Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування своїх вимог якого зазначив, що 16 вересня 2014 року між ним і відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого він надав останньому позику в сумі 14 800 гривень строком на один місяць, а останній зобов'язався повернути до 16 жовтня 2014 року позику в розмірі 29 600 гривень 00 копійок. Оскільки сума боргу відповідачем не повернута, позивач просить стягнути з нього суму боргу, 3 % річних за користування коштами та інфляційну складову, а всього - грошові кошти в сумі 33 116 гривень 30 копійок. Позивач надав заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку передбаченому статтями 74 і 76 ЦПК України, в судове засідання не прибув. Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений, двічі не з'явивсь в судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, на підставі частини 4 статті 169 та статті 224 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 16 вересня 2014 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 14 800 гривень та зобов'язався повернути борг в сумі 29 600 гривень 00 копійок 16 жовтня 2014 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. 28). Із змісту позовної заяви судом встановлено, що у зазначений в розписці строк, відповідач не повернув позивачу суму боргу обумовлену ними в договорі. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індекс інфляції за весь час прострочення позивачем обраховано вірно та складає 3 256 гривень 00 копійок. Суму розрахунку 3 % річних від простроченої також перевірено судом та вона дорівнює: 29 600 гривень х 3 % х 107 днів : 365 днів : 100 % = 260 гривень 30 копійок. Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем з урахуванням основної суми боргу в сумі 29 600 гривень 00 копійок, інфляційних показників в сумі 3 256 гривень 00 копійок та 3 % річних в сумі 260 гривень 30 копійок - дорівнює 33 116 гривень 30 копійок. Оскільки, відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за укладеним із позивачем договором від 16.09.2014 року та не повернув останньому суму позики у визначеному розмірі, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved