Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 26 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №2007/36-19/16 від 27 квітня 2007 року в розмірі 102 162, 37 дол. США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], шляхом визнання права власності на вказану квартиру; виселити без надання іншого жилого приміщення усіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані та/або проживають в квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27 квітня 2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №2007/36-19/16, відповідно до якого відповідач отримав у тимчасове користування на умовах збереженості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 59 900, 00 грн. до 26 квітня 2022 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. Також позивач зазначає, що з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання 27 квітня 2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки [NUMBER], відповідно до якого останній передав в іпотеку Банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру [ADDRESS], загальною пл. 54, 9 кв. м. В забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту №2007/36-19/16 від 27 квітня 2007 року АКІБ «Укрсоцбанк» також уклав з [PERSON] договір застави цінних паперів№07-15/519, відповідно до якого останній передав в заставу Банку цінні папери в кількості 5 490 штук. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за вищевказаним договором кредиту, утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 18 березня 2014 року складає 102 162, 37 дол. США. Однак, Банк фактично позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, у зв'язку з тим, що номер квартири після здачі будинку в експлуатацію змінився з будівельного №231 на №240, та у жовтні 2009 року відповідач зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS], а згодом відчужив її на користь [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 26 грудня 2012 року. Таким чином, зважаючи на невиконання [PERSON] зобов'язання стосовно умов повернення кредитних коштів, ПАТ «Укрсоцбанк» просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №240 від 26 грудня 2012 року, та стягнути з [PERSON] заборгованість за вищевказаним кредитним договором у сумі 102 162, 37 дол. США за рахунок предмету іпотеки. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, надав пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві. Представник [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та вказав, що між Банком та [PERSON] дійсно був укладений кредитний договір №2007/36-19/16 від 27 квітня 2007 року, а з метою забезпечення своєчасного та повного його виконання був також укладений договір іпотеки [NUMBER], відповідно до якого відповідач передав в іпотеку Банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру №231 загальною пл. 54, 9 кв. м., що знаходиться на третьому поверсі, та будується за адресою: [ADDRESS]. Однак, позивач просить звернути стягнення на квартиру [ADDRESS], що, на думку представника [PERSON], є безпідставним. Крім того, площа квартири №240 становить 50, 3 кв. м., що відрізняється від площі квартири, що була зазначена в договорі іпотеки. Також зазначив, що будівельна компанія ТОВ «Одеський центр дозвілля», що була виконавцем будівництва будинку [ADDRESS] припинила свою діяльність починаючи з 2011 року, внаслідок чого неможливо витребувати будь-які документи щодо зміни нумерації квартир при введенні будинку в експлуатацію. Тому, вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», на думку представника відповідача, є необґрунтованими. [PERSON] та представник третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду надійшла заява від Писаренка Є.С. про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін, суд вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №2007/36-19/16, відповідно до якого відповідач отримав у тимчасове користування на умовах збереженості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 59 900, 00 грн. до 26 квітня 2022 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання 27 квітня 2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки [NUMBER], відповідно до якого останній передав в іпотеку Банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру №231, загальною пл. 54, 9 кв. м., що знаходиться на третьому поверсі, та будується за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, зокрема, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації. Відповідно до п. 1.1.1 предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору №0704/9 про резервування квартири та порядку погашення облігацій від 10 квітня 2007 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Одеський центр дозвілля» та договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-52/01/2007 від 10 квітня 2007 року, що укладений між позичальником та АКБ «Інвестбанк», а також документа, який підтверджує фінансування іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У судовому засіданні доведено, що у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за вищевказаним договором кредиту, а саме несплатою коштів починаючи з 12 серпня 2008 року, у нього утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 18 березня 2014 року складає 102 162, 37 дол. США, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Вищевказаний факт не заперечувався також представником [PERSON] у судовому засіданні. В обґрунтування вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 26 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], позивач зазначив, що номер квартири після здачі будинку в експлуатацію змінився з будівельного №231 на №240, та у жовтні 2009 року відповідач зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS], а згодом неправомірно відчужив її на користь [PERSON] відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу. Вищевикладені доводи щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири спростовуються наступним. Судом встановлено, договір іпотеки від 27 квітня 2007 року не містить номеру будинку по [ADDRESS], загальною пл. 54, 9 кв. м., що суперечить вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку». Тому, ідентифікувати вищевказану квартиру після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна не вбачається можливим. Крім того, як вбачається з витягу з ЄДР - ТОВ «Одеський центр дозвілля», що було виконавцем будівництва будинку [ADDRESS], припинило свою діяльність 09 серпня 2011 року, внаслідок чого неможливо витребувати з вказаного товариства будь-які документи щодо зміни нумерації квартир при введенні будинку в експлуатацію. Тому, доводи позивача щодо зміни [PERSON] номеру квартири після здачі будинку в експлуатацію з будівельного №231 на №240, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Крім того, як вбачається з оскаржуваного договору купівлі-продажу, площа квартири №240 становить 50, 3 кв. м., що відрізняється від площі квартири №231, що була зазначена в договорі іпотеки. Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Тому, аналізуючи вищевказану норму права, добросовісність набувача у даному випадку характеризує його суб'єктивне ставлення до обставин вибуття майна із володіння власника та правомірності його придбання. Таким чином, [PERSON] набув право власності на вищевказане майно правомірно, що спростовує доводи ПАТ «Укрсоцбанк» про недійсність вказаного правочину. Інших доказів на підтвердження недійсності договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 26 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], позивачем до суду надано не було. Відносно вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №2007/36-19/16 від 27 квітня 2007 року, то такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що згідно договору іпотеки [PERSON] передав в іпотеку Банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру №231, загальною пл. 54, 9 кв. м., що знаходиться на третьому поверсі, та будується за адресою: [ADDRESS], а не на квартиру №240, на яку просить звернути стягнення позивач. Більш того, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №33562197 від 13 лютого 2015 року за [PERSON] нерухоме майно не зареєстроване. В зв'язку з вищевикладеним, необґрунтованими є також вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в частині виселення без надання іншого жилого приміщення усіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані та/або проживають в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed