Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) б/н від 15.04.2016 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 10203 грн. 53 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з «1» по «25» число кожного місяця, шляхом надання відповідачем грошових коштів банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами, складають між ним та Банком Кредитний договір, який підтверджується підписом у заяві. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав, надавши відповідачу кредит. Відповідно до Умов і правил, банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто відповідач не виконав зобовязання за Договором. порушила умови кредитного договору, що й призвело до утворення заборгованості. У звязку з цим, відповідач станом на 11.09.2017р. має заборгованість на суму 16251 грн. 63 коп., яка складається з наступного: - 9546 грн. 04 коп. - заборгованість за кредитом; - 1330 грн. 43 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 493 грн. 60 коп. - заборгованість за пенею та комісією; - 4881 грн. 56 коп. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди; У судове засідання представник позивача, який діє на підставі довіреності (а.с.32) - не зявився, надав клопотання (а.с.38), в якому просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. У судове засідання відповідач повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, заяв або клопотань про перенесення слухання справи до суду не надав, на адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою пошти (а.с.48,51). Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від нього не надійшло, суд, відповідно до вимог ст.ст.169, 224-226 ЦПК України, за письмовою згодою представника позивача, вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Крім того, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За таких, обставин на підставі ст.224 ЦПК України суд розглядає справу у відсутність відповідача, оскільки наявних в справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору і вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязань. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки підтверджуються наданими доказами: розрахунком заборгованості (а.с.4), анкетою-заявою (а.с.5), Генеральною угодою (а.с.6), Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.7-30). У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним при зверненні до суду судові витрати.

Outcome: approved