Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитом. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений. У позовній заяві позивач вказав, що 14.01.2012 відповідач підписав анкету - заяву б/н, згідно якої отримав у позивача кредит у розмірі 25000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписуючи вказану заяву, відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становить договір між позивачем та відповідачем, а тому вищевказаний кредитний договір є укладеним та таким, що підлягає виконанню. В судовому порядку даний договір не був визнаний недійсним і предметом судового розгляду не був. Окрім того, позивач вказав, що відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, а тому доводи відповідача щодо непогодження розміру кредитного ліміту в заяві від 14.01.2012 є безпідставними. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідачем станом на 23.04.2017 за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 53987,39грн., яку складають: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25876,76 грн; заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10247,87 грн.; заборгованість по пені у розмірі 14815,74 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована ставка); 2547,02 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач не спростував розміру заборгованості за кредитним договором, не довів, що грошовими коштами заволоділа інша особа та не звертався до банку із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи або втрати картки, а тому несе відповідальність за операції проведені за карткою. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували та суду пояснили, що банком не надано належних доказів укладення кредитного договору між сторонами. Так, зі змісту анкети - заяви б/н від 14.01.2012 слідує, що відповідач не мав наміру отримувати кредит, оскільки в графі даної заяви щодо бажання оформити саме кредитну платіжну картку стоїть прочерк, що свідчить про те, що сторони не погодили всіх суттєвих умов договору. Витяги «Тарифів банку» та «Умов та Правил надання банківських послуг» також не містять жодних підписів відповідача чи інших даних щодо погодження з ним умов кредитування. Випискою банку по карткам відповідача за період з 07.05.2016 по 13.07.2016 підтверджується, що до 09.05.2016 на картках відповідача знаходились виключно власні кошти та була відсутня кредитна заборгованість. 08.05.2016 приблизно о 23 год. 00 хв. відповідач був пограбований трьома невстановленими особами по вул. Братиславській буд. 36/2 у м. Києві і саме внаслідок вказаного грабежу, поєднаного з насильством, вказані невстановлені особи заволоділи двома банківськими картками відповідача та зняли з картки грошові кошти, з яких 25000,00 грн. самостійно активованих вказаними особами у вигляді кредитного ліміту та 9643,44 грн. власних коштів відповідача. Незважаючи на заявку дружини відповідача [PERSON] про блокування вказаних карток 09.05.2016 приблизно о 2 год. 30 хв. та заявкою відповідача про блокування карток через Приват24, банк блокування не вчинив. Відповідач особисто не використовував електронний платіжний засіб для отримання кредитного ліміту на картку та не сприяв незаконному використанню персонального ідентифікатора або іншої інформації будь-яким особам, а тому відсутні підстави притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 14.01.2012 [PERSON] , підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Умов щодо надання грошових коштів (кредиту) позичальникові, розміру кредиту, процентів за користування грошовими коштами, строку повернення кредиту вказана анкета заява не містить. У вказаній заяві зазначено, що [PERSON] погодився з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає укладений між ним та банком договір про надання банківських послуг. Однак надані банком витяги «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку» також не містять жодних підписів [PERSON] (а.с. 11, 12-27). Відповідно до виписки ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 07.05.2016 по 13.07.2016 слідує, що станом на 07.05.2016 заборгованість [PERSON] перед банком відсутня, залишок на рахунку складав 10323,44 грн. В подальшому 09.05.2016 в 00 год. 00 хв. проведена операція у вигляді встановлення кредитного ліміту розмірі 25000,00 грн. Цього ж дня з 02 год. 05 хв. по 02 год. 17 хв. у банкоматах було знято 17000,00 грн., в 02 год. 29 хв. через Приват24 був здійснений переказ коштів у розмірі 16002,00 грн. на іншу картку. Надалі 09.05.2016 з 16 год. 38 хв. по 17 год. 15 хв. у банкоматах були зняті кошти в розмірі 4750,00 грн. (а.с. 96). Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» № 242224 від 18.05.2016 проведеним розслідуванням банку встановлено, що з карток [PERSON] кошти у сумі 33000,00 грн. зняті до звернення в банк третіх осіб про блокування карт, кошти в сумі 4750,00 грн. зняті після проведення розблокування за заявкою, створеної в Приват24 клієнта (а.с. 99). 10.05.2016 за заявою [PERSON] до ЄДРДР внесено відомості про те, що 08.05.2016 приблизно о 23 год. 00 хв. троє невстановлених осіб, перебуваючи по вул. Братиславській буд. 36/2 у м. Києві , відкрито заволоділи мобільним телефоном «НТС», виробами із золота, грошовими коштами в сумі 2000,00 грн. та гаманцем, в якому знаходились дві банківські картки «Приватбанку» з яких в подальшому було знято грошові кошти в сумі 39573,00 грн., що завдало [PERSON] матеріальної шкоди. Дана заява була внесена до ЄРДР за № [NUMBER] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 93, 95). Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що встановлено частиною другою статті 207 ЦК України. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання», затвердженого постановою правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Вищевказана правова позиція викладена в постановах Верховного суду про справам № 127/23496/15-ц від 14.02.2018 та 377/526/16-ц від 09.01.2019. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що у позовних вимогах суд відмовив, вимоги про стягнення на користь позивача судового збору задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed