Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд зобов`язати [PERSON] , в законному порядку, в Ізюмській державній нотаріальній конторі Харківської області оформити свою долю, із 2/5 частки спадщини свого батька [PERSON] , спадщини, яка знаходиться в квартирі [ADDRESS] та отримати там свідоцтво про право на спадщину на свою частку вказаної спадщини; зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити позивачу, будь-яким способом, перешкод в користуванні спадковою квартирою [ADDRESS] , видати йому ключі від вхідних дверей в квартиру, а також домофонний ключ від під`їзду цього будинку; вселити позивача в спадкову квартиру [ADDRESS] , 60 % якої належить йому на праві власності. В обгрунтування позову посилається на те, що рідна мати позивача [PERSON] , мешкала в свої приватизованій квартирі [ADDRESS] . В 2004 р. вона подарувала Ѕ зазначеної квартири сину від першого шлюбу [PERSON] та в 2015 р. на Ѕ зазначеної квартири оформила заповіт на ім`я позивача. [INFO] [PERSON] померла, а ще раніше [INFO] помер її син [PERSON] 11.05.2019 р. приватний нотаріус Івакіна Т.В. оформила спадщину лише на першу половину Ѕ частки квартири та видала свідоцтво про право на спадщину: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На 2/5 частки квартири, яка належала [PERSON] його діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] права на квартиру не оформили. Всі необхідні документи, для нотаріального оформлення спадщини знаходяться у відповідача, який без поважних причин, півтора роки злісно ухиляється від оформлення своєї частки спадщини та цим самим не діє можливості іншим спадкоємцям це зробити. Позивач та його батько [PERSON] неодноразово звертались до відповідача з вимогою як найшвидше оформити спадщину, але відповідач на це не реагує, він надалі мешкає в зазначеній квартирі зі своєю матір`ю, чим порушує права позивача, як власника. З січня 2020 р. відповідач перешкоджає позивачу, як власнику 60% зазначеної квартири, користуватися нею, він незаконно, самоуправно, та без згоди позивача, замінив замки та не пускає позивача до помешкання. В результаті таких дій відповідача позивач позбавлений можливості користуватися своєю власністю. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16.06.2020 року зазначену позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.07.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.10.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду в судове засідання, задоволено клопотання позивача про допит свідків. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав. Приймаючи до уваги викладене, що позивач та представник позивача просять суд провести заочний розгляд справи, то у відповідності до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідка [PERSON] , вважає, що даний позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 11.05.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івакіною Т.В. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] є власником Ѕ частки квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Як вбачається з відповіді №10/01-16 від 14.01.2016 року приватного нотаріуса Івакіної Т. направленого [PERSON] , приватним нотаріусом Івакіною Т. 23.06.2018 року було заведено спадкову справу після померлої [INFO] [PERSON] . Спадкоємцями, які протягом встановленого законом строку звернулись із заявою про прийняття спадщини є: син померлої, [PERSON] та онуки, [PERSON] і [PERSON] . До складу спадкової маси померлої увійшла: Ѕ частка у праві власності на зазначену квартиру, вказана частка було успадкована [PERSON] , про що видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11.05.2019 р.; 1/10 частки у праві власності на зазначену квартиру, яка належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його мати [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ, вказана 1/10 частка була успадкована між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 2/5 частки на зазначену квартиру входять до складу спадщини померлого [PERSON] , спадкова справа після якого відкрита Ізюмською державною нотаріальною конторою (а.с. 10). Відповідно до відповіді на звернення щодо оформлення спадщини [PERSON] від 24.01.2020 року, яке надане Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області, доля матері [PERSON] залишається відкритою (а.с. 16). У відповідності до ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається впорядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги те, що діючим законодавством України не передачено зобов`язання судом громадянина оформити спадщину, оскільки це повинно бути вільне волевиявлення особи, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов`язання [PERSON] , в законному порядку, в Ізюмській державній нотаріальній конторі Харківської області оформити свою долю, яка складається 2/5 часток спадкової маси після смерті батька [PERSON] , яка знаходиться в квартирі [ADDRESS] та отримати свідоцтво про право на спадщину на частку вказаної спадщини. Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача [PERSON] не чинити позивачу, будь-яким способом, перешкод в користуванні спадковою квартирою [ADDRESS] , видати йому ключі від вхідних дверей в квартиру, а також домофонний ключ від під`їзду цього будинку, суду не надано жодного належного та допустимого доказу на факт підтвердження чинення [PERSON] перешкод [PERSON] у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні, за клопотання позивача, в якості свідка [PERSON] , пояснив, що позивач не має доступу до зазначеної квартири, в свою чергу цей факт йому відомий зі слів позивача по справі. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з їх недоведеністю. Також позивачем заявлено вимогу про вселення позивача в спадкову квартиру [ADDRESS] , 60 % якої належить йому на праві власності, оскільки суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою, тому не підлягають задоволенню похідні вимоги про вселення. На підставі ч.1, 2 п.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч.5 ст. 1 п.9 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються - особи з інвалідністю I та II груп. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, судові витрати, понесені сторонами, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Виходячи з викладеного та

Outcome: dismissed