Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DNS0GA00000043 від 19.08.2005 року [PERSON] 19.08.2005 року отримав кредит у розмірі 30000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.08.2006 року. Згідно умов зазначеного договору погашеная заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші втрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створениого в забезпечення простроченної заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язані, за кредитним договором Відповідач станом на 06.03.2015 року має заборгованість - 235441,38 грн., яка складається з наступного: 18306,13 грн. - заборгованість за кредитом; 63174,36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 153960,89 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 19.08.2005 року уклали договір іпотеки №DNS0GA00000043. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 73,60, житловою площею 59.50 кв.м, який розташований за адресою: Дніпропетровська обл.. Синельниківський р-н, с. Іларіонове, вул. Гайдара, буд. 15. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 58000 грн. 00 коп. Зідно з ч. 1 ет. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNS0GA00000043 від 19.08.2005 року, в розмірі 235441,38 грн., звернути стягнення на будинок загальною площею 73,60, житловою площею 59,50 який розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н. с. Іларіонове, вул. Гайдара, буд. 15, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покунцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності ти підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПР1ІВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-нравовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити Відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому буднику (предмет Іпотеки), розташованому за адресою: Дніпропетровська обл., Синельниківський р-н, с. Іларіонове, вул. Гайдара, буд. 15, а також стягнути з відповідача судові витрати. 29.09.2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], до початку розгляду справи, надав суду уточнену позовну заяву в якій змінив позовні вимоги (предмет позову) та просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 260007, 76 грн, за кредитним договором №DNS0GA00000043 від 19.08.2005 року, з яких: заборгованості за кредитом в розмірі 18306, 13 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 63174, 36 грн., заборгованості з пені з несвоєчасне виконання кредитних зобовязань за договором в розмірі 178527, 27 грн., та стягнути з відповідач судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити. Пояснила суду, що між позивачем на відповідачем було укладено кредитний договір в сумі 30000 грн. на обробку землі. Кінцевий термін договору до 2006 року. Остання сплата по кредиту відбулася 09.07.2007 року у розмірі 5848 грн. Вважає, що строк позовної давності ними пропущено з поважних причин, так як весь час позивач намагався мирним шляхом вирішити питання, а саме в телефонному режені та поштовою перепискою, просить визнати, що строк для звернення з позом пропущено з поважних причин. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив що кредит в сумі 30000 грн. він не брав, а підписав тільки кредитний договір та анкету-заяву на прохання фермера Салова, у якого був в оренді його земельний пай та інших осіб. Крім нього для Салова ще брали кредит Дзюба, Капустинський, Шерстюк, Білий та інші. Договір кредиту він підписав на отримання 30000 грн. для придбання посівної пшениці, але кредитні кошти особисто не отримував, їх отримував Салов, який обіцяв погасити суму кредиту. Меморіальний ордер на отримання кредитних коштів він не підписував і доказів цьому позивач не надав. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у звязку з пропуском строку позовної давності, а також у звязку з недоведеннестю представником позивача отримання ним коштів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNS0GA00000043 від 19.08.2005 року з кінцевим терміном повернення 2006 рік. Згідно розрахунку заборгованості відповідачем, остання сплата по кредиту була здійснена 09.07.2007 року, з цього часу застосовується строк позовної давності, який відповідач пропустив. Представник відповідача не надав будь-яких доказів пропущення строку з поважних причин. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, вивчивши матеріали справи та оцінивши все у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора забовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] уклав кредитний договір № DNS0GA00000043 від 19.08.2005 року на отримання кредиту в розмірі 30000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.08.2006 року (а.с.10-12). Згідно умов кредитного договору відповідач повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно кредитного договору. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Відповідно до додаткової угоди №1 до кредитного договору № DNS0GA00000043 від 19.08.2005 року термін повернення кредита 10.11.2006 року (а.с.12). Як вбачається з меморіальних ордерів наданих представником позивача, та згідно розрахунку заборгованості за договором № DNS0GA00000043 від 19.08.2005 року (а.с. 5, 67)), остання сплата кредитором була сплачена 09.07.2007 року у сумі 5848, 00 грн., цей факт також було підтверджено представником позивача [PERSON] Згідно умов кредитного договору № DNS0GA00000043 від 19.08.2005 року наступна сплата сплати за кредитним договором серпень 2007 року. Таким чином, дата розрахунку строку позовної давності звернення з позовом необхідно рахувати з серпня 2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України , кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні був оглянутий меморіальний ордер №1 від 19.08.2005 року, на якому відсутній підпис відповідача про отримання коштів, меморіальний ордер належним чином не завірений, тому суд не бере його до уваги як доказ про отримання саме відповідачем коштів в сумі 30000 грн. Допитаний в судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти отримання ним цих грошових коштів і наполягав у судовому засіданні, щоб представник позивача надав суду як доказ оригінал платіжного документу про отримання ним 30000 грн. Виходячи з наведеного, суд вважає копію меморіального ордеру, як неналежний доказ. Тому факт отримання грошових коштів відповідачем позивач не довів у судовому засіданні. Так, у відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встовлюється тривалістю у три роки. У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК України. Строк позовної давності сторонами договору не був обумовлений, як це зазначено у ст. 259 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом 01.04.2015 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову, просив застосувати строк позовної давності. Представник позивача заявив суду клопотання про поновлення строку позовної давності, мотивуючи тим, що строк позовної давності для звернення з позовом пропущено з поважних причин, але не надав жодних доказів. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку банком з поважних причин. Позивач продовжував щомісячно нараховувати проценти та штрафні санкції за прострочення зобовязання по поверненню кредитних коштів після припинення відповідачем погашення заборгованості, що свідчить про обізнаність позивача про порушення свого права . При цьому пояснення представника позивача щодо вирішення питання мирним шляхом в телефонному режемі не може розглядатися як доказ про поважність пропуску строку дозовної давності, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якого строк визнається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Матеріали справи не містять доказів в розумінні ст.ст. 57,58 ЦПК України, які б мали інформацію, що з відповідачем було укладено договір про збільшення позовної давності у письмовій формі. У відповідності до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, розяснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі вищенаведеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у звязку з недоведеністю позовних вимог, а також у звязку з пропуском строку позовної давності звернення з позовом. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed