Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 06 травня 1995 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], 1999 року народження і сина [PERSON], 2001 року народження. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2015 року шлюб між ними розірваний. За час шлюбу він з відповідачкою на сумісні кошти придбали будинок за адресою [ADDRESS], який зареєстрували за відповідачкою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка у відповідності до ч.1 ст. 70 СК України є рівними. Позивач просить поділити спільне нажито майно, визнавши за ним право власності на 1/2 частину будинку за вищевказаною адресою. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, надали суду пояснення, аналогічні вищевказаному. Крім того, просили стягнути з відповідачки судовий збір у сумі 2657,66 грн. і витрати на правову допомогу у сумі 2250 грн. Відповідачка з позовом згодна частково, підтвердила, що спірний будинок був куплений у період шлюбу на сумісні кошти і вона визнає право позивача на 1/2 частину спірного будинку, але вона не згодна сплачувати судові витрати позивача. Суд, вислухавши представників позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи у межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно частини 1 та 2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 06 травня 1995 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], 1999 року народження, і сина [PERSON], 2001 року народження. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2015 року шлюб між сторонами розірваний. Згідно договору купівлі - продажу жилого будинку від 05 грудня 2002 року [PERSON] купила жилий будинок з господарсько - побутовими будівлями та спорудами за [ADDRESS]. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Логвіновою О.А., та зареєстровано в реєстрі № 1684. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, яке придбано у період шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Аналогічна норма закріплена і у цивільному законодавстві. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Суд приходить до висновку, що спірний будинок придбаний сторонами у період шлюбу за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, будинок за адресою [ADDRESS] був придбаний на ім`я відповідачки під час її перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, тобто будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Враховуючі встановлені по справі обставини, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка у відповідності до ч.1 ст. 70 СК України є рівними, тому слід визнати за позивачем право на 1/2 частини будинку за адресою [ADDRESS]. Судовий збір сплачений позивачем у загальному розмірі на суму 2 657,66 грн., що підтверджується квитанцією.. Згідно зі ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку с задоволенням позову, суд вважає стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 2 657,66 грн. Відносно витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На підтвердження витрат на правову допомогу в сумі 2250 грн. позивачем наданий суду товарний чек від 07 грудня 2015 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних і адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджені граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних і адміністративних справ і зазначено, що граничний розмір витрат, пов'язаний з правовою допомогою не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Відповідно до діючого на даний час законодавства розмір мінімальної заробітної плати складає 1378,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Пономаренко А.В., зобов'язався оказувати правову допомогу, представляти інтереси позивача в суді на підставі договору про надання правової допомоги від 07 грудня 2015 року. Згідно договору, та товарного чеку були надані таки правові послуги: складання позовної заяви, ознайомлення з документами, складання другого процесуального документа, що разом складає 2250 грн. Крім того, позивач приймав участь у справі в судовому засіданні 25.05.2016 року, протягом 1 години. Суд, враховуючи матеріали справи, вважає, що всього робочий час правової допомоги склав 1 год. 30 хв. Таким чином, граничний розмір витрат на правову допомогу у справі складає 862,20 грн. (40%* (1год.30 хв. х 1378 грн.\\год.). Тому з відповідача на користь позивачки підлягаю стягненню витрати на правову допомогу у сумі 862,20 грн. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати: судовий збір у сумі 2657,66 грн., витрати на правову допомогу у сумі 862,2 0грн., а всього 3 483,86 грн. На підставі викладеного й

Outcome: approved