Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 27 січня 2015 року [PERSON] отримав у нього в борг 136000грн. про що написав власноруч розписку та зобовязався повернути кошти до 28 лютого 2015 року. Проте, до теперішнього часу, кошти [PERSON] не повернуті, на неодноразові його вимоги відповідач не реагує, у звязку з чим він змушений звертатись до суду. Просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 136000грн., а також проценти за користування коштами в розмірі 40576,05грн., 3% річних в розмірі 4758,19грн., суму інфляції в розмірі 46104грн., що разом становить 227438,24грн. Відповідач не погоджуючись з позовними вимогами подав клопотання в якому зазначив, що ним частково було повернуто суму основного боргу, а тому з урахуванням зменшеної суми основного боргу має бути перераховані інші штрафні санкції, тому погоджується, що він має зобовязання по сплаті основного боргу - 111500грн., відсотків за користування коштами - 34698,32грн., 3% річних 3901,04грн., а також інфляція 37798,5грн., що разом становить 187897,86грн. В судовому засіданні позивач частково погодився з клопотанням відповідача та пояснив, що дійсно йому була повернута частина боргу, але не 24500грн., як зазначає відповідач, а 23300грн., а також надав уточнений розрахунок. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні уточнений розрахунок боргу визнав, суду пояснив, що ним дійсно брались гроші в борг в розмірі 136000грн., але частина коштів ним була повернута. Вважає, що позов повинен бути задоволений з урахуванням його клопотання щодо зменшення суми боргу. Вислухав пояснення учасників процесу, дослідив письмові матеріали, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27 січня 2015 року під розписку [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 136000грн., які зобовязався повернути у повному обсязі 28 лютого 2015 року. (а.с.13) Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернуть: позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, відповідач повинен був повернути грошові кошти в строк до 28.02.2015р. Крім того, відповідно до положень ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У розписці відповідача не зазначено про безоплатний (безпроцентний) характер позики, тому необхідно користуватися презумпцією оплатності позики (позиція щодо такої презумпції зазначена у постанові ВСУ від 02.07.2014 по справі № 6-36цс14). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 цього Кодексу. Положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Проаналізувавши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що взяті на себе зобовязання [PERSON] не виконав, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, шляхом стягнення з нього на користь позивача залишку основного боргу в сумі 112700грн., процентів за користування коштами 34885,77грн., 3% річних за період з 28.02.2015р. - 28.04.2016р. в розмірі 4073,22грн., а також індексу інфляції 38205,30грн., а всього 189864,29грн., що в судовому засіданні було підтверджено письмовими доказами та іншими належними доказами по справі. Суд не може погодитись з вимогами позивача про стягнення судових витрат в розмірі 2274,38грн., оскільки відповідно до вимог ст.88 ЦПК України на користь позивача стягуються судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що з урахуванням вимог ст..4 ЗУ «Про судовий збір» становить 1898,64грн.

Outcome: partial