Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачкою. Позов мотивує тим, що 03.03.2000 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають, але відповідачка відмовляється від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. Зазначає, що їх спільне життя не склалося, з вересня 2015 року вони припинили шлюбні відносини і відповідачка покинула його помешкання. На даний час він фактично створив іншу сім'ю і бажає зареєструвати новий шлюб. Спільного господарства не ведуть. Спір про поділ майна відсутній. Примирення вважає не можливим. Позивачка та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, примирення вважає неможливим, спору про поділ майна немає; відповідачка також подала заяву, де просить суд розглянути справу без її участі, не заперечує щодо розірвання шлюбу, примирення також вважає неможливим. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 03 березня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Згідно позовної заяви, сторони від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Подати до органу ДРАЦС спільну заяву про розірвання шлюбу у порядку, встановленому ст. 106 СК України, позивач не має можливості, так як відповідачка відмовляється від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС, а тому він вимушений звернутись з даним позовом до суду. З позовної заяви вбачається, що підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що у них погіршились сімейні відносини, що призвело до того, що з вересня 2015 року шлюбні відносини між подружжям припинені та вони проживають окремо. Також зазначив, що на даний час позивач фактично створив іншу сім'ю і бажає зареєструвати новий шлюб, спільного господарства не ведуть. Майновий спір відсутній. Позивач просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved