Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказав, що 06.06.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 113, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 40 000 грн. на 10 років, терміном до 05.06.2018 року з відсотковою ставкою 19,5 % річних. Відповідач належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує. Заборгованість станом на 01.04.2015 року складає 18 984,80 грн., з яких основний борг - 13 000,27 грн., прострочений борг - 4 338,14 грн., відсотки - 621,22 грн., пеня - 1 025,17 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і відповідачами [PERSON], [PERSON] за № 171 від 06.06.2008 року, а також цього ж дня між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON] за № 172, були укладені тристоронні договори поруки, за якими відповідачі [PERSON] та [PERSON] відповідно зобов'язувалися відповідати по зобов'язаннях за кредитним договором солідарно і у тому ж обсязі, що і відповідач [PERSON] Просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 21 366,58 грн., з яких: основний борг - 13 000,27 грн., прострочений борг - 4 338,14 грн., відсотки - 621,22 грн., пеня - 1 025,17 грн.; а також у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України: суму втрати від інфляції від суми простроченого кредиту за період з квітня 2013 року по лютий 2015 року - 2 110,65 грн., суму втрати від інфляції від суми нарахованих та несплачених процентів за лютий 2015 року - 15,24 грн, 3% річних від простроченого щомісячного платежу за кредитом за період з 26.03.2013 року по 31.03.2015 року - 253,42 грн., 3% річних від суми нарахованих та несплачених процентів по кредиту за період з 26.01.2015 року по 31.03.2015 року - 2,47 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідачів сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач [PERSON] в ході судового розгляду спочатку позов визнала та зрештою просила відмовити у його задоволенні. Вказала на те, що з чоловіком [PERSON] у шлюбних відносинах більше не перебуває, ними у добровільному порядку розподілено спільно нажите майно, зокрема і автомобіль, який дістався [PERSON], на ремонт якого вона і брала цей кредит, а тому і сплачувати кредитну заборгованість вона не повинна. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Заперечив проти одностороннього збільшення банком відсоткової ставки по кредиту на 5 % внаслідок не перестрахування предмету застави, посилаючись на те, що банк завчасно не повідомляв позичальника про закінчення відповідного договору страхування. Також заперечив проти стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, однак просив розстрочити виконання рішення суду. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 113, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 40 000 грн. під 19,5 % річних строком на 10 років до 05.06.2018 року на споживчі цілі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1.6, 1.7 кредитного договору, погашення кредиту здійснюється рівними частинами в сумі 333,33 грн. до 25 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ «Ощадбанк» у наступній черговості: прострочені проценти за користування кредитом; прострочена основна сума боргу за кредитом; строкові проценти за користування кредитом; строкова сума основного боргу за кредитом; штрафні санкції, передбачені цим договором. Відповідно до 3.2.2 кредитного договору, банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами, а також в інших випадках передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором у примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майном. В свою чергу, у відповідності до п. 3.3.1, 3.3.6 кредитного договору, позичальник зобов'язаний точно в строки, обумовлені договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти, належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за договором. У випадку неналежного виконання зобов'язань на першу вимогу банку достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити штрафні санкції, відшкодувати банку в повному обсязі недотримані доходи, котрі могли бути отримані, якби зобов'язана сторона виконала обов'язки належним чином. До повного погашення кредиту та впродовж дії цього договору, за 3 дні до закінчення договору страхування нерухомого майна, позичальник зобов'язаний перестрахувати предмет застави за власний рахунок на користь банку шляхом укладання договору страхування із акредитованою страховою компанією в установі банку, а також сплати позичальником страхових платежів за укладеним договором страхування нерухомого майна. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених в цьому договорі та чинним законодавством України. Згідно п. 5.2 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 24 % річних від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Пунктом 5.3 кредитного договору визначено, що за порушення взятих на себе зобов'язань по виконанню п. 3.3.6 цього договору, банк збільшує відсоткову ставку по кредиту на 5 % за фактичний час протягом якого предмет застави не буде перестрахований та до усунення даного недоліку. Збільшення відсоткової ставки відбувається без укладення додаткової угоди. Таким чином суд дає критичну оцінку твердження відповідача [PERSON] щодо неправомірного збільшення банком відсоткової ставки згідно п. 5.3 кредитного договору внаслідок невчасного перестрахування предмету застави позичальником через неповідомлення його банком про закінчення попереднього договору страхування, оскільки умовами кредитного договору, тобто домовленістю сторін договору, відповідного обов'язку банку не встановлено, а натомість встановлено як раз зазначений обов'язок позичальника. У судовому засіданні з'ясовано, що відповідач [PERSON] належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, допустила прострочення щомісячних платежів та порушення умов п. 3.3.6 кредитного договору. Згідно розрахунку наданого банком заборгованість за кредитним договором станом на 01.04.2015 року складає 18 984,80 грн., з яких основний борг - 13 000,27 грн., прострочений борг - 4 338,14 грн., відсотки - 621,22 грн., пеня - 1 025,17 грн. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Як роз'яснив у п. 29 Постанови № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, а також у строк (термін) встановлений для його виконання. Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06.06.2008 року за № 171, а також цього ж дня за № 172, між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] та між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] відповідно, укладено аналогічні договори поруки, за умовами яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язувалися перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Крім того, 06.06.2008 року між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку банку з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором передано житловий будинок [ADDRESS]. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов»язання зебезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року, за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК). Таким чином вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості з урахуванням інфляційного нарахування та 3 % річних є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону, а тому суд вважає за можливе стягнути солідарно з відповідачів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України: суму втрати від інфляції від суми простроченого кредиту за період з квітня 2013 року по лютий 2015 року - 2 110,65 грн., суму втрати від інфляції від суми нарахованих та несплачених процентів за лютий 2015 року - 15,24 грн, 3% річних від простроченого щомісячного платежу за кредитом за період з 26.03.2013 року по 31.03.2015 року - 253,42 грн., 3% річних від суми нарахованих та несплачених процентів по кредиту за період з 26.01.2015 року по 31.03.2015 року - 2,47 грн., всього - 2 381,78 грн. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 21 366,58 грн. Суд має відзначити, що системне тлумачення положень ст. ст. 217, 373 ЦПК України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. В свою чергу, судом не встановлено таких виняткових обставин, які унеможливлюють виконання відповідачами судового рішення, оскільки на підтвердження майнової неспроможності виконання рішення суду в силу положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України належних доказів не представлено. Водночас, суд враховує, що данне зобов'язання має солідарний характер; відповідач [PERSON] працює, відповідач [PERSON], хоч офіційно і не працевлаштований, але є працездатним молодим чоловіком, відповідач [PERSON] отримує пенсію; в решті відповідачі мають у власності майно, за рахунок якого може бути погашена заборгованість, а кредитні ризики вони повинні були зважувати при укладенні кредитного договору. Що стосується зауважень відповідача [PERSON] щодо поділу майна з чоловіком [PERSON], а саме виділення йому у добровільному порядку автомобіля, на ремонт якого в тому числі нею і укладався даний кредитний договір, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором не підлягає стягненню з неї, то суд має зауважити, що при розгляді данного спору вирішення колишнім подружжям у добровільному порядку питання про поділ майна не має значення. Скоріше при вирішенні судом питання про поділ майна має значення наявність кредитних зобов'язань одного з подружжя, оскільки при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Між подружжям ділиться майно, а не борги по зобов'язанню одного з подружжя, хоч при поділі майна борги повинні враховуватися. На підставі ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. в рівних частках, тобюто по 81,20 грн. з кожного відповідача.

Outcome: approved