Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що йому на праві приватної власності належить нерухоме майно, яке за постановою державного виконавця перебуває під арештом. Посилаючись на ту обставину, що арешт накладено помилково, оскільки він не є боржником, позивач просить скасувати вказаний арешт. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.03.2020 року вбачається, що позивач є власником земельної ділянки загальною площею 0,0735 га для індивідуального садівництва кадастровий номер 3221481501:01:011:0188, що розташована за адресою: Київська обл., Васильківський р-н., Гвоздівська сільська рада, с/т «Нива», № 12 та, яка перебуває під арештом накладеним постановою ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві від 10.04.2015 року у виконавчому провадженні № 47055296 (а.с. 8 9). Право власності позивача на вказане нерухоме майно також підтверджене Витягом з Державного реєстру речових прав від 05.10.2013 року та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 05.10.2013 року за умовами якого він придбав вказану земельну ділянку у [PERSON] (а.с. 10, 11). За змістом листа Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 31.10.2019 року № 47055296/5 встановлено, що вказаний арешт було накладено у виконавчому провадженні № 47055296 про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 12). Зокрема, вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із нормами статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Натомість, під час розгляду справи в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач не є стороною, а саме: боржником у виконавчому провадженні № 48573898, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що державний виконавець безпідставно наклав арешт на нерухоме майно позивача. Частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи ту обставину, що наявність арешту нерухомого майна, порушує право власності позивача, суд приходить до висновку, що таке право слід захистити шляхом зняття даного арешту. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved