Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати договір про надання послуг, укладений 11 листопада 2019 року в м. Мелітополь між ним та ФОП [PERSON] , стягнути з відповідачки на його користь завдаток в розмірі 2\~200 грн., додатково суму у розміри завдатку 2 200 грн., за 128 днів прострочення з 23.12.2019 по 19.06.2020 пеню, в розмірі 3% від вартості послуги у сумі 20912 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 11.11.2019 року позивач уклав договір про надання послуг № б/н з Фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Предметом вказаного вище договору передбачено, що заказчик, тобто позивач, поручає, а виконавець (ФОП [PERSON] ) бере зобов`язання організувати дії по виготовленню та переданню у власність ПВХ конструкції по розцінкам Виконавця. Предметом вказаного договору також визначено колір профілю, заповнення та марку профілю. Відповідно до п. 2.1 Договору вартість замовлення складає 4300 грн. Відповідно до п. 2.2 Договору позивачем було сплачено завдаток в розмірі 2200 грн. Сторони домовились, що залишок несплачених коштів в розмірі 2100 грн. буде сплачений Замовником після встановлення ПВХ конструкції в приміщенні Замовника та передачі їх у власність Замовника (п.2.3 Договору). Відповідно до п. 2.4 Договору вартість замовлення по дійсному договору включає в себе вартість виготовлення, зберігання та доставки виробу, погодженою із Замовником. Згідно з п. 3.2 Договору виконавець зобов`язується виготовити вироби на протязі 31 робочого дня з моменту підписання договору. З урахуванням того, що договір був підписаний 11.11.2019 року замовлення відповідно до умов договору повинно було виконано в строк до 23 грудня 2019 року, однак зобов`язання не виконано відповідачкою і на даний час. Станом на дату подачі позову виконавцем за договором не поставлено замовленого виробу ПВХ конструкцій та не повернуто сплачених на користь відповідача коштів у вигляді завдатку в сумі 2200 гривень. 04.02.2020 позивач направив лист-претензію на ім`я відповідача за зареєстрованою адресою яка міститься в даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, відповіді на письмову претензію позивач не отримав. Крім того з метою захисту своїх прав, позивач також звертався до Мелітопольського відділу поліції ГУ Національної поліції у Запорізької області до притягнення ФОП [PERSON] до кримінальної відповідальності за шахрайство, але позивачу повідомили, що в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини і вирішення таких питань відбувають в судовому порядку. За період з 23.12.2019 р. по 19.06.2020 р. розмір пені становить 16 512 грн. (вартість послуг 4300 х 3:100 х 128 робочих днів прострочення). Грошова сума в розміри 2200 грн. сплачена позивачем відповідачці за змістом п.2.2 Договору є завдатком. Оскільки позивачем були виконані зобов`язання за договором, невиконання умов договору сталося з вини ФОП [PERSON] , тому з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача завдаток в розмірі 2 200 грн. та додатково сума у розмірі завдатку 2 200 грн., а всього 4 400 грн. Вважає, що для належним його захисту необхідно розірвати договір про надання послуг, укладений 11.11.2019 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] та стягнути з відповідачки на користь позивача завдаток в розмірі 2 200 грн., додатково суму у розміри завдатку 2 200 грн. та пеню за прострочення зобов`язання за період з 23.12.2019 по 19.06.2020 (128 днів), в розмірі 3% від вартості послуги у сумі 16 512 грн, а всього 20 912 грн. У судове засідання позивач не з`явився, але від нього надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду вона не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позовних вимог від неї не надходило, відзиву не надіслала. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Судом встановлено, що 11.11.2019 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір про надання послуг №б/н. (а.с. 5). Відповідно до п. 11 вказаного договору замовник [PERSON] поручає, а виконавець ФОП [PERSON] зобов`язується організувати дії по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій. Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що замовник зобов`язується оплатити і прийняти готові вироби і роботу відповідно до умов договору. Згідно п.п. 2.1, 3.1 договору, вартість виробів становить 4300 грн., яку зобов`язується сплатити замовник. Пунктом 3.2 договору передбачено, що виконавець зобов`язується виготовити вироби на протязі 31 робочого дня з моменту підписання договору. В разі, якщо вироби маються нестандартну комплектацію термін виготовлення виробів збільшується до 38 робочих днів. Пунктом 2 договору передбачено, що задаток сплачений у розмірі 2200 грн., а залишок несплачених коштів становить 2100 грн. Зобов`язання за договором повинні були виконанні в строк до 23.12.2019 року, однак зобов`язання за договором не виконанні, не поставлено замовленого виробу ПВХ конструкцій та не повернуто сплачених коштів у вигляді завдатку в сумі 2200 грн. 04 лютого 2020 року позивач направив на адресу відповідача претензію в якій зазначив про необхідність протягом десяти календарних днів з моменту отримання претензії повернути позивачу грошові кошти у сумі 2200 грн., які отримані відповідачем за Договором про надання послуг №б/н (а.с. 6). Відповідь на дану претензію не отримано. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач виконав взяті на себе зобов`язання, а саме виготовив та передав позивачу замовлені та оплачені нею вироби ПВХ конструкції. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно до умов договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно із звичаями ділового обороту чи іншими вимогами, які звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами(стаття 905 ЦК України). Суд доходить висновку, що спірні правовідносини регулюються в тому числі і Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визнає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Як передбачено ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Оскільки, відповідач не виконав свої зобов`язання по договору, який забезпечено завдатком позивача, щодо поставки в строк ПВХ конструкції, то суд вважає це істотним порушенням відповідачем договору від 11.11.2019 року №б/н між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , а, відтак цей договір підлягає розірванню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача подвійної суми завдатку, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних за договором платежів, підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він виступає одночасно і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Позивач не надав до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин, що сплачена ним сума 2200 грн. є саме завдатком, а отже є всі достатні підстави вважати, що сплачена сума є авансом. Аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків, неустойки. На підставі вище викладеного, суд вважає, що кошти сплачені за договором про надання послуг №б/н від 11.11.2019 року являються авансом, тому з відповідача підлягає стягненню саме сплачена сума у розмірі 2200 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пеню за прострочення зобов`язання за період з 23.12.2019 по 19.06.2020 в розмірі 3% від вартості послуги у сумі 16512 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про стягнення з відповідача пені у сумі 16512 грн., суд приходить до наступного. Як вбачається із укладеного сторонами Договору, під час укладення останнього сторонами також була погоджена відповідальність сторін, зокрема відповідальність Виконавця. Так, п.4.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості цього Договору за кожен робочий день прострочення. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частина третя статті 510 ЦК України). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.ст. 629, 530 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання)роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Неустойка, застосовується в разі пред`явлення споживачем протягом гарантійного строку вимог про безоплатне усунення недоліків товару, а на випадки затримки задоволення вимог споживача про вжиття інших заходів захисту дія цієї норми не поширюється. Разом з тим, коли споживач у зв`язку з невиконанням виготівником (виконавцем, продавцем) його вимоги про усунення недоліків товару змінює цей захід захисту на інший, він не втрачає права на одержання зазначеної неустойки за період, що передував такій зміні. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) в сумі 16512 грн. за прострочку виконання нею передбачених договором №б/н від 11.11.2019р. робіт, оскільки відповідач в обумовлений договором строк не виконала замовлену роботу, право на стягнення неустойки (пені) за порушення умов договору передбачено як вищевикладеними вимогами діючого законодавства, так і п.4.2 Договору. Відповідно до п.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з врахуванням задоволених вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача ФОП [PERSON] на користь держави у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial