Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № АВМ7RX01220093 від 28 грудня 2007 року в сумі 71621 гривні 02 копійок, зокрема: 7422 гривні заборгованість за кредитом, 747 гривень 23 копійки заборгованість за процентами, 4876 гривень 20 копійок заборгованість з комісії за користування кредитом, 54688 гривень 87 копійок пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання, 500 гривень штраф (фіксована частина), 3386 гривень 72 копійки штраф (процентна складова). Позивач в судове засідання не з'явився, просив суд розглядати справу за відсутності його представника (а.с. 66). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. За відомостями Печенізького РС ГУДМС України в Харківській області відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36). Як убачається зі зворотних поштових повідомлень судова повістка, ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви та доданих до неї матеріалів отримана родичем відповідача, а інші судові повістки не були отримані відповідачем за місцем реєстрації та були повернуті суду за закінченням строку зберігання та у зв'язку з тим, що адресат не проживає за зазначеною адресою (а.с. 39, 42, 51). Оскільки через канцелярію суду було надано копію домової книги за місцем реєстрації відповідача, відповідно до якої він там не проживає, в газетах «Урядовий кур'єр» і «Слобідський край» було опубліковано судовий виклик відповідача на 17 березня 2014 року (а.с. 68, 69-71). Відповідно до положень статей 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України відповідач вважається таким, що повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про зменшення розміру неустойки відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України (а.с. 74). Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено принцип обов'язковості виконання договору сторонами, а відповідно до положень статті 526 цього ж Кодексу зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу. 28 грудня 2007 року відповідач звернувся до ЗАТ «АКЦЕНТ-БАНК» з заявою позичальника № АВМ7RХ01220093 (далі за текстом, Заява), відповідно до якої йому було надано кредитні кошти у розмірі 7422 гривень строком на 18 місяців, з 28 грудня 2007 року по 27 червня 2009 року, за користування кредитними коштами сторонами визначено відсоток у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості (а.с. 8). Відповідно до пункту 2.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, затверджених Наказом ЗАО «А-Банк» № СП-2007-299 від 13 вересня 2007 року (далі за текстом, Умови надання кредиту), зазначена заява є кредитно-заставним договором (а.с. 22-23). На виконання статті 1054 Цивільного кодексу України позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 7422 гривні, що підтверджується відповідною заявою та не заперечується сторонами. Відповідач був зобов'язаний повернути кредитні кошти до дати, зазначеної в Заяві, тобто до 27 червня 2009 року, згідно пункту 3.2.9. Умов надання кредиту (а.с. 25), проте, допустив прострочення виконання зобов'язання та відповідно до розрахунку заборгованості не вніс жодного платежу. Згідно пункту 5.3. Умов надання кредиту при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 гривень та 5% від суми заборгованості (а.с. 32). До того ж, за умовами заяви позичальника він був зобов'язаний сплачувати банку щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 270 гривень 90 копійок в період з 28 грудня 2007 року по 27 червня 2009 року (а.с. 8). Таким чином, суд дійшов висновку про те, що в порушення вимог статті 1056-1 Цивільного кодексу України відповідачем не виконано зобов'язання з повернення кредиту та сплати процентів, винагороди, штрафів за Кредитним договором. Термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, узгоджено сторонами у пункті 5.5. Умов надання кредиту тривалістю 5 років (а.с. 33). З огляду на вищевикладене, станом на 1 березня 2013 року у відповідача виникла обґрунтована належними і допустимим доказами заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь позивача, у вигляді основного зобов'язання у розмірі 7422 гривні, а також заборгованість з відсотків 747 гривень 23 копійки, комісія у розмірі 4876 гривень 20 копійок, штраф (фіксована частина) 500 гривень та штраф (відсоток від суми заборгованості) 3386 гривень 72 копійки (а.с. 5-6). Крім того, за умови невиконання договірних зобов'язань, зокрема, порушення строків погашення кредиту, на підставі пункту 5.1. Умов надання кредиту банк має право нарахувати та стягнути з позичальника пеню за кожний день прострочки у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення (а.с. 32). Виходячи з наведеного, позивач обрахував станом на 1 березня 2013 року заборгованість відповідача з пені в розмірі 54688 гривень 87 копійок (а.с. 5-6). Разом з тим, як убачається з матеріалів справи розмір неустойки у вигляді пені значно перевищує розмір збитків, а тому суд, з огляду на положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та за наявності відповідної заяви відповідача, вважає за можливе зменшити розмір пені, який підлягає стягненню з останнього, до 10 000 гривень. Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд розподіляє судові витрати між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (а.с. 1, 72, 73). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial