Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], у якому просить стягнути з відповідачів на його користь борг за розпискою, інфляційні втрати та 3 % річних у загальному розмірі 101\~120,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що позивач позичив під розписку відповідачам грошові кошти у сумі 46\~000,00 грн. Однак відповідачі порушують взяті на себе зобовязання щодо повернення грошових коштів, внаслідок чого в них утворилась заборгованість. Позивач у судове засідання не зявився, натомість надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідачів не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 21.01.2014р. позивач уклав договір позики з відповідачами шляхом надання останнім грошових коштів під розписку у розмірі 46\~000,00 грн. та у якій останні зобовязались здійснювати щомісячні платежі в рахунок погашення кредитного договору № 500450876, укладеного між позивачем та ПАТ «Альфа-банк» (а.с.5). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідачі свої зобовязання належним чином не виконали, допустили прострочення повернення грошових коштів, внаслідок чого відповідно до виконавчого напису нотаріуса з листопада 2014 року виникла заборгованість з погашення кредитного договору у розмірі 44\~132,52 грн. Враховуючи, що відповідачі всупереч положенням статті 60 ЦПК України не надали суду жодних доказів, які б спростовували факт існування заборгованості перед позивачем, суд доходить висновку про достатність правових підстав для часткового задоволення позову в частині стягнення суми боргу у розмірі 44\~132,52\~грн., оскільки суду не надано доказів існування заборгованості у більшому розмірі. Крім цього, позивачем нарахована відповідачам сума інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання зобовязань за договором позики від 21.01.2014р. у розмірі 55\~120,00 грн. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Враховуючи вищевказане, беручи до уваги, що відповідачі з листопада 2014 року свої зобовязання за договором позики не виконують та мають заборгованість у розмірі 44\~132,52 грн., суд доходить висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання основного зобовязання у загальному розмірі 29\~593,66 грн., які складаються з: інфляційних втрат за період з листопада 2014 року по грудень 2014 року у розмірі 2\~187,64 грн. (44\~132,52*1,019*1,03-44\~132,52), інфляційних втрат за період з січня 2015 року по грудень 2015 року у розмірі 19\~109,38 грн. (44\~132,52*1,433-44\~132,52), інфляційних втрат за період з січня 2016 року по грудень 2016 року у розмірі 5\~427,43 грн. та трьох відсотків річних за 791 день прострочення зобовязання у розмірі 2\~869,21\~грн. У суду відсутні підстави для стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період до листопада 2014 року, оскільки позивачем не надано доказів порушення відповідачами своїх обовязків за це період. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial