Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити відповідача [PERSON] прав відносно [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в 28.05.2009 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції. Відповідач починаючи з травня 2009 року проживає в іншій державі та жодних з покладених на батьків обов'язків не виконує, не бере участь у вихованні сина. Всі питання вирішуються самостійно позивачем. Також [PERSON] нотаріально відмовився від [PERSON] 01 червня 2015 року. Позивач до судового засідання не з'явився надав на адресу суду клопотання в якому підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, причини своєї неявку суд не повідомив про час та розгляд справи був повідомлен своєчасно та належним чином. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, заслухавши свідків, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганської області виданого 03 травня 2003 року, актовий запис № 447, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2009 року Між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції. Батько дитини [PERSON] починаючи з травня 2009 року проживає окремо в іншій державі та жодних з покладених на нього законом обов'язків батька не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання [PERSON] вирішуються самостійно його матір'ю [PERSON] без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток та складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальних норма моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створилися умови які шкодять інтересам дитини. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Додатково [PERSON] займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях та додаткова із викладачами, поза шкільною програмою. Ці заняття потрібні неповнолітньому сину, він відвідує кожну секцію та репетиторів із задоволенням. Для розвитку дитини позивач прикладає всі свої зусилля та можливості. Також службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї в якій проживає неповнолітній [PERSON] Згідно акту перевірки встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. Всі зазначені факти позивачем підтверджуються нотаріальною відмовою [PERSON] від [PERSON], [INFO], який засвідчено нотаріусом Кирилівського нотаріального округу Краснодарського краю Омельченко Олексієм Михайловичем від 01 червня 2015 року, № 1-1382.. Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Згідно ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Конституційний обов'язок батьків щодо утримання дітей знайшов своє закріплення і в ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved