Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати зобов'язання [PERSON] за договором позики від 17.12.2009 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] на суму 17700 доларів США, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 5070 (далі - Договір позики) - виконаними; визнати дію договору «Про задоволення вимог іпотекодержателя» від 17.12.2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 5072 (далі - Договір про задоволення вимог іпотекодержателя) - такою, що закінчилась; усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом зняття заборони на відчуження нерухомого майна та вилучення запису № 5073 від 17.12.2009 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про заборону відчуження нерухомого майна та про обтяження нерухомого майна іпотекою щодо нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі літера «М-2» загальною площею 209,4 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], у зв'язку з виконанням ним в повному обсязі зобов'язань за Договором позики та закінченням дії укладеного на забезпеченням виконання зобов'язання Договору про задоволення вимог іпотекодержателя; стягнути з відповідачів на свою користь понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 17.12.2009 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики, згідно якого він отримав в позику від [PERSON] валютні цінності в розмірі 17700 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором між ними також було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов якого ним передано в іпотеку належну йому на праві власності нежитлову будівлю літ. «М-2» загальною площею 209,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до вказаного Договору про задоволення вимог іпотекодержателя в разі невиконання ним зобов'язань за Договором позики право власності на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису переходить до іпотекодержателя [PERSON] У зв'язку з укладенням Договору про задоволення вимог іпотекодержателя приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] накладено заборону відчуження за реєстровим № 5073 на нежитлову будівлю літ. «М-2» загальною площею 209,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Крім того, за вимогою [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов'язання за вказаними вище договорами 17.12.2009 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір комісії, згідно умов якого він в якості комітента надав право [PERSON] на правах комісіонера здійснити купівлю-продажу будівлі, що є предметом іпотеки, а саме нежитлової будівлі літ. «М.-2» загальною площею 209,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Виходячи із умов та порядку укладення вказаних вище договорів, вказівок [PERSON], згідно яких по всіх питаннях щодо виконання вказаних вище договорів він має спілкуватись з [PERSON], яка є повноважним представником [PERSON], в тому числі має сплачувати їй належні [PERSON] грошові кошти, а також враховуючи, що з квітня 2010 року відносно [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, він належним чином виконав зобов'язання перед [PERSON], передавши всю суму боргу в розмірі 19600 доларів США [PERSON] та отримавши від неї відповідні розписки про отримання грошових коштів в рахунок погашення боргу за Договором про задоволення вимог іпотекодержателя. В зв'язку з повним виконанням ним своїх зобов'язань перед [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні позивач, його представник підтримали позовні вимоги та доводи, викладені в позові, в повному обсязі. [PERSON] також пояснив, що [PERSON] була присутня при укладенні між ним та [PERSON] вказаних вище договорів та [PERSON] прямо вказував йому на [PERSON] як на особу, якій він має віддавати грошові кошти на виконання зобов'язань за Договором позики. Відповідач [PERSON] через Харківське СІЗО надав суду письмові пояснення, в яких заперечував проти позову, зазначивши, що ніколи не уповноважував [PERSON] одержувати від його імені або за нього будь-які грошові кошти та ніколи не вказував позивачу, що гроші, позичені у нього особисто, він може віддавати будь-якій іншій особі, зокрема [PERSON] Єдина особа, яку він уповноважував приймати від його імені гроші та валютні цінності, є його брат [PERSON], якому він видав для цього нотаріально посвідчену довіреність. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на його безпідставність. Зазначив, що ідповідач [PERSON] не отримував від позивача грошові кошти та не уповноважував на це [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні відмовилась надавати пояснення по суті позовних вимог, зазначивши, що її блокнот із записами, що стосуються взаємовідносин із [PERSON] та [PERSON], було вилучено співробітниками міліції. Без вказаних записів вона позбавлена можливості надати пояснення по справі, оскільки не пам'ятає в повному обсязі обставини справи. Також пояснила, що будь-яких інших довіреностей, крім довіреності, посвідченої приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 03.03.2009 року, зареєстрованої в реєстрі за № 928, [PERSON] їй не видавав. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 17.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 5070. Згідно умов вказаного договору [PERSON] передав у власність [PERSON], а останній прийняв валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 17700 доларів США та зобов'язався повернути [PERSON] вказані валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 17700 доларів США у порядку та в строки, встановлені договором, із остаточним розрахунком не пізніше 17.06.2010 року. 17.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 5072. Як вбачається із змісту вказаного договору, його укладено як засіб забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у [PERSON] за Договором позики. Згідно умов Договору про задоволення вимог іпотеко держателя, в разі невиконання [PERSON] зобов'язань за Договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на нежитлову будівлю літ «М-2» загальною площею 209,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], переходить до [PERSON] Згідно п. 10 вказаного договору, [PERSON] не вправі без письмової згоди [PERSON] перезаставляти предмет іпотеки чи відчужувати будь-яким із способів, передбачених чинним законодавством. Також 17.12.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, накладено заборону відчуження зазначеної в договорі нежитлової будівлі літ. «М-2» загальною площею 209,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON], до припинення дії договору. Вказана заборона зареєстрована в реєстрі за № 5073. Крім того, 17.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір комісії, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 5075 (далі - Договір комісії), згідно умов якого [PERSON] діє за дорученням [PERSON], вчиняючи правочини в його інтересах та за його рахунок, але від свого імені, створюючи для [PERSON] певні юридичні наслідки - а саме здійснює нежитлову будівлю літ. «М-2» загальною площею 209,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 4 вказаного договору, [PERSON] зобов'язується укласти договір купівлі - продажу вищезгаданого майна на умовах, йому відомих. Як вбачається з розписок від 17.12.2009 р., 15.03.2010 р., 20.04.2010 р., 15.05.2010 р., 15.06.2010 р., 16.07.2010 р., 09.08.2010 р., 09.09.2010 р., 13.10.2010 р., 15.11.2010 р., комісіонер [PERSON] за договором «Про задоволення вимог іпотекодержателя» отримала від [PERSON] в рахунок погашення процентної ставки відповідно 1125 доларів США, 300 доларів США, 375 доларів США, 450 доларів США, 450 доларів США, 390 доларів США, 390 доларів США, 390 доларів США, 390 доларів США, 390 доларів США. Як вбачається з розписок від 19.11.2010 р., 07.01.2011 р., 15.06.2010 р., комісіонер [PERSON] за договором «Про задоволення вимог іпотекодержателя» отримала від [PERSON] в рахунок погашення тіла кредиту відповідно 10 000 доларів США, 3000 доларів США, 2000 доларів США. Оцінюючи доводи [PERSON] відносно того, що зобов'язання за Договором позики щодо повернення отриманих в позику валютних цінностей він виконав належним чином, суд керується наступним. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 513 ЦК України встановлено вимоги до форми правочину щодо заміни кредитора у зобов'язанні, згідно яких правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно с. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 244 довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Таким чином, відповідно до вказаних вище положень закону правочин, згідно якого [PERSON] була уповноважена [PERSON] на отримання від [PERSON] грошових коштів та валютних цінностей, що мали сплачуватись останнім на користь [PERSON] на виконання Договору позики, мав бути укладений в письмовій формі. На підтвердження повноважень наявності у [PERSON] повноважень щодо отримання грошових коштів, належних [PERSON], позивач [PERSON] посилався на довіреність, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 03.03.2009 року, зареєстровану в реєстрі за № 928. Як вбачається із змісту вказаної довіреності, нею [PERSON] уповноважив [PERSON], бути його представником у підприємствах, установах, організаціях, органах державної влади, в тому числі надавши право сплачувати від його імені будь-які внески та платежі. Вказаною довіреністю не передбачено право [PERSON] представляти [PERSON] у відносинах с громадянами та фізичними особами, а також отримувати від будь-яких осіб належні [PERSON] грошові кошти та валютні цінності. За таких обставин суд не може визнати зазначену довіреність належним доказом того, що [PERSON] уповноважував [PERSON] отримувати належні йому грошові кошти, зокрема від [PERSON], а також що [PERSON] є належним кредитором у зобов'язанні, що виникло з Договору позики. Як було зазначено в судовому засіданні [PERSON], будь-яких інших довіреностей від [PERSON] вона не отримувала. Договір позики, а також Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладені між [PERSON] та [PERSON], не містять умов щодо можливості виконання зобов'язань за цими договорами іншим особам, зокрема [PERSON] Дослідивши зміст Договору комісії, укладеного між [PERSON] та [PERSON], суд не може визнати вказаний договір належним доказом того, що [PERSON] була уповноважена [PERSON] на отримання належних останньому грошових коштів, зокрема тих, що мали сплачуватись [PERSON] у відповідності до Договору позики. Пояснення [PERSON] відносно того, що [PERSON] прямо вказував йому на [PERSON] як на особу, якій він має сплачувати грошові кошти за Договором позики, спростовуються письмовими поясненнями [PERSON], що надійшли до суду з Харківського СІЗО, поясненнями представниками відповідача, наданими в судовому засіданні, та не можуть бути визнані судом належним доказом. Згідно роз'яснень, викладених в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року, зі змісту абзацу другого частини першої ст. 218 ЦК не може доводитись свідченнями свідків виконання зобов'язань, що виникли з правочину, для якого законом встановлено письмову форму. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року, виходячи із змісту ст. 59 ЦПК та з урахуванням положень частини першої ст. 218 ЦК, не може стверджуватись показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. За таких обставин суд не може визнати пояснення [PERSON] належним доказом того, що [PERSON] була уповноважена [PERSON] на отримання від нього грошових коштів та валютних цінностей за Договором позики. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Враховуючи наведене, [PERSON] несе ризик непред'явлення ним вимоги щодо надання доказів того, що виконання його обов'язку з повернення грошових коштів за Договором позики приймалось належним кредитором чи уповноваженою на це особою. Таким чином, всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів того, що сплачені ним відповідно до вказаних вище розписок грошові кошти були отримані належним кредитором чи уповноваженою на це особою. За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed