Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти з реєстрації громадян: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з однокімнатної квартири, загальною площею 37 кв.м., житловою площею - 18,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виселити в примусовому порядку вказаних громадян із зазначеної квартири та звільнити приміщення від особистих речей відповідачів. При цьому посилається на те, що між банком та [PERSON] був укладений договір кредиту та іпотечний договір. Згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» позивач оформив право власності на передану в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, відповідачі залишаються зареєстрованими за місцем проживання у вказаному житлі. Незважаючи на відсутність правових підстав для проживання у вказаній квартирі колишній власник продовжує користуватися житлом та відмовляється добровільно виселятися. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 27.03.2019 року у цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.05.2019 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог до [PERSON] про виселення та зняття з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відповідачі відзив на позов не надали, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідачів на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 05.01.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (нова назва - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] був укладений договір кредиту №280/21-1090 для придбання нерухомого майна - однокімнатної квартири [ADDRESS] . З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором між кредитором та іпотекодавцем [PERSON] 05.01.2006 року було укладено іпотечний договір відповідно до якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 37 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» було оформлено право власності на вищевказану квартиру, що належало [PERSON] та зареєстровано у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.41 Конституції кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною другою статті 109 ЖК УРСРвстановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відповідно до довідки ОСББ «Затишок 37» станом на 04.01.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно листа Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 30.05.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] . Крім того, в картку реєстрації мами вписано двоє дітей [INFO] та [INFO] . Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.12.2018 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей з метою захисту прав малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було проведено обстеження умов проживання у [ADDRESS] . Під час обстеження двері в квартиру ніхто не відчинив, а поспілкувавшись із сусідом з 97 квартири було з`ясовано, що сім`я давно не проживає у цій квартирі, а мати дітей померла. Згідно акту обстеження умов проживання від 24.05.2019 року під час обстеження двері в квартиру ніхто не відчинив. Під час спілкування із сусідкою з квартири 98 було з`ясовано, що у квартирі і досі ніхто не проживає, а на дверях квартири наклеєна наліпка, що квартира є власністю банку. Ф акт реєстрації дітей у вказаному житлі не свідчить про їх фактичне проживання в ньому. В позовній заяві відповідачем зазначено [PERSON] , однак позовних вимог до нього не заявлено. Позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , мати яких померла, а також перебування в цій квартирі їх особистих речей, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про виселення в примусовому порядку та звільнення приміщення від особистих речей відповідачів. Також не підлягає до задоволення позовна вимога про зняття відповідачів з реєстрації, оскільки вказане питання не віднесено до повноважень суду Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися у встановленому законом порядку до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed