Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він, будучи учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом 2 групи, 15.01.2020 року направив на адресу Громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» заяву, в якій просив повідомити прізвище, ім`я та по батькові керівника цієї організації і контактний телефон, надати список гаражів, які продаються, а також повідомити йому контактний телефон та прізвище власника гаража № [NUMBER] . Вказав, що всупереч Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про звернення громадян» відповідач не надав йому повної та достовірної інформації на його звернення, чим на думку позивача, порушив його права, які просить захистити в судовому порядку. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із викладеними у ньому запереченнями проти задоволення позову з посиланням на те, що права позивача відповідачем не були порушені, так як Громадська організація «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» не отримувала від позивача заяви від 15.01.2020 р., а тому й надати будь-яку відповідь на цю заяву організація не мала можливості. На підтвердження направлення позивачем заяви позивачем надана копія поштової квитанції про направлення поштового відправлення № 1001800877504, яка сформована відділенням поштового зв`язку № 18 не 15.01.2020 р., а 20.01.2020 р., і при цьому будь якого документу, який би підтверджував факт отримання відповідачем рекомендованого листа, позивач не надав. Крім того, позивач не надав доказів того, що саме заява від 15.01.2020 року була направлена позивачем. Оскільки позивач не надав доказів отримання відповідачем рекомендованого листа № 1001800877504, то неможливо визначити дату початку відліку встановленого ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» строку для надання відповіді. [PERSON] просив надати інформацію щодо керівника, яка є загальнодоступною, оскільки вона міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і будь-яка особа може отримати таку інформацію вільно та безперешкодно самостійно, а тому відповідач не обмежував позивача у доступі до такої інформації. Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи таку позицію викладеними у відзиві обставинами, та пояснила, що позивач не належить та не належав до членів громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс». Пояснила, що станом на день звернення позивача до суду 31.01.2020 р. право позивача не могло бути порушеним відповідачем, враховуючи те, що у відповідача на 31.01.2020 р. ще не вичерпався загальний місячний строк на розгляд такої заяви згідно ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». Також просила стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати в сумі 5000,00 грн., надавши оригінали видаткових касових ордерів від 04.06.2020 р. № 146 на суму 3500,0 грн. та від 20.10.2020 р. № 256 на суму 1500,0 грн. щодо сплати коштів представнику відповідача за надання правової допомоги та акти приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 01.06.2020 року та від 20.10.2020р., зауваживши, що позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнений лише від сплати судового збору, від сплати інших судових витрат він не звільнений. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які сторони послалася як на підставу своїх позицій, на підставі доказів, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, прийшов до таких висновків. Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із положеннями частини першої ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, су, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивач в заяві від 15.01.2020 р. до відповідача просив сповістити йому прізвище, ім`я та по батькові керівника, контактний телефон, надати йому список гаражів, які продаються, а також сповістити йому контактний телефон та прізвище власника гаража № [NUMBER] . В підтвердження направлення вказаної заяви рекомендованим листом відповідачу позивач надав копію поштової квитанції від 20.01.2020 р. про направлення поштового відправлення № 1001800877504, яка сформована відділенням поштового зв`язку № 18 ЖД АТ «Укрпошта». Статтею 5 Закону України «Про інформацію» встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно з ч. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено термін розгляду звернень, а саме вказано, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що строк на надання відповіді на звернення починає обраховуватись з дня його надходження (отримання). Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поадних учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз встановлених обставин та досліджених доказів вказує на те, що 20.01.2020 р. позивачем було направлено на адресу відповідача поштовий лист, однак з представлених позивачем доказів суд не може переконливо стверджувати про те, що в конверт поштового відправлення № 1001800877504 було вміщено заяву від 15.01.2020 р., оскільки відсутній опис вкладень до поштового конверта із зазначенням переліку документів, що містився в конверті. Крім того, суд зауважує, що належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт отримання відповідачем цього поштового відправлення та заяви від 15.01.2020 р., позивачем не надано. Окрім того, на день звернення позивача із позовом 31.01.2020 р. до суду, визначений ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» термін розгляду звернень (не більше одного місяця від дня їх надходження, а загальний термін - не може перевищувати сорока п`яти днів), не збіг. Отже, позивачем не доведено допущення відповідачем порушень положень Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про звернення громадян» щодо ненадання йому повної та достовірної інформації на його звернення, а також бездіяльності та порушення його права на отримання інформації, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених у позові вимог. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження вимог сторони відповідача щодо стягнення з позивача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5000,00 грн. представником відповідача надано до суду копію ордеру та договору про надання правової допомоги від 06.11.2019 р., акти приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги у судовій справі № 295/1329/20 від 01.06.2020 р. та від 20.10.2020 р., підписані керівником громадської організації «Гаражний кооператив «Світанок Плюс» Гарабовським В.В. та адвокатом Струковою Л.В., яким визначено суму винагороди (гонорару) адвоката у розмірі 5000,00 грн., сплата яких підтверджується видатковими касовими ордерами від 04.06.2020 р. № 146 на суму 3500,0 грн. та від 20.10.2020 р. № 256 на суму 1500,0 грн. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи наведене, оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, стороною відповідача понесено судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 5000,00 грн., що підтверджено документально, п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору та зазначеним нормативним актом або іншими законодавчими актами він не звільнений від сплати інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, суд стягує з позивача на користь відповідача 5000,00 грн. на оплату професійної правничої допомоги.

Outcome: approved