Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки №61 від 19.08.2015, площею 3,6735 га, яка знаходиться на території Давидівської сільської ради. Державна реєстрація договору проведена 14 вересня 2015 року. Також у провадженні Пирятинського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом Фермерського господарства «Берегове» до [PERSON] та ТОВ «Давидівський дар» про визнання недійсним договору оренди землі та скасування запису про державну реєстрацію речового права. З матеріалів вказаної справи вбачається, що між ФГ «Берегове» та [PERSON] укладений договір оренди земельної ділянки №28 від 10.11.2011, площею 3,773 га, яка знаходиться на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Пирятинському районі 20.04.2012 за №532380004001737 зі строком дії на 5 років. Відповідно до укладеної додаткової угоди до Договору №28, строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2030 року. Позивач з метою захисту своїх інтересів у вищевказаній справі подавав зустрічний позов та заявив клопотання про прийняття його до спільного розгляду з первісним позовом, але ухвалою суду від 15.09.2017 було відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Давидівський дар». Оскільки ФГ «Берегове» оспорюється укладений між ТОВ «Давидівський дар» та [PERSON] договір оренди земельної ділянки №61 від 19.08.2015, то у звязку з цим та з метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивач вважає недійсним договір оренди земельної ділянки (земельного паю) №28 від 10.11.2011, укладеного між ФГ «Берегове» та [PERSON] посилаючись на те, що в додатковій угоді до вказаного договору предметом договору визначена земельна ділянка площею 3,6735 га, кадастровий номер 5323882200:00:018:0003, хоча у самому договорі №28 від 10.11.2011 предметом договору є земельна ділянка площею 3,773 га, кадастровий номер якої взагалі відсутній, що є істотною умовою договору. Окрім того підписи орендодавця на Договорі №28 від 10.11.2011 та додатковій угоді до нього відрізняються, що дає підстави вважати про те, що договір та додаткова угода були підписані різними особами. Враховуючи вищевикладене, позивач просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (земельного паю), укладений між фермерським господарством «Берегове» та [PERSON] №28 від 10 листопада 2011 року, площею 3,773 га, що знаходиться на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, і зареєстрований у відділі Держкомзему у Пирятинському районі 20 квітня 2012 року за №532380004001737 зі строком дії на 5 років та скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки (земельного паю) №28 від 10 листопада 2011 року. Представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково пояснив, що додаткова угода між ФГ «Берегове» та [PERSON] не була належним чином зареєстрована, як і основний договір. Додав, що права позивача на момент укладення договору оренди земельної ділянки №28 від 10.11.2011 порушені не були, але вони були порушені пізніше. Представник відповідача - ФГ «Берегове» у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що для того щоб визнати договір недійсним, на момент вчинення правочину повинні існувати певні обставини, а саме певні недоліки договору і укладення такого договору повинно порушувати права позивача. При укладенні договору оренди земельної ділянки №28 від 10.11.2011 права позивача ніяким чином порушені не були. Стосовно відсутності кадастрового номеру в договорі оренди земельної ділянки №28 від 10.11.2011 представник ФГ «Берегове» зазначив, що це є істотною умовою договору лише для сторін цього договору, а не третіх осіб. Вказаний договір укладено на умовах, які влаштовували сторони як на момент укладення так і на даний час. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій проти позову заперечував, просив слухати справу без його участі. Суд, заслухавши доводи представника ТОВ «Давидівський дар» та представника ФГ «Берегове», розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до укладеного договору №28 від 10 листопада 2011 року [PERSON] передав, а ФГ «Берегове» прийняло у довгострокове платне володіння і користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,773 га, яка розташована на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с.15-19). Договір оренди земельної ділянки №28 від 10.11.2011 було зареєстровано у Відділі Держкомзему у Пирятинському районі 20 квітня 2012 року (а.с.19). Відповідно до договору оренди земельної ділянки №61 від 19 серпня 2015 року [PERSON] передав, а ТОВ «Давидівський дар» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6735га, кадастровий номер 5323882200:00:018:0003, яка знаходиться на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с.6-14). Договір оренди земельної ділянки №61 від 19 серпня 2015 року було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 14 вересня 2015 року (а.с. 28-29). Вказаний договір №61 від 19 серпня 2015 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 14.09.2015 на підставі рішення державного реєстратора №24406556 від 14.09.2015 (а.с.28-29). 01 березня 2017 року між [PERSON] та ФГ «Берегове» укладено Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки (земельного паю) №28 від 10 листопада 2011 року, відповідно до умов якої строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2030 року (а.с.20-27). Після встановлення вказаних обставин суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (в редакції станом на момент звернення до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За правилом ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. (ч.1 ст.216 ЦК України). Отже, наслідком визнання недійсності правочину повинно бути повернення сторін договору оренди земельної ділянки №28 від 10.11.2011 у попереднє становище, а саме повернення власнику [PERSON] земельної ділянки, яка є предметом договору оренди земельної ділянки №28, та повернення орендарю ФГ «Берегове» сплачених за цим договором коштів, що жодним чином не впливає на законі права та інтереси позивача. Доводи позивача про те, що договір №28 від 10.11.2011 та додаткова угода до Договору №28, яка укладена 01.03.2017, не підписувались однією і тією ж особою, а саме [PERSON], та у договорі №28 та додатковій угоді від 01.03.2017 вказана різна площа орендованої земельної ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки відсутні підстави для надання оцінки додатковій угоді, так як згідно зі ст.210 ЦК України додаткова угода не є вчиненою, тому що не проведено її державну реєстрацію. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ця норма пов'язує право на звернення до суду із захистом прав, свобод чи інтересів саме особи, яка звернулась до суду. З огляду на те, що позивач не являється стороною договору оренди земельної ділянки №28 від 10.11.2011, жодних законних прав, свобод чи інтересів у разі визнання правочину недійсним у нього не виникне, тому він не має права вимагати встановлення недійсності цього правочину в контексті того, що він є заінтересованою особою, як це передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009. Відповідно до положень вказаної Постанови вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідного спору. У своїх доводах позивач вказує, що оскільки відповідачем ФГ «Берегове» оспорюється укладений між ТОВ «Давидівський дар» та [PERSON] договір оренди земельної ділянки №61 від 19.08.2015, то у звязку з цим та з метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з даним позовом. Однак такі доводи не свідчать про те, що права позивача порушені укладенням між відповідачами у 2011 році договору оренди земельної ділянки №28 та вони підлягають судовому захисту. Також установлено, що між сторонами договору оренди земельної ділянки №28 від 10.11.2011 спору не існує, що підтверджується заявою [PERSON] про те, що він заперечує проти позову. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір укладено 10.11.2011, а 20.04.2012 проведено його державну реєстрацію згідно діючого на той час законодавства. Позивач набув речове право на земельну ділянку, яка є предметом спірного договору, лише у 2015 році. Отже наведене свідчить про те, що ні на момент укладення договору оренди земельної ділянки №28 від 10.11.2011, ні на момент його державної реєстрації права та інтереси позивача порушені не були. Також з договору оренди земельної ділянки №28 від 10.11.2011 убачається, що станом на момент звернення позивача до суду (25.09.2017) строк дії договору №28 закінчився. З огляду на викладене, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відмову в його задоволенні з указаних вище підстав.

Outcome: dismissed