Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Арселор Міттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 травня 1988 року на підприємстві відповідача в наслідок нещасного випадку, позивачка отримала ушкодження здоров`я. Нещасний випадок стався за наступних обставин. Перебуваючи в трудових відносинах з Криворізьким металургійнім комбінатом, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», на посаді інспектора - діловода управління комбінату, 08.05.1988 рокув робочий час близько 13 години 40 хвилин, знаходячись на території автоколони № 3 Криворізького металургійного комбінату, з вини відповідача, внаслідок наїзду автомобіля РАФ державний номер [NUMBER] , що знаходився на балансі відповідача, отримала тілесні ушкодження у вигляді: забій, садна м`яких тканин голови, струс головного мозку, забій грудного і хребетного відділу хребта, про що складено відповідний акт №82/1 Форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві». Toбто нещасний випадок стався внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки і обумовлений порушенням вимог законодавства про охорону праці з боку працівників відповідача та неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці. Позивачка пройшла черговий огляд МСЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок трудового каліцтва, встановлено III групу інвалідності з 01.10. 2009 року безстроково. У зв`язку з нещасним випадком порушено та порушуються мої нормальні життєві зв`язки, від перенесеної травми відчула та відчуває сильний біль в області хребта, неодноразово лікувалася, як амбулаторно так і стаціонарно. Позивачку постійно турбують болі та обмеження руху кінцівок, як верхніх так і нижніх, наразі позбавлена можливості в достатній мірі реалізовувати свої звички та бажання. додаткового дискомфорту та страждань у її повсякденному житті. Крім постійного, гострого болю, наслідками травми стали зміни у психо-емоційному стані, а саме, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, зазнала сильного емоційного та психологічного потрясіння, яке відчуваю до теперішнього часу і не можу відновити свою душевну рівновагу. З`явилася тривога та депресія, часті припливи слабкості, відчуття страху, порушення психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення, мови, емоцій, волі). Погіршилася здатність до спілкування (комунікативна здатність) - можливість установлювати контакти з іншими людьми та підтримувати суспільні взаємозв`язки. Ослабла здатність контролювати власну поведінку - можливість поводитись відповідно до морально-етичних і правових норм суспільного середовища, здатність усвідомлювати себе і дотримуватися установлених суспільних норм, ідентифікувати людей та об`єкти і розуміти стосунки між ними, правильно сприймати, інтерпретувати і адекватно реагувати на традиційну і незвичну ситуації, дотримуватися особистої безпеки. Ослабла здатність до навчання - можливість сприймати, засвоювати та накопичувати знання, формувати навики і уміння (побутові, культурні, професійні та інші) у цілеспрямованому процесі навчання. Ослабла можливість професійного навчання - здатність до оволодіння теоретичними знаннями і практичними навичками та умінням конкретної професії, яка б відповідала стану здоров'я після травми. Ослабла можливість до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей, яка визначається станом її здоров'я після травми, що не дозволяло займатися різного виду трудовою діяльністю. Ослабла професійна працездатність - здатність якісно виконувати роботу, що передбачена професією, роботу за якою, вона виконувала, відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом - 475000 гривень, без урахування податків, зборів та інших платежів. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Так, у відзиві, поданому в строки та за встановленими правилами, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем не підтверджено факт отримання моральних страждань, розмір моральної шкоди не обґрунтований, окрім того, вина підприємства не підтверджена. Також, представник відповідача акцентує увагу на тому, що частина вини в настанні нещасного випадку лежить також і на [PERSON] , котра в робочий час перебувала не на своєму робочому місці на території автоколони №3 по особистим питанням. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. З письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг», що є правонаступником Криворізького металургійного комбінату, на посаді інспектора - діловода управління комбінату (а.с. 32-34). Згідно акту форми Н-1 за №82/1 «Про нещасний випадок на виробництві», 08.05.1988 рокув робочий час близько 13 години 40 хвилин, знаходячись на території автоколони № 3 Криворізького металургійного комбінату, внаслідок наїзду автомобіля РАФ державний номер [NUMBER] , що рухався приблизно зі швидкістю 30 км/ год., що їхав в напрямку [PERSON] , при різкому гальмуванні лопнула шланга гальмування та був здійснений наїзд на [PERSON] ,котра отримала тілесні ушкодження у вигляді: забій, садна м`яких тканин голови, струс головного мозку, забій грудного і хребетного відділу хребта (а.с. 11-12). Відповідно до п. 15 акту Форми Н-1 травмуючим фактором є автомобільний транспорт. Згідно п.15.1 акту Форми Н-1 причинами виникнення нещасного випадку є - несправність автомобільного транспорту, інше - порушення маршруту слідування. Внаслідок зазначеного вище нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, Позивач 17.01.1996 року вперше пройшла огляд МСЕК, де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 20%, повторно 12.11.1997 року встановлено 20%, 13.09.1999 року пройшла огляд МСЕК та було встановлено ступінь втрати працездатності 40 % та ІІІ групу інвалідності, 13.09.2000 року пройшла черговий огляд МСЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок трудового каліцтва та встановлено III групу інвалідності; 19.01.2001 року пройшла черговий огляд МСЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок трудового каліцтва та встановлено III групу інвалідності; 23.09.2002 року пройшла черговий огляд МСЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 40% внаслідок трудового каліцтва, встановлено III групу інвалідності; 13.10.2004 року пройшла черговий огляд МСЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок трудового каліцтва, встановлено III групу інвалідності; 28.09.2005 року пройшла черговий огляд МСЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок трудової каліцтва, встановлено III групу інвалідності; 19.09.2007 року пройшла черговий огляд МСЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок трудового каліцтва, встановлено III групу інвалідності; 07.10.2009 року пройшла черговий огляд МСЕК, визначено ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок трудового каліцтва, встановлено III групу інвалідності з 01.10. 2009 року безстроково (а.с. 13,14,26,27,28,29,30,31). Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст. 440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст. 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст.450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Позивач зазначив, що у зв`язку з вказаним нещасним випадком назавжди порушено нормальні життєві зв`язки Позивачки, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі у зв`язку з наслідками від нещасного випадку, що додає Позивачці додаткових страждань та незручностей в повсякденному житті. Наявність даних негативних явищ в житті Позивача свідчить про постійне перенесення позивачем больових відчуттів, а також вказує на відсутність у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати себе в професійній сфері, повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя Позивача та зменшення благ, які позивач мав до моменту травмування та втрати професійної працездатності. Крім того, зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із нещасним випадком на виробництві під час виконання нею трудових обов`язків, яке призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що було встановлено судом, тому суд доходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З вказаних обставин вбачається, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані. Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приймає до уваги те, що йому були спричинені моральні страждання, отримання трудового каліцтва, безумовно, змінила його нормальний життєвий ритм. Приймаючи рішення стосовно розміру суми відшкодування, слід звернути увагу на роз`яснення, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Тому при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації, суд виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги здійснення страхових виплат, вважає можливим стягнути на її користь 95000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 950 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial