Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Посилався на те, що 20.06.2017 року [PERSON] позичив у нього 48000 Євро, які зобовязався повернути до 15.07.2017 року. Факт одержання відповідачем коштів підтверджує розпискою. У визначений умовами позики строк і до даного часу відповідач грошові кошти у сумі 48000 євро йому не повернув, від виконання зобовязання ухиляється. На його неодноразові звернення про добровільну сплату заборгованості не відреагував. Окрім того, позивач вказував на те, що 20.06.2017 року між ним та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останній зобовязався солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з договору позики. Просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь борг за договором позики у розмірі 48000 євро. Відповідачами [PERSON], [PERSON] відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не зявився, у поданій до суду заяві позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] 20.06.2017 року написав власноручно розписку, в якій зазначив, що позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 48000 євро. Вказані кошти відповідач зобовязався повернути до 15 липня 2017 року (а.с.5). Зазначена розписка була складена у письмовій формі та підписана позичальником, у ній були погоджені усі істотні умови позики, зокрема: предмет і розмір позики, термін її повернення. У відповідності до ст. 1046 ч.1 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Таким чином, договір позики є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи. За змістом ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Кодексу). Як вбачається з досліджених матеріалів справи, письмова форма договору позики сторонами дотримана не була. На підтвердження факту укладення договору позики позивачем була надана розписка, яка наявна в матеріалах справи (а.с.5). Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину може доводитись письмовими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як було встановлено судом, позивач після спливу терміну повернення позики звертався до відповідача з вимогами про повернення боргу, однак [PERSON] ухиляється від повернення коштів. З метою забезпечення виконання зобовязань, що виникли з правових відносин позики між позивачем та відповідачем [PERSON] 20.06.2017 року була укладено договір поруки, відповідно до умов яких поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником зобовязань за договором позики від 20.06.2017 року (а.с. 14). Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved