Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 10 серпня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис за №1800; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову покликається на те, що сімейне життя між ними не склалось; втратили почуття любові, поваги, дружби, розуміння та підтримки один до одного; не мають спільних інтересів; намагання зберегти сім'ю не дали результату, а тому шлюб існує лише формально; попри те, під час шлюбу у них викали конфлікти та непорозуміння, спільного господарства не ведуть, подальше збереження шлюбу неможливе. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом із позивачем, окремо від відповідача. Домовленості щодо сплати аліментів у добровільному порядку не досягнуто; відповідач ухиляється від виконання батьківських обовязків. Враховуючи, що останній офіційно не працює, отримує пенсію по інвалідності, на утриманні інших осіб немає, відтак всі ці обставини дозволяють відповідачу брати участь в утриманні дитини до досягненнями ним повноліття, а тому просить стягувати аліменти у часті від заробітку /доходу/ відповідача. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить такий задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач не заперечив проти позову щодо розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів то не заперечує проти неї, однак щодо розміру аліментів просить стягнути у меншому розмірі, оскільки є інвалідом ІІ групи з дитинства, у звязку із чим отримує пенсію, іншого доходу немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 10 серпня 2013 року уклали шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №1800, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10 серпня 2013 року серії І-СГ № 217521, однак міцної сім'ї не створили. Сторони не підтримують шлюбних відносин, у звязку із чим такі фактично припинились; спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов у цій частині підставний, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі; при обставинах, зазначених позивачем, в останнього відсутні які-небудь почуття до відповідача, а відтак наполягає на розірванні шлюбу, оскільки сторін по справі нічого не об'єднує, а відтак такий необхідно розірвати, а таку позов у цій частині задовольнити у повному обсязі. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що у шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-СГ № 468539. Дитина проживає із матірю. Дана обставина підтверджена довідкою з місця проживання про склад сімї і прописки, виданої ЛКП «Житловик С» від 23.08.2017 №2537 та стверджується сторонами, а тому приймається судом до уваги. Разом із тим, судом встановлено, що позивач є інвалідом І групи з дитинства, а відповідач ІІ групи з дитинства, що стверджується довідкою № 5040, виданої 25.09.2015 Сихівським ВСЗ УСЗ ДГП ЛМР та відповідно пенсійним посвідченням №3180306178, виданого 26.07.2011 Пенсійним фондом України. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст.180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, яка визначається судом. Враховуючи, що відповідач отримує пенсію, суд вважає за можливим визначити аліменти у частці від доходу. Так, у положеннях ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до зазначених вище положень ст.ст.180-182 СК України та розяснень, що містяться у п.п.15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття й способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. У разі недосягнення такої домовленості, той із батьків, з яким проживає дитина, має право звернутися з відповідним позовом про стягнення аліментів в користь дитини, які присуджуються в частці від заробітку (доходу) її батька чи матері або у твердій грошовій сумі й виплачуються щомісячно. У звязку із вищевикладеним, суд приходить переконання, що позовна вимога про стягнення аліментів підставна та обґрунтована, оскільки батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Попри те, враховуючи особу відповідача, який є інвалідом ІІ групи з дитинства, матеріальне становище останнього, зокрема, отримання пенсії, що в свою чергу не звільняє його від обовязку утримування дитини, до досягнення нею повноліття, на утриманні інших осіб, окрім сина немає, суд приходить висновку, що із відповідача необхідно стягувати аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 від їх заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а позовну вимогу задовольнити повністю. Доводи відповідача щодо зменшення розміру аліментів, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Таким чином, всупереч ст.ст.10, 60 ЦПК України відповідачем не доведено та жодним чином не обґрунтовано заперечення позовної вимоги в частині стягнення аліментів у меншому розмірі, а відтак судом не встановлено порушень прав та інтересів відповідача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у спірному розмірі. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд виходить із такого. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд стягує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені витрати. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнений законом на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відповідач, який є інвалідом ІІ групи, звільнений від сплати судового збору відповідно до п.9 ч.1 ст.5 цього ж Закону. Таким чином, судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі ст.ст.\~110,\~112, 113, 141, 166, 180-183, 191 Сімейного кодексу України\~та

Outcome: approved