Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (повернення депозиту та процентів), яку в подальшому уточнив. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено договір № SAMDN 25000738353348 від 08 жовтня 2013 року депозитного вкладу «Стандарт» на суму 25000,00 гривень на 12 місяців, зі сплатою процентів - 18 % річних. Згідно умов договору відкрито особовий рахунок № 26351622168469, на який зараховано суму вкладу і нараховуються проценти. В період з 08 жовтня 2013 року по 09 березня 2014 року було додатково внесені кошти усього 731114,12 гривень, 09.03.2014 року у Рівненському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» додатково внесено 2914,12 гривень. Відповідно до Договору, дія договору припиняється з виплатою Вкладнику всієї суми вкладу разом з процентами, нарахованими відповідно до умов договору. Позивач зазначає, що оскільки по закінченні строку Договору не було виплачено суму вкладу з нарахованими процентами, відповідно до умов Договору, останній вважається продовженим на новий строк. Продовження вкладу відбувається без оформлення додаткової угоди. Відповідно до умов Договору, вкладник має право достроково розірвати Договір, при цьому якщо строк дії договору було продовжено один або декілька разів, проценти за кожний повний строк вкладу виплачуються в повному обсязі. Позивачем зазначається, що не зважаючи на його звернення до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою повернення йому суми вкладу за договором № SAMDN 25000738353348 від 08 жовтня 2013 року з нарахованими відсотками, відповідачем вклад та нараховані проценти не було повернуто. Через порушення банком умов договору він позбавлений права вільно володіти та користуватися належними йому грошовими коштами в сумі вкладу 73114,12 гривень, а також належними йому процентами за користування банком коштами клієнта, сума яких станом на 18.05.2017 року складає 52268,56 гривень. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача 822160,24 гривні, яка складається з: суми вкладу в розмірі 73114,12 гривень, а також суми належних процентів за користування банком коштами клієнта в розмірі 52268,56 гривень, 3% річних в розмірі 5726,94 гривень, 1% пені (за кожен день незаконного користування депозитним вкладом) у сумі 696777,56 гривень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, надавши письмові заперечення та просила у позові відмовити з підстав викладених в запереченнях. Листом ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.133) суд повідомлено про неможливість надати витребувані судом виписки за договором, довідки по відсотковій ставці та депозитну справу через обмеження доступу банку у звязку з окупацією території АРК. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № SAMDN 25000738353348 Вклад «Стандарт» на умовах: сума вкладу 25000,00 гривень строком на 12 місяців процентна ставка на дату укладення вкладу 18% річних, період нарахування відсотків - 1 місяць, особовий рахунок за вкладом - №26351622168469. Відповідно до п.4 договору сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору. Якщо клієнт вимагає розірвання договору, а строк вкладу ще не закінчився, сума вкладу повертається, за неповний строк вкладу проценти сплачуються за зниженою процентною ставкою. Згідно п.5 при достроковому розірванні договору з ініціативи вкладника, коли строк вкладу вже був продовжений один чи декілька разів, відсотки за кожний повний строк вкладу сплачується в повному обсязі. Відсотки за останній строк вкладу, який на час розірвання договору вкладу не сплив, нараховується за умовами, передбаченими п.п.11, 12 договору. Відповідно до заяви від 23 лютого 2016 року, позивачем повідомлено відповідача про намір отримати довідку про нараховані відсотки за вкладом, а також заява містить вимогу про видачу суми вкладу та нарахованих відсотків по вкладу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно ст. ст. 1058, 1060, 1066 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладання банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішнім положенням банку. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Статтею 1064 ЦК України установлено, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред'явлення ощадної книжки у банк. Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред'явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред'явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку. Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Згідно із ч.1 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Закриття рахунку здійснюється відповідно до п.20.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах. Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. У день закриття поточного рахунку банк зобовязаний видати клієнту довідку про закриття рахунку. Тобто, вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, має бути встановлений факт укладення відповідного договору, з'ясовані повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу, внесення грошових коштів та розірвання. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного суду України від 21 вересня 2016 року по справі № 6-997цс16, від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1286цс16, від 06 липня 2016 року по справі № 6-127цс16. За положеннями ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України) письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати подання оригіналу (ч.2 ст.64 ЦПК України). Як було встановлено в ході судового розгляду, позивачем хоча і була надана ксерокопія депозитного договору від 08 жовтня 2013 року укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», проте не було надано жодного платіжного документу на підтвердження внесення коштів на депозитний рахунок у сумі 73114,12 гривень, що робить неможливим перевірку судом факту внесення відповідних коштів. Крім того, судом не можуть бути прийняті в якості належних доказів: ксерокопія квитанції №2 від 08.10.2013 року про внесення на рахунок № 26351622168469 25000,00 грн. до вкладу договір № SAMDN 25000738353348 (а.с.4), ксерокопії квитанції ПриватБанк (а.с.5), оскільки: по-перше, ксерокопія квитанції ПриватБанк (а.с.5) не містить данні про суму коштів та номер рахунку, (а.с.4) не містить печатки банку; по-друге, надані копії квитанцій, а не оригінали. Таким чином, [PERSON], на обґрунтування своїх вимог не було надано суду оригіналу договору та відповідно п.2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року №174 та будь-якого допустимого іншого документа у розумінні положень вищевказаних норм законодавства, що підтверджувало б внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги не були доведені позивачем належними та допустимими доказами, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed