Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач є внутрішньо переміщеною особою, відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 390 від 19.07.2017 року Комунальному підприємству «Наше місто» доручено здійснити заходи щодо розселення внутрішньо переміщених осіб, які переміщуються із тимчасово окупованої території та зони проведення АТО, видачу талону (направлення) на тимчасове поселення, укладення договорів на тимчасове проживання з внутрішньо переміщеними особами. Між КП «Наше місто» та [PERSON] було укладено договір № 19 від 21.09.2016 року на відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги, предметом якого є відшкодування витрат виконавця за комунальні послуги, пов`язані із тимчасовим перебуванням замовника у кімнаті [ADDRESS] , відповідно наданих виконавцем рахунків. У зв`язку із тим, що правовідносини, пов`язані із тимчасовим перебуванням відповідача у кімнаті [ADDRESS] тривали з метою вирішення питань відшкодування витрат за комунальні послуги, між позивачем та відповідачем укладено Договір № 15 від 26.07.2017 року на тимчасове поселення та відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги. Зобов`язання по своєчасному внесенню плати за Договором № 15 належним чином відповідачем не виконуються, також систематично порушуються строки оплати. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за отримані послуги за період з листопада 2016 року по червень 2019 року, яка становить 25 080, 60 грн. 27.09.2019 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи у судовому засіданні. 29.11.2019 року до суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити у позовних вимогах КП «Наше місто», обґрунтовуючи свою позицію наступним. Так, відповідач вказує на те, що договори № 19 і № 15 були укладені не на відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги, а на тимчасове поселення та відшкодування витрат за комунальні послуги. Тобто, відповідач вважає, що цими договорами відшкодування витрат на житлово-комунальні послуги не передбачене, а позивач отримував субвенції та грошове відшкодування з обласного та міського бюджетів на покриття витрат на тимчасове проживання внутрішньо-переміщених осіб, до яких [PERSON] і відноситься. В заперечення посилань позивача на ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо порядку здійснення споживачем оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, відповідач зазначає, що вона є не споживачем, а замовником послуг. Також відповідач вказує, що у наданих позивачем договорах, відсутні істотні умови договору - перелік послуг, вимоги до якості послуг, ціна послуги, у зв`язку із чим вважає вказані договори фактично неукладеними. Відповідач вважає, що позивач не надав суду докази в підтвердження понесених ним яких би то не було витрат. Не погоджується відповідач і з наданими КП «Наше місто» розрахунками, вказує, що позивачем не відображені в розрахунку і не враховані суми оплат, які були нею здійснені. 20.01.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зауважила, що 24.06.2016 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийняте Рішення № 311 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг», відповідно до якого КП «Наше місто» з 01.09.2016 року є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а Рішенням виконавчого комітету ЗМР від 26.08.2016 року № 495 «Про надання дозволу на укладення публічного договору» КП «Наше місто» дозволено укласти публічний типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із власниками, наймачами, орендарями житлових будинків комунальної власності міста шляхом оприлюднення його в засобах масової інформації. Відмови від укладення договору в письмовій формі від відповідача на адресу КП «Наше місто» не надходило, відтак, позивач вважає, що договірні відносини між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг було встановлено. Також у відповіді на відзив позивач спростовує твердження відповідача про отримання КП «Наше місто» відшкодування з бюджету міста на тимчасове проживання внутрішньо-переміщених осіб. Вказує, що відповідно до Програми соціального захисту населення м. Запоріжжя на 2016-2018 року, затвердженої Рішенням ЗМР від 25.12.2015 року, КП «Наше місто» дійсно отримувало відшкодування з бюджету міста на покриття витрат на тимчасове проживання внутрішньо-переміщених осіб до 01.09.2019 року. Проте, відповідно до завдання № 9 вказаної Програми, відшкодовувалися лише витрати позивача, пов`язані з надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Витрати за спожиті комунальні послуги, а саме газ, електроенергію, теплопостачання позивачу з бюджету міста не відшкодовувалися. Позивач вважає, що сума заборгованості є обґрунтованою та зменшенню не підлягає. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовної заяви заперечувала, пояснила суду, що є внутрішньо переміщеною особою, з 12.08.2014 року по теперішній час проживає у кімнаті [ADDRESS] з двома дітьми. Користується газом, водою, електроенергією. Погоджується з необхідністю оплачувати вказані комунальні послуги, проте не згодна із наданими позивачем розрахунками. Заслухавши сторін по справі, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статуту Комунального підприємства «Наше місто», метою діяльності останнього є здійснення відповідно до вимог чинного законодавства функцій управління та утримання в господарському віданні, переданих йому за договором власником житлових будинків, споруд та іншого майна; забезпечення належного рівня житлово-комунального обслуговування населення, створення відповідних умов проживання; забезпечення безперебійної роботи технічного обладнання житлових будинків; забезпечення дотримання квартиронаймачами, власниками приватизованих квартир, орендарями та власниками нежилих приміщень обов`язків, передбачених відповідними договорами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом від 27.05.2019 року, є особою, перемішеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою від 13.11.2018 за № 77. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 390 від 19.07.2017 року «Про вжиття заходів щодо розселення внутрішньо переміщених осіб, які переміщуються із тимчасово окупованої території та зони проведення АТО» Комунальному підприємству «Наше місто» Запорізької міської ради доручено здійснювати заходи щодо розселення внутрішньо переміщених осіб, які переміщуються із тимчасово окупованої території та зони АТО, видачі талону (направлення) на тимчасове поселення, укладати договір на тимчасове проживання з внутрішньо переміщеними особами. 21.09.2016 року між КП «Наше місто» та [PERSON] було укладено договір № 19 на відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги та 26.07.2017 року - договір № 15, предметом якого є тимчасове поселення Замовника (Відповідача) у гуртожиток та відшкодування витрат Виконавця (Позивача) за комунальні послуги, пов`язані із тимчасовим перебуванням Замовника в кімнаті (на ліжко-місці) № 30 за адресою: [ADDRESS] , відповідно наданих виконавцем рахунків. Відповідно п. 2.1 Договору № 19, Замовник (Відповідач) здійснює розрахунки з Виконавцем протягом п`яти банківських днів з моменту отримання рахунку на розрахунковий рахунок Виконавця, але не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним. Згідно з п. 7.1 Договору № 19, умови договору застосовуються до правовідносин, які виникли до його укладання. Договір № 19 діє до 31.12.2016 року, але не більше шести місяців з моменту його укладання, а в частині розрахунків - до повного його виконання. Відповідно до п. 7.3 Договору № 19, закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно наданого позивачем розрахунком заборгованості, за період з вересня 2016 року по червень 2019 року, відповідач має заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 25 080,60 гривень. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, який діяв на час виникнення вказаних правовідносин, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) відноситься до житлово-комунальних послуг. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону ,споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до ч. 2 ст. 624 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідну до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідач не надала суду доказів відмови від укладання договору, що свідчить про прийняття нею пропозиції на укладення договору, згідно ч. 3 ст. 205 ЦК України, за правилами якої, у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Додані відповідачем до відзиву копії квитанцій не спростовують розрахунок позовних вимог, оскільки з їх аналізу вбачається, що вказані в них суми, були зараховані за попередні періоди. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за надані позивачем послуги відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що нею було вжито заходи по погашенню заборгованості, або заперечень щодо їх якості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості у розмірі 25 080,60 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 921 гривень.

Outcome: approved