Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ним право власності на Ѕ частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його прабабка [PERSON] , яка проживала разом з її бабусею [PERSON] , яка також померла [INFO] , яка фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] є рідним сином [PERSON] та його батьком [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.03.2011 року, визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частки спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] за правом представлення. На іншу частку - Ѕ частки квартири [ADDRESS] , його мати [PERSON] в його інтересах звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже вважає, що фактично він є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їх участі позов підтримують в повному обсязі. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] на прав спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 11.04.1994 року. [INFO] [PERSON] померла, свідченням чого є запис акту про смерть № 1430 від 21.03.2001 року. Судом встановлено, що [PERSON] , на момент смерті [PERSON] , проживала разом з нею, а тому є такою, що фактично прийняла спадщину на Ѕ частки квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, свідченням чого є запис акту про смерть № 3833 від 10.08.2001 року. [INFO] помер батько позивача та син [PERSON] - [PERSON] , свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 грудня 2010 року, що набрало законної сили 21 грудня 2010 року, встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , який є її сином, між [PERSON] та [PERSON] , яка є донькою [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є рідними дітьми [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 10 січня 2002 року [PERSON] , яка діяла в інтересах [PERSON] звернулася до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Отже, [PERSON] є таким, що у встановлений законодавством строк, звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.03.2011 року, визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за правом представлення. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 12/2002 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Однак при цьому судовим рішенням не було встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON] . При винесенні рішення не враховувалась частка, яка належала [PERSON] та фактично було змінено склад спадкового майна. Тобто [PERSON] та [PERSON] повинні була успадкувати по ј частини спірної квартири після смерті їх бабусі [PERSON] , тоді як рішенням суду встановлено право власності в порядку спадкування на Ѕ частину. У зв`язку з чим, постановою державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Авраменко С.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до довідки з комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 09.07.2019 року за вих. № 1867, станом на 28.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] - Ѕ частка на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.03.20011 року та за [PERSON] - Ѕ частка на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.04.1994 року, зареєстрованого в ММБТІ 19.08.1994 року. Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Судом визнається доведеною належність Ѕ частини квартири [ADDRESS] померлій [PERSON] , оскільки вона фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері, оскільки фактично проживала та була зареєстрована з нею на момент її смерті. Фактично [PERSON] на момент смерті належала ціла квартира [ADDRESS] (Ѕ частина на підставі свідоцтва від 11.05.1994 року та Ѕ в порядку спадкування після смерті її матері на яку вона не отримала свідоцтво). Після смерті [PERSON] її онуки [PERSON] та [PERSON] повинні були успадкувати по Ѕ частині квартири. Оскільки за [PERSON] визнано на підставі рішення від 09.03.2011 року, позивач також має право на спадкування Ѕ спірної квартири та не може отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса. Враховуючи наявність судового рішення від 09.03.2011 року, яким фактично змінені частки у нерухомому майні, яке підлягало спадкуванню, позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку вирішити питання щодо спадщини. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved