Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 07.12.2013 року о 20 год. 45 хв. в м. Житомирі на проспекті Миру, на шляхопроводі через р. Кам»янка сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої вантажним автомобілем «МАЗ» з напівпричепом, що належать на праві власності відповідачу, завдано технічних пошкоджень автомобілю «Kia Sorento», що належить позивачу на праві власності. Внаслідок цієї пригоди автомобіль позивача отримав механічні ушкодження, вартість яких згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження складає 358580 грн., за складення вказаного висновку позивачем сплачено 620 грн. Постановою суду винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON], який керував вантажним автомобілем, що належить відповідачу та який є застрахованим ПрАТ «СК «Альфа Страхування». Страховиком було перераховано на рахунок позивача в банківській установі 50620 грн. страхового відшкодування. Таким чином, позивач вважає, що в результаті ДТП йому нанесено шкоду в загальній сумі 318580 грн, в тому числі: майнову шкоду в розмірі 264960 грн. з врахуванням страхового відшкодування, витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 620 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Вказані суми позивач просить стягнути з відповідача на його користь. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала щодо стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди в розмірі 62825 грн. та просила стягнути з позивача на користь відповідача вартість судової експертизи, призначеної по справі. В судове засідання треті особи не з»явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що є сином позивача. Після аварії машину забрали додому, через два дні експерт здійснював її дослідження за участю [PERSON], який відмовився від підписання протоколу огляду транспортного засобу, зауважень від нього не надійшло. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідка та дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 1166, 1167, 1172, 1188, 1192 ЦК України, чинними на день їх виникнення, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з'ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього і в її заподіянні. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст.1188 ЦК України. Відповідно до вимог п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним. Згідно ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Судом встановлено, що 07.12.2013 року о 20 год. 45 хв. [PERSON], який працював водієм ТОВ «Укрвторресурси», керував вантажним автомобілем марки «МАЗ», д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу та напівпричепом «МАЗ», д.н.з. [NUMBER] по проспекту Миру в м. Житомирі, на шляхопроводі через р. Кам»янка не врахував швидкість руху, дорожню обстановку та погодні умови, не впорався з керуванням в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Kia Sorento», д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності позивачу, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою (ч. 4 ст.61 ЦПК України). Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 10.12.2013 року [PERSON], працюючого водієм ТОВ «Укрвторресурси», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3658 від 09.12.2013 року матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Kia Sorento», д.н.з. [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП складає 358580 грн. За проведення експертного дослідження позивачем сплачено експерту 620 грн. Згідно з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч. 1 ст.58, ч.2 ст.59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до «Узагальнень судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ненадання позивачем належних доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди є підставою для відмови в позові. Наданий позивачем в обґрунтування своїх вимог висновок експертного автотоварознавчого дослідження є неналежним доказом по справі, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Позивачем отримано від ПрАТ «Альфа Страхування» страхове відшкодування в розмірі 50620 грн. відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.02.2013 року. Суд враховує, що відповідно до вимог ст.ст.10, ч.2, 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом було призначено по справі за клопотанням представника відповідача судову автотоварознавчу експертизу, яку не було проведено у зв'язку з ненаданням позивачем автомобіля для технічного огляду експерту та додаткових матеріалів. Згідно ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерплому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до акту виконаних робіт від 20.06.2014 року виконавцем - ФОП [PERSON] було виконано роботи по ремонту автомобіля «Kia Sorento», д.н.з. [NUMBER], що належить позивачу на загальну суму 113445 грн. Вказані обставини визнані сторонами в судовому засіданні, а тому не потребують доказування. Згідно п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2014 року №4, страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону №1961-IV. Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що для повного відшкодування завданої шкоди відповідач, який застрахував свою відповідальність, зобов'язаний сплатити потерпілому позивачу різницю в розмірі 62825 грн. між фактичним розміром шкоди, що складає 113445 грн. і страховим відшкодуванням отриманим позивачем в розмірі 50620 грн., а тому позов в частині стягнення майнової шкоди підлягає до часткового задоволення. Підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 620 грн. не має, оскільки це не є судовими витратами. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, судом враховуються періоди моральних страждань та хвилювань, які вивели позивача із рівноваги, пов'язані з пошкодженням автомобіля та неможливістю використовувати його в особистих цілях, що призвело до порушення звичного для нього порядку організації життя та вимагало та вимагає додаткових зусиль для його відновлення. З урахуванням характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх негативних, тривалих наслідків, викликаних неможливістю користуватись власним транспортним засобом протягом тривалого проміжку часу, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе задовольнити позов частково, оскільки позивач розмір заявлених позовних вимог в цій частині достатньою мірою не підтвердив, визначає розмір моральної шкоди в сумі 1500 грн., які підлягають відшкодуванню у відповідності зі ст.1167 ЦК України з відповідача на користь позивача. У відповідності до ст.88 ЦПК України відповідач зобов»язаний відшкодувати позивачу судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 871, 85 грн. Підстав для стягнення з позивача на користь відповідача вартості судової експертизи не має, оскільки її розмір та факт сплати відповідачем не підтверджені належними доказами, а саме відповідними платіжними документами. На підставі викладеного,

Outcome: partial