Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку загальною площею 0,133 га, що розташована по [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті батька він звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини померлого. 19.05.2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] видав свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак, нотаріусом було відмовлено в оформленні права власності на вказану земельну ділянку, оскільки на неї відсутній правовстановлюючий документ. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовільнити. Представник відповідача в судове засідання не прибув, в заяві просив проводити розгляд справи у її відсутність. Заслухавши представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. За договором дарування від 10.03.2006 року, [PERSON] отримав у дар від [PERSON] земельну ділянку площею 0,133 га, з цільовим призначенням - для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території [ADDRESS], що належала останній на підставі державного акту на право власності на землю серії ІV-КВ № 063846/17291 (а.с. 11 - 12). З витягу з Державного реєстру правочинів вбачається, що вказаний договір зареєстровано в реєстрі 10.03.2006 року за № 847 (а.с. 13). Також, зазначений договір зареєстровано Луб'янською сільською радою Васильківського району Київської області в книзі реєстрації договорів дарування, купівлі-продажу по Луб'янській сільській раді за № 24, про що зроблено відповідну відмітку в самому договорі дарування. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 5). У визначений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,133 га, що знаходиться на території [ADDRESS], однак нотаріус відмовив позивачу у вчиненні такої нотаріальної дії, оскільки померлий [PERSON] за життя не отримав Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 17 - 18). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1 і 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Норма частини першої статті 125 ЗК України в редакції, що діяла станом на дату укладення договору дарування спірної земельної ділянки від 10.03.2006 року, передбачала, що право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частина перша статті 126 ЗК України в редакції, що діяла станом на дату укладення договору дарування спірної земельної ділянки від 10.03.2006 року та день смерті власника, передбачала, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що право власності на спірну земельну ділянку померлий отримав на підставі договору дарування земельної ділянки від 10.03.2006 року, укладеному із [PERSON], якій вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту на право власності на землю серії ІV-КВ № 063846/17291, виданого Луб'янською сільською радою 06.10.1998 року (а.с. 14 - 15). Відомості про те, що зазначений договір дарування було розірвано або визнано недійсним, у суду відсутні. Отже, слід зробити висновок, що померлий набув право власності на подаровану йому земельну ділянку на законних підставах у спосіб передбачений законом. Та обставина, що [PERSON] за життя не встиг переоформити державний акт на право власності на землю на своє ім'я не є достатньою підставою для відмови у визнанні за позивачем права власності на земельну ділянку, яка залишилась після смерті його батька. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, належна реалізація спадкових прав позивача виявилась неможливою з об'єктивних та незалежних від нього причин, а саме: відсутності у нього належним чином оформлених правовстановлюючих документів на об'єкт спадкування. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved