Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що заочним рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області по цивільній справі №272/536/14 з нього було стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 14 квітня 2014 року і до повноліття кожного з дітей. В обгрунтування позову позивач вказав, що висновком медико - соціальної експертної комісії від 11.08.2020 визнаний інвалідом ІІ групи, та на даний час тяжко хворіє у зв`язку з чим потребує значних коштів на лікування та не має можливості сплачувати аліменти на утримання свої дітей в розмірі визначеному рішенням суду. Крім того в поданій позовній заяві позивач зазначив, що він отримує пенсію в розмірі 1720 грн., та розмір аліментів які з нього стягуються перевищує 50 % від його доходів, що призводить до утворення заборгованості по сплаті аліментів. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд, розмір аліментів які стягуються з нього на підставі заочного рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 травня 2014 року на користь [PERSON] , на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зменшити та стягувати з нього аліменти в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. 30 грудня 2020 року відповідачкою [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву в якому остання вказала, що позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану з часу стягнення з нього на підставі рішення суду аліментів на утримання дітей (а.с.22-24). Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти задоволення позову. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у її відсутність, позовні вимоги не визнає та заперечує проти задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Заочним рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 28 травня 2014 року по цивільній справі №272/536/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 14 квітня 2014 року і до повноліття кожного з дітей (а.с.7). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції Назарчук М.С. від 25 червня 2014 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №272/536/14-ц виданого 28.05.2014 (а.с.8). Відповідно до довідки виданої керуючим Овруцькою Єпархією Української православної церкви від 04.08.2020 №47 вбачається, що [PERSON] є кліриком Овруцької єпархії, знаходиться на лікуванні, та у зв`язку з хворобою тимчасово звільнений від священицького служіння (а.с.11). Відповідно до довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією від 18.08.2020 серії 12ААВ №014831 вбачається, що [PERSON] з 06 серпня 2020 року по 01 вересня 2021 року встановлено другу групу інвалідності (а.с.12). Згідно довідки виданої Управлінням праці та соціального захисту населення від 13 жовтня 2020 року №444 вбачається, що [PERSON] знаходиться на обліку в Малинському управлінні праці та соціального захисту населення і отримує державну соціальну допомогу інвалідам другої групи (а.с.10). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Як роз`яснено у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. В постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143 цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В обґрунтування поданої позовної заяви позивач [PERSON] вказав, що він має інвалідність та потребує значних коштів на лікування, однак не надав суду належних доказів на підтвердження того, що він дійсно несе значні витрати пов`язані з його лікуванням, тривалість лікування, вартість необхідних медичних препаратів. Крім того, позивачем також не надано суду доказів на підтвердження розміру доходів які він отримував раніше, зокрема з моменту постановлення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, та який дохід він отримує на даний час, на підтвердження факту зменшення доходу, посилання позивача в позовній заяві на те, що він отримує пенсію в розмірі 1720 грн. не береться судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження призначення [PERSON] вищевказаної пенсії. Також, з наявної в матеріалах справи довідки до акта огляду медико - соціальною комісією вбачається, що [PERSON] протипоказана саме важка фізична праця, що свідчить про відсутність підстав для звільнення останнього від виконанням робіт не пов`язаних з важкою фізичною працею, та підтверджує те, що [PERSON] є працездатним в спеціально створених умовах. Доказів того, що позивач звертався до компетентних органів з приводу працевлаштування на роботу, яка не пов`язана з важкою фізичною працею та відмови у такому працевлаштуванні до матеріалів справи не додано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що з моменту постановлення судового рішення про стягнення з нього аліментів його матеріальний стан суттєво погіршився, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. При цьому, факт мінливості життєвих обставин та дохід позивача, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру, при цьому, розмір стягуваних з позивача аліментів за рішенням суду на думку суду не є завищеним та відповідає мінімальному розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України та позиції Верховного Суду України. Згідно частин 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищезазначене, суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Відмовляючи в задоволенні позову, враховуючи необхідність вирішення питання про розподіл судових витрат, оскільки на підставі ухвали Андрушівського районного суду Житомирської області від 02.12.2020 [PERSON] було звільнено від сплати судового збору, на підставі положень ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне компенсувати витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed