Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати, а також відшкодувати завдану моральну шкоду. В обґрунтування своїх вимог вказує, що у період з 08.01.2002 по 03.06.2019 він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді заступника начальника ремонтно-енергетичного цеху з теплосантехнічного господарства. Згідно наказу №93к від 29.05.2019 позивача звільнено з займаної посади з 03.06.2019 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст.38 КЗпП України. З серпня 2018 року відповідач перестав виплачувати позивачу заробітну плату (крім жовтня 2018), у зв`язку з чим позивач був вимушений звільнитися з роботи. За період з серпня 2018 по червень 2019 відповідач заборгував позивачу заробітної плати на суму 78724,95 грн. На підставі рішення комісії з трудових спорів від 26.03.2019 відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивача частини боргу з заробітної плати в розмірі 54665,72 грн. Станом на момент звільнення залишок заборгованості по заробітній платі не сплачено. Позивач зазначає, що залишок заборгованості по заробітній платі становить 16207,26 грн., проте на дату подання позову вказана сума виплачена не була. Також позивач вказує, що йому не була виплачена заробітна плата в день звільнення. За розрахунками позивача його середньоденна заробітна плата становить 789,33 грн. Враховуючи викладене, позивач з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 16207,26 грн., а також середній заробіток за затримку у виплаті заробітної плати в розмірі 47559,80 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000 грн., посилаючись на те, що він є особою похилого віку, пенсіонером, не може працювати більше ніж півроку у відповідача безоплатно, не може знайти собі іншу оплачувану роботу або інший заробіток, що призводить до його моральних страждань. Вказує, що він має автомобіль, проте не може його використовувати, оскільки потрібні кошти на його утримання, у зв`язку з чим він втрачає нормальні життєві зв`язки з оточуючим світом, що спричиняє додаткові моральні страждання та втрату здоров`я. Зазначив, що наведене вимагає додаткових фізичних та моральних зусиль для організації свого життя і ця сума, на думку, позивача, є мінімальною. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позову, подав до суду відзив, в якому зазначив, що відповідач визнає вимоги щодо стягнення з нього заборгованості по заробітній платі в розмірі 16207,26 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день ухвалення рішення суду з розрахунку 789,33 грн. за кожний день затримки розрахунку. Щодо інших позовних вимог просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з підстав необґрунтованості. Заслухавши пояснення учасників, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08.01.2002 [PERSON] прийнято на роботу до ПАТ «Завод «Маяк» та призначено на посаду заступника начальника цеху по теплосантехнічній частині у енергетичний цех (а.с.7). 29.05.2019 наказом №93к від 29.05.2019 позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст.38 КЗпП України (а.с.8). Згідно з наданою позивачем довідкою ПАТ «Завод «Маяк» №733 від 25.06.2019 року та довідкою відповідача №1049/700 від 07.10.2019 року нарахована, але не виплачена заробітна плата позивача за період з серпня 2018 по червень 2019 року становить 70873,48 грн.: серпень 2018 - 6240,51 грн., вересень 2018 - 12115,80 грн., листопад 2018 - 11954,42 грн., грудень 2018 - 4795,56 грн., січень 2019 - 8098,05 грн., лютий 2019 - 11461,88 грн., березень 2019 - 4512,01 грн., квітень 2019 - 4792,24 грн., травень 2019 - 6150,12 грн., червень 2019 - 752,89 грн. (а.с.9,38). З матеріалів справи убачається, що комісією по трудових спорах ПАТ «Завод «Маяк» видано посвідчення №153 від 26.03.2019 про стягнення з ПАТ «Завод «Маяк» на користь [PERSON] заробітної плати за період з 01.08.2018 по 28.02.2019 у розмірі 54665,72 грн. без урахування обов`язкових податків та зборів, щодо виконання якого Оболонським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві відкрито виконавче провадження №59103552 (а.с.25). Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, а також визнання в цій частині відповідачем позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму залишку нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в межах заявлених позовних вимог в розмірі 16207,26 грн., виходячи з розрахунку: 70873,48 грн. (загальна заборгованість по заробітній платі)-54665,72 грн. (розмір боргу за виконавчим провадженням)=16207,76 грн. З довідки АТ «Завод «Маяк» №751/700 від 02.07.2019 та розрахунків позивача убачається, що його середньоденна заробітна плата становить 789,33 грн., кількість відпрацьованих днів: за лютий 2019 - 17, за березень 2019 - 4 (всього 24), дохід за лютий 2019 - 13268,55 грн., дохід за березень 2019 - 5675,47 грн. (всього 18944,02 грн.) (а.с.22). За період з дати звільнення 03.06.2019 року станом на дату ухвалення рішення всього було 121 робочих днів: червень 2019 - 18, липень 2019 - 23, серпень 2019 - 21, вересень 2019 - 21, жовтень 2019 - 22, листопад 2019 - 16 днів. З урахуванням наведеного середній заробіток позивача за вказаний період становить: 789,33 грн. (середньоденний заробіток)*121 (робочих днів)=95508,93 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений ІV Податковим кодексом України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV Податкового кодексу України. Згідно із підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 ПК України підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування. Згідно із статтею 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті. Щодо відшкодування на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.4 цієї постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач не підтвердив доказами спричинення йому моральних страждань, а також за яких обставин спричинена моральна шкода, якими діями чи бездіяльністю завдана, чим підтверджується вина відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди. Не підтвердилось наявними в матеріалах справи доказами і те, що саме неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою. Позивачем також не вказано, з яких міркувань він виходив, визначаючи суму моральної шкоди в розмірі 30000 грн., розрахунку розміру моральної шкоди позивачем не надано, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з недоведеністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial