Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «СКБ «Укрелектромаш» заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2019 по вересень 2019 у розмірі 14205 грн. 28 коп., та на відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн., а також понесені ним збитки на оплату юридичних послуг у розмірі 5370,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 15.03.2019 по 09.09.2019 перебував з відповідачем у трудових відносинах. Відповідно до укладеного між ним та відповідачем трудового договору від 15.03.2019, він був прийнятий на роботу до ТОВ «СКБ «Укрелектромаш» на посаду провідного інженера-електроніка до відділу головного механіка. Заробітна плата відповідачем виплачувалась із затримками через фінансові труднощі у відповідача, у зв`язку з чим йому було запропоновано звільнитися за угодою сторін. 09.09.2019 він був звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення роботодавець не здійснив з ним розрахунку та не виплатив заробітну плату за серпень і вересень 2019. Відповідно до розрахункового листа за серпень 2019 суму до виплати складала 8009,75 грн., відповідно до розрахункового листа за вересень 2019 сума до виплати складала 6195,53 грн. Позивач зазначає, що дії відповідача призвели до моральних страждань і переживань. Оскільки роботодавець відмовляється виконати свої зобов`язання з виплати належної позивачу заборгованості, у позивача виник психоемоційний стрес, він змушений виступати в ролі прохача, що грубо порушує його людську гідність. Крім того, його дружина, якій встановлена ІІІ група інвалідності, наразі непрацевлаштована, має тяжке захворювання та потребує оперативного втручання та лікування, оплатити яке він не мав можливості через відсутність грошових коштів. Ухвалою судді від 16.03.2020 відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Також даною ухвалою суду визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення сторін була направлена позивачу та відповідачу, та отримана ними. У наданий в ухвалі час, з урахуванням положень п. 3 Розділу ХІІ (Прикінцеві положення) ЦПК України, доповненим згідно із Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», та згідно із Законом України № 731-ІХ від 18.06.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не наведено жодних доказів на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати та її розмір, розрахункові листи, на які посилається позивач як на єдину підставу своїх вимог, мають невідоме походження, оскільки роздруковані з комп`ютера та не завірені роботодавцем, отже, не є допустим доказом наявності та розміру заборгованості по заробітній платі. Крім того, позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі без зазначення, що ця сума включає в себе податки та збори, що порушує право відповідача, як роботодавця, оскільки призводять до подвійного стягнення. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що позивачем у позові не зазначено, в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, яких саме моральних страждань він зазнав, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, при цьому жодних доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди відповідачем, ступінь страждань позивачем не надано. Щодо вимоги про стягнення 5370,00 грн., витрачених позивачем на отримання юридичних послуг, відповідач зазначає, що така сума не може розглядатися як завдані позивачу збитки, та не можуть бути віднесені до судових витрат, зокрема, до витрат на професійну правничу допомогу, оскільки юридичні послуги надані позивачу ТОВ «Центр правової допомоги населенню», який є юридичною особою, а не адвокатом. Також відповідачем подане клопотання про відстрочення виконання ухвали суду про витребування доказів до закінчення дії карантину на території України, продовжити строк розгляду справи на строк дії карантину. На обґрунтування клопотання зазначає, що у зв`язку із введенням на всій території України карантину з 12.03.2020 підприємство не має матеріально-технічної та кадрової можливості виконати ухвалу суду про витребування доказів. Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначає, що роботодавець, відповідно до вимог ст. 110 КЗпП України і ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати, тобто йдеться про безумовний обов`язок роботодавця надати працівнику розрахунковий лист із відомостями про заробітну плату, отже твердження відповідача про недопустимість наданих позивачем розрахункових листів, які надавалися саме відповідачем, у якості доказів наявності заборгованості по заробітній платі, є безпідставними. Щодо твердження відповідача про порушення його прав як роботодавця через нібито подвійне стягнення податків і зборів, позивач зазначає, що відповідачем вже здійснено розрахунок необхідних відрахувань податків і зборів, визначено їх суму, що підтверджується розрахунковими листками, та за даними особистого кабінету пенсійного фонду податки підприємством були сплачені з повної суми нарахувань за кожен місяць і суми співпадають з розрахунковими листами, оте доводи відповідача про подвійне стягнення податків і зборів при виплаті заборгованості по заробітній платі є надуманими і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідачем не надано доказів, які спростовують розмір заборгованості з заробітної плати або її наявності. Щодо заперечень відповідача щодо вимоги про стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що відповідачем порушено його законні права через невиплату заробітної плати, внаслідок чого порушено звичайний для нього уклад життя, що завдало моральних страждань, які виразилися в переживаннях пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права. Позивач зазначає, що ним неодноразово самостійно вживалися заходи, спрямовані на отримання заборгованості із заробітної плати за період серпень, вересень 2019, він не може отримати грошові кошти за виконану роботу вже майже 8 місяців. Зазначені обставини потягли необхідність його звернення до спеціалістів у сфері юриспруденції через відсутність в нього спеціальних знань, а отже, сплачені ним на користь ТОВ «Центр правової допомоги населенню» грошові кошти у розумінні ст. 1166 ЦК України, є збитками. Також, відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 301/1894/17, при стягнені витрат на правову допомогу необхідно врахувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. При цьому витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За наслідками розгляду клопотання відповідача про відстрочення виконання ухвали суду про витребування доказів суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що поновлення строку є правом, а не обов`язком суду. Відповідно до положень ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Копія ухвали про витребування доказів отримана відповідачем 23.04.2020. Враховуючи час, з якого справа перебуває в провадженні суду, характер спірних правовідносин, які є трудовими, а також предметом спору, зокрема, стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про надання додаткового часу, до закінчення карантину, на виконання ухвали про витребування доказів, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, сторони надають свої пояснення, заяви по суті засобами поштового зв`язку, та відповідачем не доведено відсутність в нього матеріально-технічної та кадрової можливості виконати ухвалу суду. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про надання додаткового часу на виконання ухвали суду про витребування доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «СКБ «Укрелектромаш» з 15.03.2019 по 09.09.2019, на підставі наказу ПАТ «СКБ «Укрелектромаш» № 103-к від 09.09.2019 його звільнено 09.09.2019 за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наданою позивачем копією трудової книжки. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ухвалою від 16.03.2020 при відкритті провадження у справі судом зобов`язано ТОВ «СКБ Укрелектромаш» надати до Московського районного суду м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали, розрахунок та довідку про заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] . Копія ухвали про витребування доказів направлена відповідачу до виконання, отримана відповідачем 23.04.2020, що підтверджується розпискою на поштовому зворотному повідомленні. Відповідно до положень ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причини доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ. Відповідно до наданих позивачем копій розрахункових листів, за серпень 2019 йому нарахована заробітна плата у розмірі 8009 грн. 75 коп., за вересень 2019 - 6195 грн. 53 коп. Як вбачається з вказаних розрахункових листів, зазначені суми вказані з урахуванням утриманих обов`язкових податків та зборів. Враховуючи, що відповідачем на вимогу суду не надані докази, які підтверджують розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем, чому суд всебічно сприяв, суд визнає факт наявності та розміру заборгованості по заробітній платі перед позивачем за період з серпня 2019 по 09.09.2019 включно, у розмірі 14205 грн. 28 коп. (8009,75 + 6195,53). Згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці », ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ч.5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості (ч.6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Всупереч норм КЗпП України та Конституції України відповідач ПАТ «СКБ «Укрелектромаш» не здійснювало виплату заробітної плати позивачу, в зв`язку з чим станом на день звільнення позивача 09.09.2019 утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 14205 грн. 28 коп., яка підлягає стягненню. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в абз. 5 п. 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Судом встановлено, що у зв`язку з неможливістю з вини відповідача отримати при звільненні заробітну плату, позивачу завдана моральна шкода, що виразилась у моральних переживаннях, в зв`язку з відсутністю грошей. Разом з тим, позивач не надав розрахунок та обґрунтування розміру моральної шкоди, а тому

Outcome: partial