Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 406589,56 грн., втрати від інфляції за період прострочення виконання зобовязання в розмірі 50623,83 грн., а також три проценти річних з простроченої суми в розмірі 28338,74 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 30.03.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір грошової позики, згідно умов якого позивач передав відповідачу в позику грошові кошти в національній валюті України в сумі, еквівалентній 31455,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору, на строк до 30.04.2012 року. Відповідач прийняв на себе зобов'язання повернути отримані грошові кошти в національній валюті України за курсом НБУ станом на день повернення позики. Проте відповідач зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконав, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в попередніх судових засіданнях заперечував проти позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що 12.11.2013 року [PERSON] (до укладення шлюбу - [PERSON]) О.О. передала позивачу грошові кошти у розмірі 251420,00 грн. у якості повернення грошової позики за договором позики від 30.03.2012 року та розписки від 30.03.2012 року до нього, про що позивачем видано відповідну розписку від 12.11.2013 року. Таким чином, відповідач виконала свої зобовязання щодо повернення позики в повному обсязі. В судові засідання, призначені на 01.08.2016 року та 02.09.2016 року, відповідач та його представник не зявились, по дату, час та місце вказаних засідань повідомлялись належним чином. Так, ухвала про поновлення провадження у справі та її призначення на 01.08.2016 року, була направлена в тому числі відповідачу та його представнику. Представником відповідача було отримано вказану ухвалу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Ухвала, яка направлялась відповідачу, повернулась у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Представником відповідача було надано до суду клопотання, в якому він просив відкласти судове засідання, призначене на 01.08.2016 року. Вказане клопотання судом було задоволено, розгляд справи відкладено на 02.09.2016 року. В судове засідання, призначене на 02.09.2016 року, відповідач та її представник також не з'явились, про дату, час та місце судового засіданні повідомлялись належним чином шляхом направленням їм судових повісток. Вказані повістки повернулись до суду у зв'язку із закінченням строку зберігання. Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, відповідач та її представник було належним чином, у відповідності до положень ЦПК України, викликані в судові засідання по даній цивільній справі. Враховуючи вказані вище обставини, необхідність дотримання судом розумних строків розгляду справи, а також позицію представника позивача, який наполягав на розгляді справи за відсутності нез'явившихся осіб, судом 02.09.2016 року справу було розглянуто по суті на підставі наданих сторонами доказів. Оскільки в даній цивільній справі ухвалювалось заочне рішення, яке було скасовано за заявою представника відповідача, дане судове рішення ухвалюється в загальному порядку, визначеному ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти ті відповідні ним правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії I-ВЛ № 215284, у зв'язку із укладенням 31.08.2013 року шлюбу, відповідач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Згідно договору грошової позики від 30.03.2012 року (далі Договір), укладеного між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником), остання отримала від позивача грошові кошти в гривні в сумі, еквівалентній на день передачі позики 31445 доларів США та зобов'язалась повернути позивачу таку ж суму грошових коштів. Відповідно до п. 2.2. Договору, позика надається на строк до 30.04.2012 року. Пунктом 3.2. Договору передбачено, що позика повертається позичальником шляхом передачі позикодавцю готівкою грошових коштів в національній валюті України в сумі, зазначеній в п. 1.1. Договору. Сума, що підлягає поверненню, визначається відповідно з курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день повернення позики. Згідно п. 2.3. Договору, його підписанням позичальник підтверджує отримання грошових коштів в сумі, зазначеній в п. 1.1., в повному обсязі. Крім того, відповідачем було видано розписку від 30.03.2012 року, в якій вона зазначила, що отримала від позивача грошові кошти в гривні в сумі, еквівалентній 31455 доларів США, відповідно до договору позики від 30.03.2012 року. Представником відповідача в обґрунтування заперечень проти позову була надана суду розписка позивача від 12.11.2013 року, в якій останній підтверджував повернення йому в повному обсязі суми боргу за вказаним вище Договором позики. З підстав наявності вказаної розписки, судом було скасовано заочне рішення про часткове задоволення позову. Представник позивача заперечувала факт видачі та підписання позивачем розписки від 12.11.2013 року, зазначивши, що вказана розписка є сфальсифікованою, позивачем не видавалась і не підписувалась. В зв'язку з наведеним представником позивача було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо розписки від 12.11.2013 року та зазначено питання, які вона просить поставити на вирішення експертів. Представником відповідача також було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи щодо Договору позики від 30.03.2012 року та зазначені питання, які він просить поставити на вирішення експертів. Вказані клопотання судом були задоволені. Згідно висновків судовопочеркознавчої експертизи № 3373/3374 від 29.06.2016 року, виконаної ХНДІСЕ ім. засл. проф. [PERSON] , підпис від імені [PERSON] у договорі грошового займу від 30.03.2012 року, розташований у графі «Заимодатель», у рядку «(Ф.И.О.)» - виконаний за допомогою гелевого чорнила для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів [PERSON]. Підпис від імені [PERSON] у розписці від 12.11.2013 року до договору грошового займу від 30.03.2012 року, розташований у нижній частині аркуша, - виконаний за допомогою гелевого чорнила для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON], а іншою особою. У суду відсутні підстави ставити під сумнів висновки вказаної вище експертизи. За таких обставин суд вважає доведеним, що розписка про повернення боргу від 12.11.2013 року підписана не позивачем, а від його імені іншою особою. Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобовязання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. Оригінали вказаних Договору та розписки знаходились у представника позивача та надавались суду для огляду в судовому засіданні. Крім того, оригінал Договору, у зв'язку із необхідністю проведення експертизи, був долучений до матеріалів справи. Під час заочного розгляду справи позивач, допитаний як свідок, підтвердив факт укладення договору позики та неповернення йому боргу за вказаним договором. За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що відповідачем було отримано в позику грошові кошти в національній валюті України в сумі, еквівалентній 31455,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 30.03.2012 року, та вказані кошти повернуті позивачу не були. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 с. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з умов Договору, сторонами було погоджено повернення позики в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на день повернення позики. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог. Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення заборгованості за офіційним курсом НБУ, що діяв з 14-00 год. 09.09.2014 року, в розмірі 1292,6071 грн. за 100 доларів США, суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, вважає за можливе задовольнити в повному обсязі позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за позикою в розмірі 406589,56 грн. (31455,00 х 12,926071). Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за період з 15.05.2012 року по 09.09.2014 року в розмірі 28338,74 грн. (31455 х 3% х 848 х 12,926071 / 365). Разом з тим суд відмовляє в позовних вимогах в частині стягнення індексу інфляції з наступних підстав. Згідно розяснень, викладених в п. 18 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Таким чином, сплата індексу інфляції є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів, а саме національної валюти України, внаслідок інфляційних процесів. Враховуючи, що умовами Договору було передбачено та судом стягнуто суму позики в національній валюті України в розмірі, еквівалентному 31455,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2014 року, суд не вбачає підстав для відшкодування інфляційних витрат, пов'язаних із знеціненням національної валюти України, за період з 15.05.2012 року по 31.08.2014 року. Позивачем було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 485552,13 грн. Судом задоволено позовні вимоги в загальному розмірі 434928,30 грн. За таких обставин, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, суд на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі\~\~ 3273,03 грн., а також витрати, пов'язані із проведенням експертизи, в розмірі 5296,00 грн.

Outcome: partial