вона є сусідкою [PERSON], їй відомо, що після перенесеного інсульту він дуже хворів, потребував стороннього догляду, вживав ліки, почував себе погано, не працював. Під час спілкування з нею ніколи не висловлював наміри відчужувати житловий будинок. Від дружини [PERSON] їй було відомо, що вона збиралася оформлювати будинок на малолітнього сина [PERSON] З пояснень свідка [PERSON] слідує, що він працював разом з [PERSON], десь в кінці 90 років він захворів, після цього більше не виходив на роботу, замість нього було прийнято в лісництво його сина. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованого 10.11.2015 року, пошук через веб-сайт [PERSON] слідує, що будинок садибного типу, розташований за адресою : Херсонська область м. Нова Каховка смт. Дніпряни вул. Новолагерська, 27 належить на підстав договору дарування [PERSON] [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря психіатра, як слідує з довідки КЗ «Новокаховська міська лікарня міста [PERSON]». Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Ст. 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність, що встановлюється тривалістю у три роки. В п.19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», йдеться про те, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Відповідно до ст. 717, 719 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Верховний Суд України 27 квітня 2016 року при розгляді цивільної справи 6-372цс16в висловив правову позицію відносно договору дарування, яка на думку суду має бути застосована до спірних правовідносин. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоровя та потреба у звязку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та розяснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоровя та потреба у звязку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 29.01.2007 року уклав два договори дарування, подарувавши [PERSON], малолітньому сину [PERSON] 1/2 частину житлового будинку, в якому він проживає [INFO] міської ради та житловий будинок, що належить йому на праві власності в порядку спадкування за законом, розташований в смт. Дніпряни вул. Новолагерська, 27. Позивач зазначає, що під час укладення договорів дарування перебував у хворобливому стані, бо після перенесеного в 1997 році інсульту постійно хворів, ініціатором укладення вказаних договорів була [PERSON] він не розумів змісту вказаних договорів, вважав, що їх укладення необхідне для здійснення догляду за ним та його дружиною, а також для допомоги по господарству зі сторони [PERSON], тобто вважав договором довічного утримання. Про відчуження свого майна він дізнався в 2015 році, коли [PERSON] почала погрожувати виселенням, він звернувся за юридичною допомогою і отримав витяг з реєстру прав на нерухоме майно про зміну власника майна. До та після укладення договорів дарування [PERSON] постійно проживав в житловому будинку по вул Межевича, 9 в смт. Дніпряни Новокаховської міської ради, сплачував за комунальні послуги та земельний податок, що підтвердужється наданими доказами. На час укладення договорів дарування [PERSON] був інвалідом 2 групи внаслідок перенесеного спонтанного субарахноідальноо крововиливу, синдром ВСД. Як слідує з пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні, [PERSON] після перенесеного інсульту перебував в тяжкому стані, хворів, з цього час ніде не працював, вживав ліки, чого не заперечувала також відповідачка [PERSON], але зазначила, що на час укладення договорів дарування [PERSON] перебував у нормальному стані. Доказів існування родинних кровних відносин між дарувальником та обдарованим суду не надано, окрім пояснень [PERSON], тому не зрозумілим є відчуження [PERSON] всієї своєї нерухомості, в тому числі і житлового будинку, в якому він проживає дитині, з якою немає кровного споріднення при наявності рідних дітей та онуків. Після укладення договорів дарування [PERSON] не змінював місце проживання, а продовжував проживати у подарованому будинку та користуватися ним, тобто фактично подароване майно не передавалося ані обдарованому, а ні його представнику, іншого житла він не має. В 2015 році [PERSON] отримавши витяг з реєстру нерухомого майна з допомогою юриста, до якого звернувся, як слідує з витягу та пояснень позивача і свідків [PERSON], [PERSON], дізнався, що власником майна є [PERSON], тому на думку суду позивач не пропустив строк давності, визначений ст. 257 ЦК України, на застосуванні якого наполягає сторона відповідача, бо про порушення свого права дізнався лише в 2015 році. Посилання представника третьої особи нотаріуса [PERSON] про ознайомлення [PERSON] з текстом договорів дарування, розяснення їх суті, як на підставу відмови у визнання договорів дарування недійсними не заслуговує на увагу, оскільки через свій вік 59 років на час укладення договорів та стан здоровя після перенесеного інсульту, що підтверджується медичними довідками за різні роки та 2015 рік, вказівку в договорі дарування на довічне проживання його в будинку, відсутність фактичної передачі подарованого майна та його утримання колишнім власником, [PERSON] не міг розуміти значення вказаних договорів та реальне відчуження житлових будинків і зміну власника, помилявся щодо природи договору, що і вказує на відсутність його волевиявлення на безоплатну передачу своєї власності. Суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] стосовно батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON] та перебування [PERSON] у нормальному стані під час укладення договорів дарування житлових будинків і наявність в нього добровільного волевиявлення на дарування майна своєму сину, оскільки вони заперечуються показаннями свідків та медичними довідками, а факт батьківства, окрім вказаних показань жодним доказом не підтверджується. Враховуючи викладене суд вважає, що зазначені договори дарування від 29.01.2007 року є недійсними на підставі ст. 229 ЦК України, оскільки було відсутнє волевиявлення особи дарувальника [PERSON] на передачу свого нерухомого майна у власність [PERSON] безоплатно, він помилявся щодо природи договору та неправильно сприйняв фактичні обставини правочину. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 974,40 грн. З цих підстав позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 203,215,216, 229, 717-719 ЦК України, п. 19 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: approved