Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини посилаючись на те, що вони з відповідачем мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з ним з літа 2014 року. Мати дитини добровільно коштів на утримання дитини не надає, у зв`язку з чим просив стягнути аліменти у розмірі 3000 грн. та аліменти за минулий час в межах 3-х років у розмірі 28800 грн. В судовому засіданні позивач обставини викладені в позовній заяві та позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що він визначив розмір аліментів з урахуванням мінімального розміру. Зауважив, що син займається спортом, що потребує значних коштів, та самостійно утримувати дитину не має можливості. Має старшу дитину на утриманні. Доказів щодо намагання отримати аліменти на сина від відповідача не має. В судовому засіданні відповідач та її представник вимоги визнали частково, не заперечували щодо стягнення аліментів в розмірі 1 500,00 грн. Просили врахувати відзив на позов. Відповідач додатково зазначила, що дитина з батьком проживає з осені 2015 року, у лютому 2019 року давала кошти на утримання дитини. Кошти не надає, оскільки позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною. Підтвердила, що вона на утриманні нікого не має, працює. Вважає, що за минулі роки вона нічого не повинна. Кошти передавала через дитину. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 04.04.2019 року. Ухвалою від 24.04.2019 відкрито провадження. 02.07.2019 року подано відзив на позов. 10.07.2019 року надійшла відповідь на відзив. В суді встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з батьком, та знаходиться на його утриманні. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з батьком, перебуває на його утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. В даному випадку відповідач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано. Позивач, як вбачається з медичних документів, у серпні 2018 року лікувався від повторного гострого інфаркту міокарда, у зв`язку з чим потребував стенування коронарних судин. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Позивач просить стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 3 000,00 грн. починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Сторона відповідача з заявленим розміром аліментів не погоджується, однак доказів на неможливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі не надала. В суді було встановлено, що відповідач працює, отримує дохід, аліментів нікому не сплачує, непрацездатних батьків на утриманні не має. Тоді як дитина сторін додатково займається спортом, що підтверджується численними нагородами. Посилання відповідача на те, що кошти на дитину вона не надає у зв`язку з тим, що позивач не дає їй можливості спілкуватись з дитиною, є абсурдним, та не відповідає вимогам Закону. Суд, вивчивши докази надані сторонами по справі, дійшов висновку, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, має становити 3 000,00 грн. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову. За минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Оскільки, позивач не надав доказів суду щодо вжиття заходів для одержання аліментів з відповідача, вимога про стягнення аліментів за минулий час в межах 3-х років не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial