Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю, посилаючись на те, що він з 09 листопада 2001 року знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON]. Даний шлюб було розірвано 26 серпня 2015 року. Від даного шлюбу в них є неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. В період шлюбу сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 4, б. 71, кв. 68. Після розірвання шлюбу було постановлено рішення про розподіл спільного майна подружжя, згідно з яким за ним було визнано право власності на 3/10 частини, право власності на 3/10 частини було визнано за [PERSON] та 2/5 частини належать [PERSON]. На даний час в спірній квартирі зареєстровані декілька чоловік, а саме: позивач, відповідачі, донька та теперішній чоловік [PERSON] [PERSON], який перешкоджає йому в праві користуватися своїм майном, створює перешкоди в проживанні в спірній квартирі. З цього приводу він неодноразово звертався до різних інстанцій, а також до [PERSON] з пропозицією вирішити спір мирним шляхом, але його вимоги проігноровані. В звязку з чим просить встановити порядок користування вищевказаною квартирою, виділивши йому у користування житлову кімнату, площею 11,3 кв.м. разом з балконом, площею 1,7 кв. м., а відповідачам виділити у користування житлові кімнати, площею 16,4 кв.м. та 7,8 кв.м., разом з лоджією, площею 3,0 кв.м., залишив в загальному користуванні кухню, ванну кімнату, передпокій, вбудовану шафу. Позивач в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заву підтримує, наполягає на її задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає, заперечує проти вимог викладених у позовній заяві. Наполягала на вирішенні справи з врахуванням пропозицій та аргументів викладених нею раніше, а саме в письмових запереченнях, поданих до суду. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки кімната площею 11,3 кв.м. облаштована для їх спільної дитини, тому не згодна, щоб нею користувався позивач, тому просила встановити наступний порядок користування квартирою, а саме кімнату площею 11,3 кв.м разом з балконом 1,7 кв.м залишити у користуванні [PERSON]; кімнату площею 16,4 кв.м. разом з лоджією площею 3,0 кв.м. надати у користування [PERSON] та [PERSON]; кімнату площею 7,8 кв.м. надати у користування [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.11.2001 року, шлюб між ними розірваний на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.08.2015 року. В період спільного проживання у шлюбі сторонами придбана у спільну сумісну власність трикімнатна квартира, розташована за адресою: м. Лозова, Харківської області, м-н 4, б. 71, кв. 68 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.12.2015 року за [PERSON] та за [PERSON] визнано право власності по 3/10 частки квартири, розташованої за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 4, б. 71, кв. 68, за кожним. Дані факти доказуванню не підлягають, оскільки відображені в рішенні Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.12.2015 року, яке набрало законної сили 05.01.2016 року. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 14.04.2016 року вбачається, що 07.04.2016 року за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 3/10 частки квартири за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікр. 4, б. 71, кв. 68. З технічного паспорту на вище зазначену квартиру слідує, що квартира розташована на 1 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 35,5 кв.м., 1 кімната 11,3 кв.м , 2 кімната 7,8 кв.м., 3-тя кімната 16,4 кв.м., кухня 7,2 кв.м., ванна кімната 2,6 кв.м., передпокій 9,8 кв.м., вбудована шафа 0,9 кв.м. Квартира обладнана балконом площею 2,7 кв.м., лоджією 3,0 кв.м. У довідці Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 09.03.2017 року зазначено, що в спірній квартирі зареєстровано 4 особи, а саме: [PERSON], позивач по справі, [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі, та дитина - [PERSON], [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-ВЛ № 234586, виданого 13.12.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Лозівського міського управління юстиції, актовий запис № 468. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном, в тому числі і часткою квартири, на власний розсуд. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється власниками за їх згодою. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до ст. 321 ЦК право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, належною їм на праві спільної часткової власності. До того ж відповідач створює перешкоди позивачу у користуванні спірною квартирою, оскільки змінив замки, що перешкоджає вільному доступу позивача до квартири. В такому випадку може бути встановлений лише порядок користування приміщеннями квартири. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. З доказів наданих учасниками справи вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири № 68 в буд. 71 на м-н 4 в м. Лозова, Харківської області, відповідно 3/10, 3/10 та 2/5 часток вищезазначеної квартири. В зазначеній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], відповідач [PERSON], їх спільна неповнолітня донька [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON] Фактично в квартирі проживають відповідачі та неповнолітня дитина [PERSON] Позивач має намір проживати в зазначеній квартирі, проте зі сторони відповідачів створюються перешкоди в користуванні квартирою, які виразилися у створенні конфліктних ситуацій та сварок, що знайшло підтвердження під час судового розгляду. Крім того, позивач разом з відповідачем намагався мирним шляхом вирішити питання проживання в квартирі, проте відповідач вчиняє сварки та не звільняє кімнати від своїх речей. Виходячи з того, що позивач має намір користуватися спірною квартирою, не має можливості виділити свою частку квартири в натурі, що належить йому на праві власності на підставі рішення суду, тому суд вважає, що є достатні підстави для визначення порядку користування зазначеною квартирою. При цьому суд враховує, що квартира за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 4, б. 71, кв. 68, має три ізольовані житлові кімнати площею 35,5 кв.м, а саме: площею 11,3 кв.м., 16,4 кв.м., 7,8 кв.м., всього загальна площа квартири складає 59,6 кв.м., на 3/10 частки квартири кожному із співвласників, а саме [PERSON] та [PERSON] припадає по 10,65 кв.м., відповідач [PERSON] проживає разом з неповнолітньою дитиною, батьком якої є позивач [PERSON], тому виділення у користування відповідачу двох кімнат з незначним відхиленням від житлової площі, яка припадає на ідеальну частку кожного із співвласників є виправданим та можливим, не буде порушувати інтереси власника іншої частки квартири. [PERSON] та [PERSON] при цьому слід виділити найбільшу житлову кімнату площею 16,4 кв.м. разом з лоджією, та меншу кімнату площею 7,8 кв.м.. Допоміжні приміщення кухню, ванну кімнату, вбудовану шафу, передпокій доцільно залишити у спільному користуванні. Посилання [PERSON] на проживання в квартирі спільної дитини сторін як на аргумент проти задоволення позову суд не приймає до уваги, оскільки задоволення позовних вимог та встановлення порядку користування квартирою не порушує права неповнолітньої дитини. Так як сторони не можуть в добровільному порядку встановити порядок користування квартирою, суд вважає, що порядок користування житлом має бути встановлений в судовому порядку за варіантом запропонованим позивачем, а саме йому слід виділити в користування житлову кімнату, площею 11,3 кв.м., а відповідачам виділити в користування житлові кімнати, площею 16,4 кв.м. та 7,8 кв.м. Допоміжні приміщення кухню, площею 7,2 кв.м., ванну кімнату, площею 2,6 кв.м., передпокій, площею - 9,8 кв.м., вбудовану шафу, площею 0,9 кв.м., залишити в спільному користуванні співвласників. Суд вважає, що такий порядок користування квартирою не порушить житлових умов співвласників житла, оскільки кожній із сторін в користування виділяється ізольована житлова кімната, а тому приходить до висновку про задоволення позову. На підставі ст.ст. 317,358,391 ЦК України, ст. 179 ЖК України, п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст. 10-16, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved