Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 31 травня 2011 року він уклав договір позики з [PERSON] про надання останньому 5000 дол.США, що по курсу НБУ на той момент складало 40 000 грн. Рішенням суду від 26.11.2014 року його позов про стягнення з [PERSON] цієї суми був задоволений. Але до теперішнього часу відповідач борг не повернув і всіляко ухиляється від його повернення у спосіб приховування своїх доходів і свого майна та від стягнення виконавчою службою, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися з новим позовом. Відповідно договору позики [PERSON] зобов'язався сплачувати 5 % в місяць за користування коштами. Позивач вважає, що відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, оскільки на теперішній час змінилися обставини, а саме, в зв'язку зі зміною курсу американського долара, який на теперішній час складає 21,05 грн., сума основного боргу [PERSON] складає 105250 грн., та на неї повинні бути нараховані 5% в місяць за користування коштами за період з 01.06.14 по 01.05.15, що складає 57888,5грн.. Крім того, протиправними діями [PERSON] позивачу була завдана моральна шкода, яку він зазнав через невиконання відповідачем грошових зобов'язань. Зокрема, він має ряд хронічних захворювань, які потребують негайного та постійного лікування, але через неповернення [PERSON] його коштів, він не може ними користуватися, для лікування свого здоров'я та здоров'я своєї матері, яка має онкологічне захворювання, а також використати їх для виконання своїх грошових зобов'язань, що негативно вплинуло на його ділові стосунки. Просить стягнути з відповідача кошти за договором позики від 31.05.11, як наслідок тривалого ухилення від виконання грошового зобов'язання 57887,5грн. - сума збільшення позики (наростання нових відсотків за період 01.06.2014 по 01.05.2015), заподіяну моральну шкоду 40 000грн., а також судові витрати у зв'язку зі зверненням із позовом до суду в розмірі 979грн. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Дослідив матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26.11.14, яке набрало законної сили 09.12.2014р., по справі № 334/5897/14 (провадження № 2/334/2358/14) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнута сума боргу за договором позики грошових коштів від 31.05.2011р. в розмірі 40000 грн., відсотки за користування позикою 72000 грн., а також судові витрати в розмірі 1120 грн. (а.с. 4) 17 лютого 2015 року на підставі заяви про примусове виконання від 13.02.2015р. Ленінським ВДВС Запорізького МУЮ винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № ВП № 46527825 за виконавчим листом № 334/5897/14 по вищезазначеній справі. Відповідач рішення суду від 26.11.2014р. не виконує у зв'язку з чим [PERSON] вважає, що повинні бути застосовані норми ч.4 ст. 223 ЦПК України, яка передбачає що, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них Зміненою обставиною, яка впливає на розмір виплат позивач вважає змінення курсу валют, який суттєво зріс з часу надання позики до сьогодні. Позивачем наданий розрахунок своїх вимог з яких він визначив, що сума боргу 5000 дол.США повинна бути переведена по курсу до гривні на теперішній час тобто замість 8грн., має бути визначений курс 21,05грн., що складає 105250 грн. з якої має бути отримано 5% в місяць за користування коштами по умовам договору позики. Період нарахування позивачем відсотків зазначений з 01.06.2014р. по 01.05.2015р, що становить 11 місяців. Таким чином, розрахунок позову позивачем визначений як: 105250 х 5% = 5262,5грн. х 11 міс. = 57887,5грн. Згідно з ст..23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір морального відшкодування суд визначає залежно від обсягу та характеру моральних страждань позивача, при цьому виходить з матеріального становища винних осіб, а також із засад розумності та справедливості. Позовні вимоги про стягнення на користь позивача з відповідача моральної шкоди у сумі 40 000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено завдання моральної шкоди, та позовні вимоги не ґрунтуються ні на умовах укладеного між сторонами договору позики, ні на вимогах законодавства України. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд не може погодитись з обґрунтуванням позивачем вимог на підставі ч.4 ст. 223 ЦПК України, оскільки ця норма може застосовуватись лише до рішення суду, яким з відповідача присуджені періодичні платежі. Як вбачається з рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26.11.14, яке набрало законної сили 09.12.2014р., по справі № 334/5897/14 (провадження № 2/334/2358/14) між сторонами, тобто [PERSON] та [PERSON], мають місце договірні відносини за порушення яких з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] певна сума коштів, а саме 113120грн. Частиною 2 ст.223 ЦПК України визначено, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Таким чином, аналізуючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено через недоведеність та безпідставність позовних вимог.

Outcome: dismissed