Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 08.08.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір № DN80AM00000089 про надання кредиту в розмірі 22093,47 дол. США на термін до 08.08.2014 року із зобовязанням останньої повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, а саме: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, комісії, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала. Станом на 20.08.2015 року має заборгованість в розмірі 48284,48 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом 9540,73 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом 7288,86 дол. США; заборгованість по комісії за користування кредитом 2421,93 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 29032,96 дол. США. Від вказаної суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 17273,74 дол. США, яка була задоволена рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.01.2012 року. Отже різниця суми заборгованості за кредитним договором становить 31010,74 дол. США. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в сумі 31010,74 дол. США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.08.2015 року складає 684096,92 грн. та судові витрати понесені по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним. Заперечень проти позову чи заяв про відкладення судового розгляду справи від неї до суду не надходило. За письмовою згодою позивача проведено розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а саме: кредитний договір; розрахунок заборгованості та курс валют; копію наявного в матеріалах справи рішення Баштанського районного суду від 26.01.2012 року суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступного: в судовому засіданні встановлено, що дійсно 08.08.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір № DN80AM00000089 про надання кредиту в розмірі 22093,47 дол. США на термін до 08.08.2014 року із зобовязанням останньої повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Позивач у повному обсязі виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів. Відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснював щомісячні погашення по кредиту. 26 січня 2012 року Баштанським районним судом Миколаївської області справа № 2-897/2011 р. було винесено рішення, яким було позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 14.11.2011 року заборгованість в сумі 137844 грн. 44 коп., що відповідно до розпорядження НБУ від 10..11.2011 року складає 17273,74 дол. США. 16.10.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» знову звернулося з позовом про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, яка утворилась за період з 14.11.2011 року по 20.08.2015 року в сумі 684096 грн. 92 коп., що еквівалентно 31010,74 дол. США, тобто за період після ухвалення судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Пунктом 2.3.3 кредитного договору передбачено право Банка зажадати дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобо'язань за цим договором шляхом направлення відповідного повідомлення. Згідно з частинами 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Звернувшись у 2011 році до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості позивач застосував до позичальника положення ст. 611 ЦК України. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області справа № 2-897/2011р. з позичальника було стягнуто всю заборгованість за кредитом, а також проценти за користування станом на 14.11.2011 та штрафи. Тобто Банком було реалізовано своє право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст.536 ЦК України проценти є платою за користування чужими грошовими коштами, а не штрафними санкціями. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, обов'язок по наданню доказів покладено на сторони. За такого заявлені позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом та пені за користування кредитом, після реалізації свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості, в тому числі і в разі невиконання рішення суду, яким стягнуто заборгованність, є безпідставними та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed