Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Посилався у позові на те, що 20.07.2012 між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Зазначено, що спільне господарство не ведеться, припинені фактичні шлюбні відносини та не поновлювали їх. Причиною розірвання шлюбу є те, що шлюбні відносини між ними погіршились через, що вони не можуть проживати разом як сім`я, виконувати сімейні обов'язки, також зазначено, що шлюб між ними лише формальний та збереження сім`ї є неможливим. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала. Дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янським районним управлінням юстиції у м. Києві, актовий запис №1016. Також, встановлено, що у сторін є син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 17.08.2012, серія [NUMBER]. В судовому засіданні встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім'ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки, взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб підлягає розірванню. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом враховано, що відповідачем визнано позов, а відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Позивач звернувся з вимогою залишити проживати після розлучення доньку з відповідачкою. Однак, дана вимога не є позовною вимогою, оскільки, позивач не ставить питання про визначення місця проживання дитини, тому дитина залишається проживати разом з матір'ю. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved