Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 09.04.2014р. між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір №500473299, у відповідності до якого відповідач отримав кредит в сумі 29985,38 грн. у строк до 10.04.2016р. із сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач порушує умови договору, не сплачує заборгованість за кредитом та відсотками. Сума заборгованості відповідача перед банком станом на 10.11.2015р. склала: заборгованість за кредитом 28938,06 грн., заборгованість за відсотками 7056,32 грн., заборгованість по комісії 11354,60 грн., штраф 2400,00 грн., а всього 49748,98 грн., яку позивач і просив стягнути з відповідача, а також судові витрати на сплату судового збору в сумі 1218,00грн. До судового засідання позивач надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без участі його представника, позовні вимоги підтримав. До судового засідання відповідач [PERSON] надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, просив в задоволенні позову відмовити на підставі наданих письмових заперечень. В своїх письмових запереченнях відповідач [PERSON] вказує, що 09.02.2015р. рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500473299 від 09.04.2014р.: за кредитом 28938,06 грн., за відсотками 1864,75 грн., по комісії 3438,44 грн., штраф 1000 грн., а також витрати по сплаті третейського збору в сумі 400,00 грн. Заочним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про скасування вказаного рішення третейського суду. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23.07.2015р. та ухвалою ВССУ від 29.10.2015р. вказане судове рішення залишено без змін. Тому відповідач вважає, що по справі, що розглядається, заявлений позов, аналогічний вже розглянутому раніше, що є підставою для закриття провадження по справі. Крім того, відповідач вважає, що із ухваленням судового рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, припинилися. Позивач має право лише на стягнення грошових сум на підставі ст.625 ЦК України, позовні вимоги щодо чого заявлені не були. В своєму письмовому поясненні до заперечень відповідача представник позивача підтвердив наявність вказаного рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 09.02.2015р., яке набрало законної сили, але на теперішній час не виконано. Тому позивач вважає законним продовження нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій, заперечення відповідача вважає безпідставними. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що 09.04.2014р. між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір №500473299, у відповідності до якого відповідач отримав кредит в сумі 29985,38 грн. у строк до 10.04.2016р. із сплатою відсотків за користування кредитом. Вказаний факт підтверджений всіма учасниками судового розгляду. Також суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що 09.02.2015р. рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №500473299 від 09.04.2014р.: за кредитом 28938,06 грн., за відсотками 1864,75 грн., по комісії 3438,44 грн., штраф 1000 грн., а також витрати по сплаті третейського збору в сумі 400,00 грн. Заочним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про скасування вказаного рішення третейського суду. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 23.07.2015р. та ухвалою ВССУ від 29.10.2015р. вказане судове рішення залишено без змін. Вказані факти також підтверджені всіма учасниками судового розгляду, тому додатковому доказуванню не підлягають. Таким чином, з ухваленням судового рішення від 09.02.2015р., мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, тому строк дії кредитного договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини. Тому банк втратив право на стягнення з боржника відсотків та інших платежів за користування кредитом, а також штрафних санкцій. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобовязання. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз.1,2 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних прававідносин» судам розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави,зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконане грошове зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків та інших платежів за користування кредитом, а також штрафів поза строку дії кредитного договору законом не передбачено, а заборгованість за тілом кредиту вже стягнута вказаним судовим рішенням. Вимоги згідно ст.625 ЦК України позивач не заявляв. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed