Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Відділу ДВС Вінницького РУЮ про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 18.04.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК», та [PERSON] було укладено відповідний кредитний договір, для забезпечення виконання якого між сторонами 20.04.2007 року також було укладено договір іпотеки № 52179, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», цокольного поверху літ. «п/А», прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1», ганку, оглядової ями літ. «о/я», сараю літ. «Б», погріба літ. «В», криниці №1, огорожі № 2-3, загальною площею 312,7 кв.м., житловою - 108,5 кв.м. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване у передбаченому законом порядку шляхом внесення відомостей до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек. 08.12.2011 року між позивачем ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УКРСИББАНК» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого останній відступив позивачу свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі й за договорами, укладеними з відповідачем [PERSON] На даний час між позивачем та відповідачем [PERSON] досягнуто домовленість про добровільний продаж предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Проте, позивачу стало відомо, що 01.09.2011 року Вінницьким районним судом Вінницької області було винесено ухвалу про арешт майна боржника. Також арешт та заборону на відчуження майна, у тому числі, яке є предметом іпотеки, було накладено на підставі постанови серії АА №448560 від 25.07.2008 року державного виконавця Відділу ДВС Вінницького РУЮ під час здійснення виконавчих дій по виконанню судового наказу № 2Н-44-08, виданого 12.03.2008 року, боржником по якому є [PERSON], а стягувачем - відмінна від іпотекодержателя особа. Враховуючи вищезазначене, відповідно до чинного законодавства України ПАТ «Дельта Банк» має переважне право задовольнити свої вимоги за кредитним договором за рахунок вищевказаного предмета іпотеки. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом, який просить задовольнити. В судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. При цьому представник позивача - Жевега К.В. в заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в своїй заяві зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник відповідача Відділу ДВС Вінницького РУЮ - Мельник А.К. в своїй заяві зазначив, що при вирішенні позову покладається на думку суду. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.04.2007 року між АКІБ «УКРСИББАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК», та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11141838000. В забезпечення виконання даного договору між сторонами 20.04.2007 року також було укладено договір іпотеки № 52179, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», цокольного поверху літ. «п/А», прибудови літ. «а», прибудови літ. «а1», ганку, оглядової ями літ. «о/я», сараю літ. «Б», погріба літ. «В», криниці №1, огорожі № 2-3, загальною площею 312,7 кв.м., житловою - 108,5 кв.м. Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване у передбаченому законом порядку шляхом внесення відомостей до Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та до Державного реєстру іпотек (а.с. 6 - 21, 22 - 25, 27, 28). 08.12.2011 року між позивачем ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УКРСИББАНК» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого останній відступив позивачу свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі й за договорами, укладеними з відповідачем [PERSON] (а.с. 30 - 34). Згідно позовної заяви, на даний час між позивачем та відповідачем [PERSON] досягнуто домовленість про добровільний продаж предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором. Проте, позивачу стало відомо, що 01.09.2011 року Вінницьким районним судом Вінницької області було винесено ухвалу про арешт майна боржника. Також арешт та заборону на відчуження майна, у тому числі, яке є предметом іпотеки, було накладено на підставі постанови серії АА №448560 від 25.07.2008 року державного виконавця Відділу ДВС Вінницького РУЮ під час здійснення виконавчих дій по виконанню судового наказу № 2Н-44-08, виданого 12.03.2008 року, боржником по якому є [PERSON], а стягувачем - відмінна від іпотекодержателя особа, копію якої надано суду (а.с. 29). Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Тому Державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Відповідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Враховуючи вищезазначене, а також те, що станом 14.08.2014 року [PERSON] має заборгованість перед позивачем в розмірі 4 474 947 грн. 60 коп., що підтверджується довідкою АТ «Дельта Банк» від 14.08.2014 року (а.с. 26), суд вважає, що накладення арешту на майно, що є предметом застави в забезпечення грошових вимог, порушує майнові інтереси позивача, тобто позбавляє його можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки у випадках, передбачених кредитним договором та договором іпотеки, в зв'язку з чим, наявні підстави для звільнення вказаного вище майна з-під арешту, накладеного постановою серії АА №448560 від 25.07.2008 року державного виконавця Відділу ДВС Вінницького РУЮ під час здійснення виконавчих дій по виконанню судового наказу № 2Н-44-08, виданого 12.03.2008 року, боржником по якому є [PERSON], а стягувачем - відмінна від іпотекодержателя особа. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що Вінницьким районним судом Вінницької області було винесено ухвалу від 01.09.2011 року про арешт майна боржника, що є предметом іпотеки та належить [PERSON], тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial