Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі ст.405 ЦК України, у зв'язку з тим, що колишній зять після розірвання шлюбу з його дочкою в будинку не проживає з осені 2015 року. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Пояснив, що 14.07.2005 року відповідача було зареєстровано в житловому будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, як чоловіка дочки, з яким вона зареєструвала шлюб 24.04.2004 року. Відносини між ними погіршилися, з осені 2015 року відповідач не проживає з ними, забрав свої речі та уїхав, за житлово-комунальні послуги не сплачує, в зв»язку з чим тягар по сплаті за комунальні послуги, в тому числі і за відповідача, лежить на позивачеві. На даний час місце проживання відповідача не відоме, за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року шлюб між дочкою позивача та [PERSON] розірвано. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належно за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання: [ADDRESS], що підтверджується матеріалами справи, та вважається повідомленим у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 41/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], інші 59/100 частини будинку належать брату позивача [PERSON] на підставі договору дарування від 26.12.1996 р., який посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Марущак С.В., зареєстрований в реєстрі за №2-2706 (а.с. 10-11). Будинок має окремі виходи для користування сім»ї кожного співвласника. З матеріалів справи вбачається, що відповідача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS], з 14.07.2005 року , як зятя позивача. (а.с. 7-9). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Зі змісту рішення суду вбачається, що сторони з червня 2015 року не ведуть спільного господарства. (а.с. 13-14). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, з вищевикладеного вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 406 ЦК України визначено, що право користування чужим майном припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення такого права. Разом з тим, в силу вимог ст. 156 ЖК УРСР відповідач по справі не є членом сім'ї власника квартири - позивача по справі, оскільки не є членом подружжя позивача, його батьком, дитиною чи особами, що ведуть з позивачем спільне господарство та проживають як члени однієї сім'ї. Відповідач перестав бути членом сім»ї співвласника [PERSON] після розірвання шлюбу з його дочкою. Факт не проживання відповідача в житловому будинку підтверджується показами свідків. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, та товаришують з їх сім»єю тривалий час, пояснили, що [PERSON] ще до розірвання шлюбу з осени 2015р. з [PERSON] не проживав в будинку. [PERSON] є хрещеною матір»ю їх дитини, буває часто у них вдома, його особисті речі [PERSON] в будинку відсутні , також їй відомо, що відповідач має вже іншу сім»ю. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на підставі, зокрема: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи зазначене, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], без поважних причин понад один рік, а саме з осені 2015 року, проте по теперішній час зареєстрований у вказаному житловому будинку. Позивач сплачує кошти за житлово-комунальні послуги за зареєстрованих осіб, в тому числі за відповідача, чим порушуються його права як власника майна, тому суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачений спеціальний порядок зняттям з реєстрації місця проживання, позивачу органом реєстрації не відмовлено у знятті відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], чим не порушено його прав та інтересів, проходжу до висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судового збору у сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial