Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В зазначеному житловому будинку зареєстровані, однак не проживають відповідачі по справі, а саме [PERSON], колишня дружина сина позивача та [PERSON], онука позивача. В своїй позовній заяві позивач вказує на той факт, що відповідачі зареєстровані, однак не проживають у спірному житловому будинку понад 3 роки. На підставі вищевикладеного просить суд: визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] - у зв'язку із відсутністю у ньому понад встановлені строки без поважних причин. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.11.2005 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с.8,9). Згідно копії домової книги, наявної в матеріалах справи, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11-13). У відповідності до довідки, виданої виконкомом Удобненської сільської ради Білгород-Дністрвоського р-ну Одеської області № 857 від 03.12.2014 року,[PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але фактично на території Удобненської сільської ради не проживають (а.с.15). У відповідності до довідки, виданої Удобненською ЗОШ І-ІІІ ступенів, [PERSON], 2002 р.н. з 01.09.2013 року не навчається в Удобненській ЗОШ І-ІІІ ступенів (а.с.16). Згідно акту Удобненської сільської ради від 03.12.2014 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають з 2011 року: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.14). Згідно акту обстеження побутових умов від 01.04.2015 року, мешканці с.Удобне: [PERSON], [PERSON] підтверджують, що [PERSON] дійсно мешкає у житловому будинку [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] Даний акт посвідчено секретарем виконавчого комітету Удобненської сільської ради (а.с.60) У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України члени сім'ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У відповідності до ч.2,3 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. У сенсі розуміння ст.405 ЖК України , дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Таким чином, хоча ознакою сім'ї за СК України є спільне проживання та ведення спільного побуту, однак є ряд випадків, коли особи будуть вважатися членами сім'ї, не проживаючи разом. В контексті ж ст. 405 ЦК України вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.Поважними причинами відсутності члена сімї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання лікування, тривалі відрядження тощо.Власник житла і член його сімї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом. Вичерпного переліку поважних причин законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше одного року та відсутність поважних причин. Суд ставиться критично до наданого акту від 03.12.2014 року про не проживання [PERSON], [PERSON] у спірному будинку, оскільки він не містить інформацію про причини відсутності відповідачів, крім того в акті не зазначено із яких даних відомо, що відповідачі начебто не проживають у спірному будинку з 2011 року. З матеріалів справи вбачається, що згідно акту обстеження побутових умов від 01.04.2015 року, мешканці с.Удобне: [PERSON], [PERSON] підтверджують, що [PERSON] дійсно мешкає у житловому будинку [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] Даний акт посвідчено секретарем виконавчого комітету Удобненської сільської ради (а.с.60) В судовому засіданні представник відповідачів пояснив, що [PERSON] знаходиться на утриманні матері [PERSON], оскільки [PERSON] навчається у Староказацької школі в с.Староказаче вони були вимушені знімати квартиру [ADDRESS] , однак у вихідні та святкові дні вони постійно повертаються до спірного будинку де зареєстровані та мешкають. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статей 58, 59 ЦПК України докази мають бути належними та допустимими. Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог відповідно до правових норм та положень ст. 60 ЦПК України, оскільки відповідач [PERSON], колишня дружина сина позивача припинила сімейні відносини з членом сімї наймача, та у сенсі положення ч.4 ст.156 ЖК все одно має право користування займаним приміщенням та [PERSON], онука позивача, яка є членом сімї власника житлового будинку, навіть коли спільно з ним не проживає, тож має право користування жилим приміщенням нарівні з власником спірного житлового будинку, враховуючи також те,що позивачем на доведено факт того, що відповідачі не проживають за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки у зв'язку із неповажністю причин, то суд дійшов висновку позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed