Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 4980,90 доларів США, що за курсом НБУ станом на 30.09.2015 р. становить 107 226,45 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем укладено договір б/н від 17.07.2006 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 21,96 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконує і станом на 30 вересня 2015 року має заборгованість в сумі - 4980 грн. 90 коп., яку позивач просить стягнути. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи, в розумінні положень ч. 5 ст. 74 та ч. 8 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що на підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано до матеріалів справи копію Договору про надання банківських послуг, який складається з заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою укладеного з відповідачем 20.06.2006 року, що не може бути належним доказом на підтвердження позовних вимог. Суд звертає увагу на те, що заява про отримання кредиту містить виправлення. Крім цього в позовній заяві позивач посилається нате, що кредит надавався в іноземній валюті - доларах США, натомість з договору від 20.06.2006 року не вбачається в якій валюті надавався кредит. До матеріалів справи позивачем доданий розрахунок заборгованості за договором від 17.07.2006 року з урахуванням процентної ставки в 22%, проте в позовній заяві позивач зазначає, що процентна ставка за договором від 17.07.2006 року становить 21,96 %. Таким чином, позивачем не доведено факт укладення кредитного договору між ним та відповідачем 17.07.2006 року. Отже, позивачем всупереч вимог ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України не були доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У той же час у відповідності до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання. Згідно з ч.4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє здійсненню процесуальних прав сторін, встановлених цим Кодексом. Тобто процесуальними нормами передбачено як право на участь у дослідженні доказів, так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні їх сторонами (ст. 60 ЦПК України). При цьому суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. За викладених обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 525, 526, 625, 634, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed