Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом ,в якому просить припинити стягнення з нього коштів на утримання відповідачки [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), що присуджене рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 23.06.2014 року та зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду від 23.06.2014 року на користь відповідачки на утримання дочки [PERSON] з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів мого заробітку (доходу), посилаючись на такі обставини : з відповідачкою він перебував у шлюбі з 11 травня 1996 року. Рішенням Ніжинського міськрайоного суду від 02 вересня 2014 року їх шлюб було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: неповнолітню [PERSON],[INFO], та повнолітнього сина [PERSON], [INFO] Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 23.06.2014 року з нього, на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та на утримання [PERSON]. - 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення дочкою [PERSON] трьох років, тобто до [INFO] року. Таким чином, він повинен сплачувати на користь відповідачки кошти в загальному розмірі 5/12 частин свого заробітку. Його середня заробітна плата за місцем роботи останнім часом складає близько 2000 грн. Після всіх утримань ( єдиний соціальний внесок, військовий збір, податок з доходів фізичних осіб та аліментів на дочку та колишню дружину) він отримує на руки близько 1000 грн. Крім аліментів на дочку та дружину, він іще повністю утримує повнолітнього сина [PERSON], 1996 р.н., який в даний час на платній основі навчається у Київському вищому професійному училищі залізничного транспорту ім.. B.C. Кудряшова. Щомісячна оплата навчання, відповідно угоди складає 656 грн. Училище не забезпечує учнів гуртожитком, тому він живе на квартирі і він оплачує його проживання в сумі 1500 грн. на місяць. Крім того, сину необхідні кошти на підручники, одяг, продукти харчування. Відповідачка жодним чином матеріальної допомоги сину не надає. У нього не тільки не залишається грошей на себе, а він вимушений іще знаходити та брати в борг близько 1500 грн. тільки на утримання сина. За обставин, що склалися, його життєвий рівень не забезпечується навіть мінімально. Відповідно рішення Ніжинського міськрайонного суду твід 23.06.2014 року він виплачує кошти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини заробітку. За вищевказаним рішення суду з нього на користь відповідачки стягуються також аліменти на дочку [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( тобто, не менше 309,60 грн.). В даний час відповідачка отримує кошти відповідно до Закону України про державну допомогу сім'ям з дітьми. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просить його задовольнити з підстав, викладених в позові. Позивач заявив, що відповідачка зовсім не допомагає сину, а це робить тільки він. Наданий час його заробітна плата не змінилась. Крім того,він іще працює і отримує заробітну плату, однак всіх коштів після відрахування аліментів йому на проживання не вистачає. Відповідач позов не визнала та просить відмовити в його задоволенні, в письмових запереченнях і в судовому засіданні зазначила, що в обґрунтування позовних вимог позивач надає суду угоду про навчання сина, пунктом 2.1 якої визначено розмір вартості навчання - 656 грн. на місяць, та квитанції про сплату зазначеної вартості. Проте, Ніжинським міськрайонним судом у рішенні від 23.06.2014 року по справі №740/2527/14 встановлено, що на утримання старшого сина позивач надсилав поштовим переказом 650 грн. щомісяця (вказані витрати враховувались судом). Тобто, розмір присуджених аліментів на момент винесення судового рішення визначався судом з урахуванням витрат на утримання сина (у розмірі 650 грн. щомісяця, про що зазначено в самому рішенні), а витрата коштів на утримання того ж сина, у тому ж розмірі - не є зміною матеріального стану позивача, виходячи з тих самих обставин. Про незмінність цих обставин (розміру витрат на утримання сина) свідчать квитанції, надані позивачем. На час постановления рішення про стягнення аліментів позивач також (у тому ж розмірі) утримував сина, проте встановлений судом розмір аліментів позивач не оспорював у порядку передбаченому законом. Сам по собі факт сплати позивачем 656 грн. щомісяця на утримання сина не може свідчити про погіршення його матеріального стану та не є істотною обставиною для зменшення розміру аліментів чи припиненням їх стягнення за рішенням суду. Більш того, звернувши увагу на довідки про доходи та розрахункові листи позивача, додані ним до позовної заяви (графа «нарахована заробітна плата») та на довідку про доходи №39 від 07.02.2014 року, яка свідчила про розмір доходів позивача до моменту стягнення аліментів (яку враховано судом при визначенні їх розміру), встановлюється факт збільшення заробітної плати позивача (та аж ніяк не зменшення), що свідчить про поліпшення його матеріального стану. Наявність підстав для зменшення розміру чи припинення стягнення аліментів позивачем не підтверджено належними в розумінні ст. 58 ЦПК України доказами, а обставини, на які посилається позивач не можуть бути такою підставою. Більш того, позивач просить зменшити розмір аліментів на утримання малолітньої доньки з 1/4 частки до 1/6 частки доходу, що буде суперечити встановленому законом мінімуму. За жодних обставин розмір аліментів не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 CK України. (п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Матеріали справи не містять доказів витрат позивача на проживання сина у розмірі 1500 грн. (договір оренди, квитанції тощо) та отримання ним коштів в борг - 1500 грн., тому посилання на це в позовній заяві не заслуговує уваги, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. А замовчування позивачем отримання доходів за іншим місцем роботи (у Лосинівський НВК) свідчить про його непорядність, жадібдність та байдужість по відношенню до малолітньої доньки. Довідка Відділу освіти Ніжинської РДА від 07.02.2014 року про доходи позивача також була врахована судом при визначенні розміру аліментів. Позивач є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я та проявляє неабияку життєву активність. Особливої уваги заслуговує активність позивача, спрямована на знедолення власної дитини, що не могло не здивувати правоохоронні органи та органи по захисту прав дітей. Так, починаючи з періоду набрання чинності рішення суду про стягнення з позивача аліментів, останній схиляв відповідачку залишити помешкання разом з малолітньою донькою, спочатку вимогами та погрозами, потім - активними діями (пошкодженням майна, забороною користуватися приміщеннями, позбавленням можливості вирощувати та споживати овочі (як джерела існування), відключенням помешкання в холодну пору року від газо/електропостачання тощо). Не бажаючи терпіти знущань позивача та небезпідставно побоюючись за здоров'я малолітньої доньки, відповідачка вимушена була звернутися до роботодавця з проханням надати їй та дитині притулок. Органом місцевого самоврядування відповідачу в строкове користування надано службове приміщення, куди серед зими вселилася відповідачка з малолітньою донькою, залишивши будинок позивача. Вказані дії позивача (які, щонайменше, носять деліктний характер) відображені в низці документів, доданих до цього заперечення. Вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду доказів погіршення матеріального стану чи неспроможності надавати матеріальну допомогу. А за таких обставин немає правових підстав до застосування положень ч.1 ст.192 та/або п. 2 ч. 3 ст. 82 СК України. Долучені до справи докази свідчать про незмінність матеріального стану позивача з часу прийняття судом рішення про стягнення з нього аліментів, їх розмір визначався з урахуванням встановлених обставин, які є незмінними. На даний час вона не проживає в будинку позивача,їй агрофірма виділила будинок і вона з підприємством уклала договір оренди. Даний будинок був в занедбаному стані,були борги за користування електроенергією і вона сплатила 2700 гривень,зробила власними коштами ремонт в будинку. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 02.09.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 23.06.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти : на утримання дитини - [PERSON], [INFO] року народження, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.06.2014 року і продовжуючи до повноліття дитини та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу ) щомісяця, починаючи з 11.06.2014 року і до досягнення дитиною- [PERSON]., [INFO] року народження трьох років. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 85 СК України право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до вимог ст. ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини передбачені ст. 85 СК України для припинення права відповідача на утримання позивачем. Тому законних підстав для припинити стягнення з позивача коштів на утримання відповідачки [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), що присуджене рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 23.06.2014 року не має і тому вимоги позивача в цій частині є не тільки необґрунтованими, а і незаконними. Щодо зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду від 23.06.2014 року на користь відповідачки на утримання дочки [PERSON] з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів мого заробітку (доходу) то і ці вимоги не можуть бути задоволені,оскільки вони не підтверджуються належними і допустимими доказами. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом Розмір аліментів може бути зменшено, якщо дитина перебуває на утриманні держави, територіальної громади або юридичної особи, за заявою батьків, уповноваженого територіальної громади, юридичної особи, на утриманні якої перебуває дитина, та за згодою органу опіки і піклування. Згідно довідки служби у справах дітей Ніжинської РДА від 03.02.2015 р. у зв'язку з порушенням з боку [PERSON] прав дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, що суперечить ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», відповідного листа було направлено до Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області. Відповідно до копії договору оренди житлового приміщення від 13.10.2014 року, укладеного між КСП «Агррфірам» Лосинівська» та [PERSON], останній передано в строкове безоплатне користування будинок № 5 по вул. Шевченка, смт Лосинівка. За спожиту електроенергію у вказаному будинку відповідачем за листопад 2014 року сплачено 2743,65 грн, що підтверджується квитанцією від 05.12.2014 р. Згідно копії угоди від 18.09.2014 року, укладеного між Київським вищим професійним училищем залізничного транспорту ім. В.С. Кудряшова та [PERSON], останній проводить помісячно до 25 числа поточного місяця в сумі 656 грн в місяць. Остання проплата за навчання згідно вказаного договору була здійснена позивачем за січень 2015 р. в сумі 656,00 грн. Згідно довідки Київського вищого професійного училища залізничного транспорту від 13.11.2014 р. [PERSON]. є учнем цього училища та закінчує навчання 31.05.2015 р. Відповідно до довідки ТОВ ВКФ «Агронафтопродукт» від 30.01.2015 р. заробітна плата позивача [PERSON] за 2014 рік становить 27007,28 грн, з якої сплачено 4057,57 грн аліментів, крім того позивач працює кочегаром у Лосинівському НВК, що підтверджується копією довідки від 07.02.2014 р. та не заперечується сторонами. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини»,, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів на дитину, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках передбачених законом. У п. 23 вищезазначеної Постанови Пленуму від 15.05.2006 року роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Судом встановлено,що малолітня дитина сторін потребує матеріальної допомоги від позивача, який такої допомоги добровільно не надає. Позивач в позовній заяві та в суді пояснив, що він сплачує за навчання спільного повнолітнього сина [PERSON] в училищі кожний місяць по 656 грн, про що надав суду копії квитанції, та за проживання їхнього сина на квартирі в сумі 1500 грн, що не підтверджено жодними доказами. Термін навчання сина сторін [PERSON] закінчується вже 31.05.2015 р., тобто через три місяці, та в подальшому позивач не буде нести вказаних витрат на утримання сина. Враховуючи,що спільній доньці сторін тільки 1 рік і 5 місяців, суд вважає, що позивач зобов'язаний брати участь у матеріальному забезпеченні дочки на рівні з відповідачем, а не перекладати на плечі останньої тягар утримання своєї дочки. Суд приходить до переконливого висновку,який підтверджений дослідженими в суді доказами і узгоджується з нормами діючого сімейного законодавства та не протирічить нормам міжнародного права про те, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання малолітньої дочки, бо має постійний дохід у виді заробітної плати з двох джерел - ТОВ ВКФ «Агронафтопродук» та Лосинівський НВК, що не оспорюється сторонами, його матеріальний та сімейний стан не змінився з часу ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів,а навпаки матеріальний стан покращився, здоров'я позивача не погіршилось і він зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а тому суд вважає, що зменшення розміру аліментів з ? до 1/6 частини доходів позивача на утримання дочки сторін [PERSON] вплине негативно на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. За таких обставин суд вважає що слід відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення з [PERSON] коштів на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) за рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 23.06.2014 року та зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON], на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду від 23.06.2014 року на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів мого заробітку (доходу),оскільки заявлений позов є необґрунтованим, не ґрунтується на нормах чинного законодавства і не підтверджений ніякими доказами .

Outcome: dismissed