Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод у здійсненні прав співвласника житлового приміщення. В позовній заяві просив усунути перешкоди у здійсненні ним, [PERSON], прав співвласника житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], що є об'єктом права спільної часткової власності, шляхом: його вселення у житлове приміщення - квартиру [ADDRESS]; та покладення зобов'язання на [PERSON] передати йому ключі від вхідних дверей, виділення йому у користування жилої кімнати, не чинити перешкоди у здійсненні ним прав співвласника житлового приміщення, розташованого за адресою: м. Славутич Київської області пр-т Дружби Народів буд. № 15кв.№ 19. Під час розгляду справи позивач подав уточнення до позовної заяви, просив усунути перешкоди у здійсненні ним, [PERSON], прав співвласника житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], що є об,єктом права спільної часткової власності, шляхом: його вселення у житлове приміщення - квартиру [ADDRESS]; та покладення зобов'язання на [PERSON] передати йому ключі від вхідних дверей у квартиру та не чинити перешкоди у здійсненні ним прав співвласника житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Також просив стягнути на його користь з [PERSON] понесені ним судові витрати: по оплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок; та витрати за надання правової допомоги в сумі 1 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що є співвласником житлового приміщення у розмірі ? частки, у вигляді двох кімнатної квартири, яка розташована за адресою м. Славутич, пр-т Дружби народів буд.№15 кв.№19. Іншим зареєстрованим співвласником є його батько [PERSON]. Мати [PERSON] померла у 2006 році, а брат [PERSON] виписався з спірного житлового приміщення, має своє власне житло. Оскільки батько створив йому умови несумісні для нормального проживання з ним в одному житловому приміщенні, він з 2014 року змушений проживати окремо. Скориставшись цим, батько позбавив його можливості взагалі потрапляти до квартири, забравши в нього ключі від вхідних дверей, та не пускаючи його жити до неї. За цей період часу він одружився і на сьогоднішній день разом з дружиною [PERSON], змушений мешкати у квартирі її сестри, створюючи для неї певні незручності. Відповідач [PERSON], незважаючи на наявне у нього право власності на частку нерухомого майна, що є об,єктом права спільної часткової власності, позбавив його реальної можливості користування їхньою квартирою. Домовлятися про порядок їхнього спільного користування квартирою він не бажає. Враховуючи наявність між ними напружених стосунків з даного приводу, з метою врегулювання спірного питання стосовно їхньої квартири, він ще 25 травня 2016 року направив на адресу [PERSON], пропозицію по його вирішенню, запропонувавши декілька варіантів: передати йому ключі від вхідних дверей та надати вільний доступ у квартиру, користування нею; продати квартиру та поділити гроші між її співвласниками; викупити належну йому частку на праві спільної часткової власності у їхній квартирі. Його пропозиція була отримана відповідачем 26 травня 2016 року, але будь - якої відповіді він на неї так і не отримав. В усному порядку батько повідомив йому про те, що всі питання будуть вирішуватися тільки через суд. Тому користуючись своїми правами співвласника житлового приміщення, він хоче їх захистити у спосіб визначений законом, а саме, шляхом його примусового вселення у квартиру та покладення зобов'язання на [PERSON], надати йому ключі від вхідних дверей. В судовому засіданні позивач і його представник підтримали позовні вимоги, надали пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та уточненні до позовної заяви, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач і його представник заявлені позовні вимоги не визнали. Відповідач суду повідомив, що не бажає, щоб його син жив у його квартирі, тому якщо суд вирішить питання про вселення сина, то він буде змушений продати вказане житлове приміщення. Представник відповідача, суду пояснив, що його довіритель ніяким чином не чинить перепони позивачу у проживанні в даному житловому приміщенні. Третя особа суду повідомив, що він є співвласником спірного житлового приміщення, але на даний час має окрему квартиру, виписався з спірного житла і проживає окремо. Дійсно позивач є його братом, і проживав у нього, оскільки з батьком не знайшов спільної мови. В судовому засіданні встановлено, що відповідно ордеру №6511 [PERSON] на склад сім,ї із трьох осіб [PERSON] дружина, [PERSON] син, рішенням виконкому №293 від 27.12.1990року видано право на заселення в службове житлове приміщення яке розташоване за адресою м. Славутич, пр-т Дружби Народів буд.№15 кв.№19. В подальшому відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 січня 2006 року, виданого на підставі розпорядження міського голови виконкому Славутицької міської ради Київської області № 395 від 22 грудня 2005 року на склад сім,ї [PERSON] (відповідач)- батько позивача, [PERSON] (мати позивача, дружина відповідача), [PERSON] (брат позивача, син відповідача - третя особа), [PERSON] позивач - було надано у спільну часткову власність у рівних частках, по 1/4 частині на кожного, житлове приміщення у вигляді двохкімнатної квартири № 19, розташованої у будинку № 15 по пр-ту Дружби Народів у м. Славутичі Київської області. 13 січня 2006 року їхнє право спільної часткової власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, номер запису 422/19 в книзі № 57-09-29/3. З наданих документів вбачається, що правовий статус даного житлового приміщення не змінювався, хоча зі слів як позивача так і відповідача 09 березня 2006 року померла [PERSON], яка є співвласником даного житлового приміщення у розмірі ? частки, проте спадщина сторонами не оформлена. З оглянутого технічного паспорту на вказане житлове приміщення, квартира складається із двох кімнат, жила площа квартири 30,0, у тому числі 1 кімната -17,9 кв.м., друга кімната 12.1кв.м., загальна площа квартири 51,7кв.м. Відповідно довідки форми №3 (а.с.19) у вказаній квартирі зареєстровано дві особи [PERSON] ( позивач), та [PERSON] (відповідач). З наданої суду «пропозиції» (а.с.20) вбачається, що позивач з метою врегулювання спірного питання стосовно спірно квартири, 25 травня 2016 року направив на адресу [PERSON], вказану пропозицію по його вирішенню, запропонувавши декілька варіантів: передати йому ключі від вхідних дверей та надати вільний доступ у квартиру, користування нею; продати квартиру та поділити гроші між її співвласниками; викупити належну йому частку на праві спільної часткової власності у даній квартирі. Вказана пропозиція була отримана відповідачем 26 травня 2016 року, але відповідачем була залишена без розгляду. Судом було заслухано наданий позивачем аудіозапис, де позивач пропонує відповідачу вирішити питання з приводу спірного житлового приміщення, проте, відповідач повідомив, що всі питання з приводу квартири будуть вирішуватися тільки через суд. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON]С, [PERSON], [PERSON], які засвідчили, що позивач у їх присутності декілька разів намагався потрапити до спірної квартири, але відповідач [PERSON], його до неї так і не впустив, повідомив, що всі питання будуть вирішувати у суді. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши підстави позовних вимог, надані сторонами на їх обґрунтування докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 316 ЦК України право власності визначено як право особи на річ /майно/, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У порядку ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Як зазначено у частині другій даної норми закону співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. В той же час вищенаведені обставини свідчать про те, що відповідач [PERSON], незважаючи на наявне у позивача право власності на частку нерухомого майна, що є об,єктом права спільної часткової власності, позбавив його реальної можливості користування вказаною квартирою. Саме цих прав як власника частини квартири, передбачених ст.ст. 358, 383 ЦК України, які позивач має відповідно до свідоцтва про право власності, позивач позбавлений з вини відповідача по даний час. Тобто судом зроблено висновок, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач позбавлений житла, в якому мав і має наміри жити, внаслідок чого він не може проживати у своєму житловому приміщенні. За ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст.41 Конституції України, ст.ст.316-319 ЦК України), то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Виходячи з вищенаведених обставин, прав позивача як співвласника нерухомого майна, норм матеріального права, які направлені на захист прав власника, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і посилання відповідача, що в даному він сплатив позивачу його частку за вказане житлове приміщення і вказане житлове приміщення є його особистою власністю в судовому засіданні не знайшли підтвердження, оскільки вказаним житлове приміщення вказані особи володіють на праві спільної часткової власності. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved