Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення витрат, понесених на виконання договору довічного утримання посилаючись на те, що 10.04.2017 року між ТОВ «Пенсіон-ЮА» та [PERSON] укладено Договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 457, накладено на квартиру заборону відчуження, яка зареєстрована в реєстрі за № 458. Згідно умов Договору довічного утримання [PERSON] передала у власність Товариства квартиру [ADDRESS] , взамін чого Товариство зобов`язалось забезпечувати відчужувача утриманням довічно та на умовах договору. Згідно п. 7 Договору Товариство зобов`язалось довічно утримувати, тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, тощо. Утримання за спільною згодою оцінено у розмірі 700 грн. на місяць. Крім цього, Товариство зобов`язалось щомісячно оплачувати комунальні послуги за квартиру, до яких відноситься: послуги з утримання будинків та прибудинкової території, за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання, електроенергія, абонентська плата за стаціонарний телефон (крім міжнародних та міжміських розмов з абонентами мобільного зв`язку) та радіоточку. Також передбачено послуги доглядальниці/помічниці по домогосподарству на 3 години 3 рази на тиждень. Крім щомісячного утримання та оплати послуг передбачено одноразове грошове утримання у розмірі 30 000 грн. Передбачено і поховання відчужувача після його смерті. В січні 2019 року [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про розірвання договору довічного утримання. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що умови договору виконуються неналежно. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.07.2019 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 25.11.2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, розірвано договір довічного утримання та визнано за нею право власності на квартиру. Суд апеляційної інстанції щодо підстав задоволення позову зазначив про те, що спір між сторонами залишається невирішеним, якщо дійти висновку про належне, хоча й формальне виконання відповідачами своїх обов`язків, тобто, договір розірвано у зв`язку з тим, що [PERSON] не має наміру в подальшому отримувати допомогу, послуги, кошти. Фактично вона в односторонньому порядку відмовилась від договору. Пункт 14 договору передбачає, що при розірванні договору у добровільному порядку, відчужувач зобов`язаний повернути набувачу всі витрати, які набувач поніс при виконанні договору довічного утримання згідно п.п. 7-9 Договору. За час дії договору відповідачу сплачено 30 000 грн. (одноразова виплата), щомісячне грошове утримання з квітня 2017 року по грудень 2019 року у розмірі 25 200 грн., оплата послуг доглядальниць - 9 600 грн., оплата житлово-комунальних послуг - 24 070,01 грн. Всього - 88 870,01 грн. В досудовому порядку відповідачу пропонувалось вирішити спірне питання, втім їх лист залишено без розгляду. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його присутності, возовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача до суду не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідач до суду не з`явилась, по день, час та місце розгляду справи сповіщалась згідно норм процесуального законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 19.03.2020 року. 20.03.2020 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 23.03.2020 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача. 03.04.2020 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03.04.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судом установлено, що 10.04.2017 року між ТОВ «Пенсіон-ЮА» та [PERSON] укладено Договір довічного утримання (надалі Договір). За умовами Договору [PERSON] передає у власність Товариства квартиру [ADDRESS] . Відповідно до пункту 7 Договору ТОВ «Пенсіон-ЮА» зобов`язалось довічно утримувати [PERSON] , тобто забезпечувати грошовими ресурсами, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, тощо. Сторони домовились, що щомісячне утримання оцінюється в 700 грн. Крім даної суми, Товариство зобов`язалось щомісячно оплачувати житлово-комунальні послуги у визначені договорами строки, до яких належать: послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання, електроенергія, абонентська плата за стаціонарний телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов з абонентами мобільного зв`язку та радіоточку, послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону. Послуги доглядальниці/помічниці по домогосподарству на три години тричі на тиждень. Поховання відчужувача після його смерті за рахунок Товариства. Одноразове грошове утримання за спільною згодою становить 30 000 грн. (п. 9 Договору). Відповідно до п. 14 Договору він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умові відмови від добровільного розірвання однієї зі сторін - у судовому порядку. При розірвання договору у добровільному порядку відчужувач зобов`язаний повернути набувачу усі витрат, які набувач поніс при виконанні договору протягом його дії згідно п.п. 7-9 цього Договору. Постановою Київського апеляційного суду від 25.11.2019 року позов [PERSON] до ТОВ «Пенсіон-ЮА», [PERSON] про розірвання договору довічного утримання задоволено частково, розірвано Договір довічного утримання укладений 10.04.2017 року, та визнано право власності на спірну квартиру за позивачем. [PERSON] свої вимоги обґрунтовувала тим, що Товариство належним чином не виконує умови договору, що призвело до утворення боргу з оплати житло-комунальних послуг, квартира непридатна для проживання, вона за власні кошти здійснювала її ремонт. Під час відвідування доглядальниці/помічниці приносили харчові продукти, які вона не замовляла, та які їй постійно грубили, ображали, відмовлялись виконувати її прохання щодо надання послуг. В суді апеляційної інстанції позивач категорично зазначила, що не бажає продовжувати будь-які договірні правовідносини із відповідачами. При цьому подала заяву, в якій висловила намір повернути відповідачем усі отримані нею від відповідача кошти. Судді апеляційної інстанції обґрунтовуючи підстави задоволення позову зазначили про те, що позивач не має наміру в подальшому отримувати від відповідачів допомогу, послуги, кошти. Протягом тривалого часу сторони не можуть знайти порозуміння, та не роблять будь-яких кроків, спрямованих на розв`язання проблем, які виникли під час виконання договору довічного утримання. Товариство ставиться до виконання своїх зобов`язань формально, а саме: складає акти про відмову позивача від надаваних послуг. Вважали, що спір між сторонами залишиться невирішеним, якщо дійти висновку про належне, хоча й формальне виконання своїх обов`язків за договором. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За нормами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Згідно ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. У разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором. Враховуючи те, що договір був розірваний на вимогу [PERSON] в судовому порядку, та підставами його розірвання є небажання [PERSON] отримувати від відповідача допомогу, наявність спору, який сторони договору не бажають врегулювати. Встановлення фактів невиконання Товариством взятих на себе зобов`язань рішення апеляційної інстанції не містить, що дає підстави для стягнення сплачених Товариством коштів в період виконання умов Договору. З приводу розміру коштів суд приходить до наступного. До позовної заяви додано копії розписок [PERSON] щодо отримання 10.04.2017 року одноразової грошової допомоги у розмірі 30 000 грн. (а.с. 18) та отримання в період з 10.04.2017 року по 03.10.2018 року щомісячної допомоги у розмірі 700 грн. та 65 грн. індексації (а.с. 19-38), на загальну суму 13 365 грн. В період з листопада 2018 року по листопад 2019 року кошти у розмірі 700 грн. (один платіж 1600 грн.) та індексація 65 грн. (а.с. 39-42) на загальну суму 10 065 грн., переказувались на ім`я [PERSON] через Укрпошту. Враховуючи те, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем переказів коштів через Укрпошту, відсутність призначення платежу, суд вважає, що в частині стягнення 10 065 грн. слід відмовити, та стягнути 33 365 грн., які підтверджені належними та допустимими доказами. В частині стягнення з відповідача коштів за послуги доглядальниць в розмірі 9 600 грн., суд дійшов висновку про відмову в цій частині, оскільки на підтвердження здійснення оплат позивачем надано розписки [PERSON] , з якою був укладений 12.05.2017 року Договір № 10/04/2017 про надання послуг, де вказано про те, що [PERSON] отримувала від [PERSON] грошову суму по догляду за підопічною (а.с. 43-71). Однак, ким являється [PERSON] , і хто являється підопічною, інформація відсутня. Як і відсутня інформація щодо ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів», яке передало [PERSON] кошти в розмірі 2300 грн. по догляду за підопічними. Не враховуються розписки і [PERSON] та [PERSON] (а.с. 72-77) так як позивач не надав відповідних договорів, та документів щодо повноважень [PERSON] здійснювати оплати від імені Товариства. З приводу оплат за житлово-комунальні послуги (а.с. 78-247) встановлено наступне. З наданих документів установлено, що в період з квітня 2017 року 19.01.2020 року за [PERSON] сплачувались комунальні послуги. В період з квітня 2017 року по травень 2018 року оплати відбувались з картки [NUMBER] . В період з червня по липень 2018 року з картки [NUMBER] . Ім`я платника в квитанціях відсутнє. Як і відсутні документи щодо власника вказаних банківських карток. В період з жовтня 2018 року по листопад 2018 року кошти сплачував [PERSON] , однак документів щодо вказаної особи позивач не надав. В період з грудня 218 року по 19.01.2020 року ТОВ «Пенсіон-ЮА» сплатив з житлово-комунальні послуги відповідача на загальну суму 10 055,25 грн. Дані кошти належним чином підтверджені, та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Решта витрат не доведена позивачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути 43 420,25 грн. (30 000 грн. + 13 365 грн. + 10 055,25 грн.) Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з`явилась, заперечень та доказів на підтвердження своїх заперечень не надала. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 2102,00 грн. (мінімальний розмір), які слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial