Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що у березні 2009 року він домовився з відповідачем [PERSON] про придбання у неї автомобіля ЗАЗ Daewoo «Sens», 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. З метою розрахунку позивач передав відповідачу гроші в сумі 5000 доларів США, а та видала йому розписку в отриманні цих грошей та оформила на позивача довіреність на право користування та розпорядження вказаним автомобілем. 17.11.2013р. позивач, керуючи вказаним автомобілем, був зупинений інспектором ДАІ, який повідомив, що автомобіль арештований. Пізніше позивач довідався, що арешт на вказаний автомобіль був накладений державним виконавцем Бердянського МРУЮ Годіною А.Ю., як на майно відповідача. Позивач вважає, що насправді саме він є власником вказаного автомобіля, тому звернувся до суду, в своєму позові, посилаючись на ст.ст.392, 638, 655 ЦК України, просив визнати за ним право власності на вказаний автомобіль та виключити його з акту опису та арешту майна [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позові, а також додав, що у свій час не оформив належним чином купівлю-продаж спірного автомобіля з-за відсутності грошей, потім вважав це не обов'язковим. Просив позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі - [PERSON] та відділ державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області до судового засідання двічі не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В порядку ст.224 ЦПК України суд розглянув справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог на підставі наступного. Згідно розписки, датованої 13.03.2009р., [PERSON] продала [PERSON] автомобіль ЗАЗ Daewoo «Sens» реєстраційний номер [NUMBER] та отримала 5000 доларів США. Згідно нотаріально завіреної довіреності від 12.03.2009р., [PERSON] довірила [PERSON] користуватись та розпоряджатись автомобілем ЗАЗ Daewoo «Sens» реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] є власником вказаного автомобіля. Згідно протоколу огляду та затримання від 17.11.2013р., вказаний автомобіль було затримано. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним документально, що 12.03.2012р. відповідач [PERSON] довірила позивачу [PERSON] користування та розпорядження автомобілем ЗАЗ Daewoo «Sens» реєстраційний номер [NUMBER], який належить їй на праві власності. Жодного доказу того, що вказаний автомобіль був переданий позивачу як предмет договору купівлі-продажу до суду надано не було. Надана до суду в якості доказу розписка може бути свідченням лише того, що відповідач [PERSON] отримала 5000 доларів США. Будь-яких доказів того, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору саме купівлі-продажу, в тому числі про повну вартість товару, час його передачі покупцю, час та форму повного розрахунку тощо, до суду надано не було. Відповідно, не надано доказів і того, що ці умови були виконані. Крім того, суд критично відносить до вказаної розписки, як взагалі доказу по справі, оскільки будь-яких підтверджень її написання саме відповідачем [PERSON] і, найголовніше, часу написання цієї розписки до суду не надано. Розписка дійсно містить дату написання - 13.03.2009р., але з урахуванням можливої заінтересованості відповідача [PERSON] у результатах розгляду справи, суд допускає можливість написання цієї розписки у набагато пізніший час, коли офіційне відчуження автомобіля було вже неможливим у зв'язку з накладанням на нього арешту. Крім того, перехід права власності на певне майно (в даному випадку автомобіль) від однієї особи до другої передбачає перевірку відсутності перешкод для його здійснення, тобто відсутності заборони відчуження, дозвіл чоловіка або дружини при їх наявності і т.д. На час розгляду справи такі перешкоди існують (накладений арешт). Але суд в межах наданих доказів не має можливості встановити наявність або відсутність таких перешкод на 13.03.2009р. або на будь-яку іншу дату, коли, нібито, відбулося відчуження. За таких обставин позовні вимоги суд вважає недоведеними, тому позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed