Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просив стягнути з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат у сумі 4557,88 грн. та судові витрати у розмірі 243,6 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.08.2011 року о 15.00 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Опель», державний номер [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], власником якого є [PERSON]. На момент скоєння ДТП, водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Внаслідок ДТП автомобіль «ВАЗ», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] зазнав пошкоджень. Відповідно до Звіту №162 від 16.09.2011 року про оцінку автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер [NUMBER], складеного 16.09.2011 року судовим експертом авто техніком-товарознавцем, оцінювачем, аварійним комісаром [PERSON], розмір завданих збитків автомобілю «ВАЗ», державний номер [NUMBER], внаслідок ДТП становить 4749,45 грн. Представник позивача зазначив, що вказана шкода відповідачем, потерпілій особі не була відшкодована. 23.08.2011 року [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про відшкодування шкоди заподіяної під час ДТП, до заяви у якості додатку було додано копію полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/0022745 (термін дії якого встановлений з 10.03.2011 року до 09.03.2012 року). Також представник позивача зазначив, що договірних зобовязань між Моторним (транспортним) страховим бюро України, потерпілою особою та відповідачем не виникало. У звязку з настанням події, передбаченої п.п.«а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України, 12.12.2011 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 3957,88 грн. (без урахування ПДВ). Крім того Моторним (транспортним) страховим бюро України було відшкодовано витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі у розмірі 600 грн., чим виконало покладений на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Після проведення вказаних виплат потерпілій особі у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача, у звязку з чим представник позивача звернувся до суду. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника Моторного (транспортного) страхового бюро України, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судове засідання не зявився про час та місце проведення судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву до суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, в тому числі і визнання таким порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.08.2011 року о 15.00 год. [PERSON], керуючи автомобілем «Опель», державний номер [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], власником якого є [PERSON]. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2011 року по справі №0827/3-2819/11, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент скоєння ДТП, водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Внаслідок ДТП автомобіль «ВАЗ», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] зазнав пошкоджень. Відповідно до Звіту №162 про оцінку автомобіля ВАЗ 21063, реєстраційний номер [NUMBER], складеного 16.09.2011 року судовим експертом авто техніком-товарознавцем, оцінювачем, аварійним комісаром [PERSON], вартість спричиненої власнику автомобіля ВАЗ 21063 матеріальної\~шкоди становить 4749,45 грн. Відповідно до платіжного доручення №5534 від 12.12.2011 року [PERSON] згідно Наказу №3358 від 09.12.2011 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, виданого заступником Генерального директора МТСБУ, було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3957,88 грн. Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5268 від 02.12.2011 року. Позивач звертався до [PERSON] з вимогою добровільно відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду, однак останній заходів до погашення заборгованості у повному обсязі не вжив. Згідно ст.22 Цивільного кодексу України,\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України,\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1\~статті 1187 Цивільного кодексу України\~встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України,\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до\~ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України\~до страхувальника, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст.1192 Цивільного кодексу України,\~з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1191 Цивільного кодексу України\~встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. На підставі п.22.1\~ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.41.1\~ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно п.38.2.1\~ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1\~статті 13 цього Закону. На підставі ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно платіжного доручення від 10.12.2014 року, позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати, а саме сплачений до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 243,60 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~- пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved