Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS], укладеним між ним та [PERSON] дійсним та визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно. В своїх вимогах позивачка посилається на те, що 01 травня 2011 року придбав вказаний будинок у [PERSON] за 5000 грн., про що було складено розписку. Зазначений будинок належав останньому на праві власності. Договір купівлі-продажу будинку не був нотаріально оформлений, а [INFO] [PERSON] помер. В зв'язку з чим, на даний час втрачена можливість нотаріального оформлення угоди та оформлення права власності на придбане ним майно. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу будинку, який укладений між ним та [PERSON] законним, по-скільки при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна між ним як покупцем та продавцем будинку було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору та відбулось повне його виконання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, заявлені вимоги просив задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач надав до суду письмову заяву, в якій просив справу слухати за відсутності представника Ониськівської сільської ради, спір просить вирішити згідно вимог чинного законодавства. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Положеннями п.2 цієї ж статті передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень п.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ст.ст.208, 209, 210 та 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до положень ч.2 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України «Про нотаріат» шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Державна реєстрація прав на нерухоме майно відповідно до положень ст.210 ЦК України проводиться згідно з законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Невиконання цих умов відповідно до положень ч.1 ст.220 ЦК України може бути підставою для визнання договору нікчемним. Проте, відповідно до положень ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до положень ст.658 ЦК України, право продажу майна належить його власнику. Судом встановлено, що [PERSON] був власником будинку, який розташований по [ADDRESS], що підтверджується даними копії технічного паспорту на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS](а.с.7-9). 01 травня 2011 року позивач [PERSON] придбав у [PERSON] належний останньому житловий будинок, який розташований по [ADDRESS]. На підтвердження вказаної угоди сторони у простій письмовій формі уклали угоду (розписку), домовившись у подальшому укласти письмовий договір купівлі-продажу, та нотаріально посвідчити його. На виконання вказаного правочину позивач сплатив продавцеві обумовлену вартість будинку в сумі 5000 гривень, а [PERSON] у свою чергу, прийняв гроші та передав позивачу будинок і документи на нього, які позивач також прийняв. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Ониськівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області 30 вересня 2011 року(а.с.10), при цьому договір купівлі-продажу будинку оформлено не було. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що являється спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON]. Підтвердила, що за життя [PERSON] належний йому на праві власності житловий будинок, що розташований по [ADDRESS], продав за 5000 грн. [PERSON], при цьому із-за відсутності коштів належним чином не уклали договір купівлі-продажу будинку, вказувала, що як спадкоємиця не претендує на зазначений будинок. Отже, на підставі вказаних відомостей суд приходить до висновку про наявність у продавця, як у власника житлового будинку, на момент укладення даного правочину, права його відчуження. Судом встановлено, що сторони правочину - продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного будинку, зокрема - погодили сам факт купівлі-продажу будинку, визначили його ціну, позивач передала продавцеві грошові кошти в сумі 5000 грн., що підтверджується письмовою розпискою, наявною у справі(а.с.6) та прийняв майно у своє володіння, а продавець прийняв грошові кошти за вказаний будинок, що свідчить про виконання сторонами вказаного правочину. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ такої категорії суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Встановивши законні підстави придбання позивачем [PERSON] вказаного житлового будинку з надвірними спорудами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved