Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому, уточнивши зміст позовних вимог згідно заяв від 01.12.2015 року (а.с.54-56), від 02.11.2015 року (а.с.17-19), від 01.12.2015 року (а.с.59-61), від 18.12.2015 року (а.с.74-75) просив змінити статтю звільнення із ст.38 КЗпП України на п.6 ст.36 КЗпП України; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2015 року по 15.09.2015 року в сумі 1200 грн., а також з 15.09.2015 року по день розгляду справи судом; 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди та зобов'язати відповідача проіндексувати стягнуті судом кошти відповідно до індексу зростання цін. Крім того, у заяві про збільшення позовних вимог від 01.12.2015 року позивач просив стягнути з відповідача 4032 грн. за відпрацьовані надурочні години, 3600 грн. за суміщення професій, так як виконував додаткову роботу кочегара, 8208 грн. вихідної допомоги та 1216 грн. недоплаченої компенсації за не використану щорічну відпустку. Обгрунтував позивач свої вимоги тим, що у листопаді 2014 року влаштувався на роботу в ПП «Захід - Холдінг - Центр» на посаду охоронника та був призначений на об'єкт ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» з місячним окладом 2400 грн. на місяць. Оскільки з 01.09.2015 року ТОВ «Медичний центр «Гемофонд» розірвав договір про охорону з ПП «Захід - Холдінг - Центр», тому директор підприємства запропонував йому посаду охоронника на іншому об'єкті - «Київський завод шампанських вин», з окладом 2100 грн. Оскільки відбулася зміна істотних умов праці позивач 02.09.2015 року написав заяву про звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України на підставі п.4 ст. 32 КЗпП України та ч.3 ст.38 КЗпП України, проте відповідач його безпідставно звільнив з роботи за ст.38 КЗпП України. Також позивач зазначає, що на об'єкті охорони - ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» мав надурочну роботу, а також здійснював роботу кочегара, проте йому грошові кошти за вказану роботу роботодавець не сплатив, у зв'язку з чим підприємство має перед ним заборгованість. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач працював охоронником з окладом згідно штатного розпису та укладенням договору про повну матеріальну відповідальність. Охорона об'єктів працівниками ПП «Захід - Холдінг - Центр» здійснювалася відповідно до укладених договорів, зокрема, серед охоронюваних об'єктів було ТОВ «Медичний центр «Гемафонд», що розташований у м. Києві. У серпні 2015 року вказане підприємство в односторонньому порядку розірвало договір на охорону об'єктів, у зв'язку з чим охоронці з вказаного об'єкта були вивільнені. Оскільки позивач працював на посаді охоронника, а тому зміна об'єкту охорони не свідчить про зміну умов праці, а тому 31.08.2015 року його відповідно до наказу №11 про переміщення було переміщено із збереженням заробітної плати на посаді охоронника з 01.09.2015 року на об'єкт «Київський завод шампанських вин», що також розташований у м. Києві. Таким чином, роботодавець перемістив позивача на інший об'єкт в м. Києві, проте на роботу в іншу місцевість не переводив, систему та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, найменування посади не змінював, тобто колишні істотні умови праці були збережені. Так як позивач 02.09.2015 року подав заяву про звільнення, на роботу не вийшов з 01.09.2015 року, а тому представник відповідача зазначив, що звільнення позивача проведено на підставі ст. 38 КЗпП України за ініціативою позивача з урахуванням його заяви від 02.09.2015 року про звільнення. Непроведення розрахунку в день звільнення відбулося не з вини ПП «Захід - Холдінг - Центр», а з вини позивача, так як він не вийшов на роботу, про звільнення позивача його особисто було поінформовано за дорученням директора підприємства старшим зміни [PERSON] під час перебування [PERSON] на території Київського заводу шампанських вин і запропоновано прибути того ж дня для остаточного розрахунку та отримання трудової книжки до керівництва ПП «Захід - Холдінг - Центр». Також директор особисто телефонував [PERSON] та запрошував його прийти до офісу компанії для розрахунку, про що було складено доповідні записки, проте позивач не прибув. У зв'язку з неявкою позивача для остаточного розрахунку його додатково було поінформовано 05.09.2015 року у телефонному режимі та Новою поштою 07.09.2015 року, а також передано телеграфом 09.09.2015 року. Отже не проведення розрахунку з працівником відбулося не з вини ПП «Захід - Холдінг - Центр», а з вини позивача, що не може бути підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за час затримки. Також представник відповідача заперечував проти задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди, так як позивач не надав жодних належних і допустимих доказів в обґрунтування її заподіяння та розміру. Крім того, безпідставними відповідач вважає також вимоги позивача про стягнення коштів за виконання надурочних робіт, оскільки позивач понад встановлену норму робочого часу не працював, сумарна кількість годин, відпрацьованих ним за період з 18.11.2014 року по 01.09.2015 року фактично не перевищує норми, встановлені законодавством, а тому недоплата відсутня. Заява позивача про те, що робітники охорони об'єкта ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» у зимовий період виконували додаткову роботу кочегара не відповідає дійсності. Якщо припустити виконання позивачем такої роботи, то вимоги він повинен заявляти до ТОВ «Медичний центр «Гемафонд», оскільки за місцем роботи такі обов'язки йому не вмінялися. Крім того, представник відповідача у запереченні на позов зазначив, що ще до звільнення з роботи з посади охоронника ПП «Захід - Холдінг - Центр» позивач дав згоду та перейшов на роботу в ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» з випробувальним терміном, що підтверджується листом ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» №231/11-15 від 25.11.2015 року. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до наказу №14-к від 01.12.2014 року позивач був прийнятий охоронником в ПП «Захід - Холдінг - Центр» з 01.12.2014 року з окладом згідно із штатним розписом, з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність (а.с.31) Наказом №11 від 31.08.2015 року ПП «Захід - Холдінг - Центр» у зв'язку з розірванням договору на охорону об'єкта - ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» згідно ч.2 ст. 32 КЗпП України переміщено із збереженням заробітної плати на посаді охоронника з 01.09.2015 року [PERSON] та [PERSON] на об'єкт «Київський завод шампанських вин» (а.с.34) Відповідно до ч.2 ст.32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Оскільки позивач, який займав посаду охоронника, був переміщений на інший об'єкт у м. Києві, розмір оплати його праці не змінювався, тобто істотні умови праці жодним чином не були змінені, а тому доводи позивача щодо зміни істотних умов праці у зв'язку з переміщенням його, як охоронника, на інший об'єкт у тому самому місці, не заслуговують на увагу. 02.09.2015 року [PERSON] залишив на КПП «Київський завод шампанських вин» заяву про те, що у зв'язку з припиненням обслуговування ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» та зміною істотних умов праці (розмірів оплати праці) на підставі ч.4 ст.32 КЗпП України він просив звільнити його з роботи за п.6 ст. 36 КЗпП України та ч.3 ст. 38 КЗпП України 04.09.2015 року (а.с.32) Відповідно до статті 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Оскільки позивач на роботу не вийшов 01.09.2015 року, а 02.09.2015 року подав заяву про його звільнення, а тому суд вважає дії роботодавця по звільненню позивача з роботи за ініціативи працівника такими, що відповідають вимогам ст. 38 КЗпП України. Наказом №13-к від 04.09.2015 року ПП «Захід - Холдінг - Центр» [PERSON] звільнено з роботи з 04.09.2015 року за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) (а.с.35) Крім того, в матеріалах справи на а.с.113 є лист генерального директора ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» №231/11-15 від 25.11.2015 року, в якому зазначено, що [PERSON] працював в ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» на випробувальному терміні у період з 01.09.2015 року по 30.09.2015 року (а.с.113) Вказане свідчить про те, що позивач не мав наміру працювати в ПП «Захід - Холдінг - Центр», оскільки на випробувальний термін влаштувався на іншому підприємстві. З доповідної записки старшого охоронника Київського заводу шампанських вин від 04.09.2015 року вбачається, що 04.09.2015 року на прохідну заводу прибув [PERSON] і повідомив, що буде подавати заяву до суду. Його за дорученням керівника було повідомлено про необхідність прибути до адміністрації та отримати трудову книжку і розрахунок при звільненні. (а.с.36) В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], який є керівником ПП «Захід - Холдінг - Центр» суду повідомив, що він особисто телефонував 04.09.2015 року [PERSON] і просив прийти для проведення розрахунку, проте він відмовився, погрожуючи зверненням до суду. З копії телеграми та повідомлення про вручення телеграми вбачається, що позивач був повідомлений про звільнення та йому запропоновано прибути до підприємства для проведення розрахунку з ним (а.с.39-41) Відповідно до правил ст.117 КЗпП України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Оскільки позивач з 01.09.2015 року на роботу не вийшов, відповідач запрошував позивача отримати розрахункові в день звільнення, в тому числі телеграмою, у зв'язку з чим розрахунок був проведений 10.09.2015 року, що підтверджується відомістю на виплату грошей на а.с.91, а тому вини відповідачва у несвоєчасному проведенні розрахунку немає, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Позивачем не надано суду належних доказів щодо виконання ним надурочних робіт та роботи кочегара, і що ці роботи йому доручало здійснювати ПП «Захід - Холдінг - Центр» на об'єкті ТОВ «Медичний центр «Гемафонд», а тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 4032 грн. за відпрацьовані надурочні години, 3600 грн. за суміщення професій, 8208 грн. вихідної допомоги та 1216 грн. недоплаченої компенсації за не використану щорічну відпустку. Розмір заробітної плати, що отримував позивач підтверджуються відомостями на виплату грошей на а.с. 94-109, а тому доводи позивача щодо розміру його заробітної плати, що перевищує отримані по відомостях суми, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Оскільки звільнення позивача з роботи відбулося за його ініціативою у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для відшкодування йому моральної шкоди через недоведеність її заподіяння. Оскільки відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору лише у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, а тому у зв'язку з відмовою у задоволенні усіх вимог позивача, в тому числі зміни підстави звільнення та стягнення моральної шкоди, з позивача на користь держави належить стягнути судовий збір за дві різні вимоги немайнового характеру, у задоволенні яких йому відмовлено.

Outcome: approved