Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/3 частину домоволодіння, розташованого по [ADDRESS]. Позов обґрунтовується тим, що 1/3 частини зазначеного будинку з надвірними будівлями та спорудами являється його власністю, але первинна реєстрація права власності не була проведена, і правовстановлюючій документ відсутній. Відповідно до рішення виконкому Лемешівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області від 24 квітня 2013 року позивача зобов'язано зареєструвати належну частину будинку у реєстраційній службі Городянського РУЮ Чернігівської області. Коли він звернувся до реєстраційної служби, з заявою про реєстрацію 1/3 частини будинку, позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу. Даний житловий будинок з побутовими та господарськими спорудами побудований у 1975 році. У судове засідання позивач не з'явився, завчасно подав заяву, в якій заявив письмове клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі. Представник відповідача - Лемешівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, оскільки сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти позову сільська рада не заперечує . Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність» майно вказаного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Як встановлено у судовому засіданні позивач звертався до реєстраційної служби з заявою про реєстрацію 1/3 частини зазначеного будинку. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано в 1975 році в системі колгоспного двору. Зокрема, ч.4 ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Підсумовуючи викладене, суд дійшов об'єктивного висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved