Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому, уточнивши вимоги якого просить стягнути з Державної Казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на його користь 1 гривню відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, шляхом списання цих коштів, з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05 серпня 2014 року слідчим суддею Галицького районного суду м.Львова надано заступникові начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області раднику юстиції [PERSON] дозвіл на проведення його особистого обшуку, з метою виявлення та вилучення предметів та документів. 05.08.2014 року дана ухвала була виконана із відображенням наслідків її проведення у документів «протокол обшуку», складеному слідчим не на місці проведення слідчої дії, а у його службовому кабінеті, через 2 години з моменту фактичного припинення слідчої дії, про що зазначено у тексті самого протоколу обшуку. Під час проведення обшуку було безпідставно вилучено його одяг та інші особисті речі, на яких слідів чи предметів кримінального правопорушення не виявлено, до того ж одяг не входив в перелік предметів, які підлягають відшуканню, згідно переліку речей чи предметів, зазначених в ухвалі суду, та замість вилученого одягу надано спецодяг непристосований для носіння та значно менший за розміром, ніж його одяг позивача. В подальшому слідчим було йому відмовлено у поверненні тимчасово вилученого майна. 08.09.2014 року за наслідками розгляду скарги, слідчим суддею Галицького районного суду м.Львова винесено ухвалу якою визнано бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна та предметів із зобов»язанням слідчого вчинити певні дії з їх повернення володільцю. Суд у своєму рішенні від 08.09.2014 року прийшов до висновку, що внаслідок дій слідчого, позивача було протиправно позбавлено упродовж певного періоду часу володіти, розпоряджатися, користуватися належним позивачеві майном. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 29.08.2014 року в порядку ст.303 КПК України, а також рішенням Сихівського районного суду м.Львова у справі про відшкодування шкоди завданої незаконними діями слідчого було встановлено протиправна бездіяльність слідчого у цьому ж провадженні під час проведення відібрання зразків та його освідування, яке здійснювалось одночасно 05.08.2014 року, що і особистий обшук. Вважає, що такі дії слідчого призвели до порушення його Конституційних прав передбачених ст.ст.3, 28,41 Конституцією України та основоположних прав та свобод, передбачених ст.ст. 3, 5, 17 Конвенції, а також порушення процесуальних прав та порядку проведення конкретної слідчої дії, зокрема порушення вимог ст.ст. 9, 11, 234-236 КПК України, у звязку з чим просить позов задоволити. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні його змісту просить позов задоволити. Прокурор в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 08.09.2014р. визнано бездіяльність слідчого та зобов»язано повернути вилучені під час обшуку речі, однак, в тексті ухвали не вкзано, що бездіяльність визнано незаконною, а тому вважає, що позивачем не доведено підстав позову. Просить відмовити в його задоволенні. Представник відповідача Державної казначейської служи України в судове засідання не зявився, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова Юрківа О.Р. від 05.08.2014 року задоволено клопотання заступника начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області [PERSON] та надано йому дозвіл на проведення особистого обшуку [PERSON], 17.11.1975р.н. та обшуку в транспортному засобі автомобілі [NUMBER], який він використовує для вчинення злочину, з метою виявлення та вилучення мобільних телефонів із сім-картками операторів мобільного звязку, електронних носіїв інформації, компютерів та ноутбуків з відомостями, які мають значення для кримінального провадження, грошових коштів, речей, матеріальних цінностей, які були здобуті в наслідок протиправної діяльності останнього, інших предметів і документів, що мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні. 05 серпня 2014р. заступником начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області [PERSON], в порядку проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42014140000000147 від 04.08.2014, виконано ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 05.08.2014 та проведено відповідні слідчі дії обшук [PERSON] та обшук його автомобіля [NUMBER], про що слідчим було складено протокол обшуку від 05.08.2014р. Із складеного слідчим протоколу вбачається, що предметів кримінального правопорушення та слідів вчинення такого при [PERSON], його одязі та ділянках його тіла не виявлено, проте, незважаючи на це було вилучено одяг позивача та інші особисті речі, попри те, що такі не входили до переліку предметів, які підлягають відшуканню згідно ухвали слідчого судді. Проведення 05.08.2014 року обшуку та вилучення предметів, речей здійснювалось, як зазначено у протоколі його «учасниками», які в розумінні ст.3, ч.1 п.25, ч.1 ст.236 КПК України не являються учасниками кримінального провадження, оскільки згадана ухвала слідчого судді від 05.08.2014 року не містить відомостей про надання дозволу на проведення слідчої дії іншим особам, окрім слідчого. Бездіяльність слідчого полягає у незверненні упродовж визначеного КПК часу до слідчого суді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, позбавивши таким чином можливості позивача володіти, користуватись та розпоряджатись таким майном. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова Городецькою Л.М. від 08.09.2014р. задоволено скаргу [PERSON] та визнано бездіяльність слідчого в особі заступника начальника слідчого відділу прокуратури Львівської області [PERSON], яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна та зобовязано останнього повернути йому тимчасово вилучене майно (доступ якого відбувся 05.08.2014 року під час особистого обшуку). Відповідно до положень ст.1176 Цивільного кодексу України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно з п.2 ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Підстави, порядок і розмір вищевказаної шкоди визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затверджено спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної Прокуратури України, Міністерства фінансів України № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року (із змінами та доповненнями внесеними наказом № 14/5/6/52 від 03.04.1998 року). Згідно з ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема внаслідок: незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Статтею 2 вказаного Закону передбачено перелік підстав на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, серед яких: встановлений рішенням суду факт незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадянина. Пунктами 3 і 5 ч.1 ст.3 цього ж Закону та п.7 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено відшкодування шкоди у вигляді судових витрат та у вигляді моральної шкоди. Частиною 1 ст.4 Закону передбачено порядок відшкодування шкоди, визначеної п.п.3, 5 ст.3 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватись та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасове вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучене: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках передбачених ч.5 ст.171, ч.6 ст.173 КПК України Відтак, вилучення майна безпосередньо не передбаченого в ухвалі слідчого судді, не звернення до слідчого судді із клопотанням про накладення аршту на таке майно та неповернення такого майна власнику призвело до порушення встановленої КПК України процедури проведення відносно позивача зазначених слідчих дій, процедура проведення яких чітко визначена ст.ст. 234-236 КПК України. Тому суд приходить до висновку, що 05.08.2014р. внаслідок зазначених дій слідчого в процесі проведення обшуку та бездіяльності, яка полягає у невчинення інших процесуальних дій (незвернення із клопотанням про накладення арешту та неповернення майна), з огляду на явне порушення проведення процесуальних приписів КПК України, позивачу було завдано моральних страждань та переживань, порушено його права та свободи передбачені ст.ст. 9, 11, 234-236 КПК України, ст.ст. 3, 28, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 5, 17 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно розяснень, що містить п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, п.14 даної постанови Пленуму ВСУ розяснено, що відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями та бездіяльністю органу досудового слідства, а тому, позов слід задоволити в межах позовних вимог та стягнути з Державного казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з розрахункового рахунку Державного казначейської служби України в користь позивача відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового слідства в розмірі 1 (одна) гривня. При цьому, покликання представника відповідача на те, що ухвала слідчого судді від 08.09.2014р. не містить вказівки на те, що дії та бездіяльність слідчого є незаконними чи протиправними, суд не приймає до уваги з огляду на те, що в силу ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак, діючи не у спосіб визначений положеннями кримінального процесуального кодексу України (що встановлено ухвалою слідчого судді) слідчий допустив незаконні дії та бездіяльність . На підставі ст.56 Конституції України, ст.ст.23, 280, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст.1-4, 12-13 Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та

Outcome: approved