Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет застави, у якому, з урахуванням уточнень, просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11362415000 від 20 червня 2008 року, яка станом на 05 квітня 2015 року становить: 373039,00 грн., яка складається з: - 181060 грн. 19 коп. заборгованості по основній сумі; - 184917,63 грн. заборгованості за нарахування відсотків; -1614 грн. 50 коп. пені за несвоєчасно виконані зобов`язання; - 5446 грн. 68 коп. трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль: Тип ТЗ: легковий універсал-В, марка: Hyundai; модель Tucson; рік випуску 2008; номер кузова: [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві власності, шляхом продажу вказаного автотранспортного засобу на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, з визначенням початкової ціни предмета застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 20 червня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № [NUMBER] згідно якого остання отримала кредит у розмірі 27587 доларів США, з терміном дії договору з 20.06.2008 року по 19.06.2015 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за даним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , відповідач надала у заставу транспортний засіб. Проте, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконала, в зв`язку із чим станом на 05 квітня 2016 року її заборгованість перед банком становить 373039 грн., яка складається з: - 181060 грн. 19 коп. заборгованості по основній сумі; - 64234 грн. 89 коп. заборгованості за нарахування відсотків на дату відступлення права вимоги; - 120682 грн. 74 коп. нараховані відсотки на дату подачі позову; - 1614 грн. 50 коп. пені за несвоєчасно виконані зобов`язання; - 5446 грн. 68 коп. трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №11362415000 від 20.06.2008 року. Також, у відповідності до договору поруки № 11362415000-П від 25 вересня 2014 року, укладеного між ТОВ «Кредекс Фінанс» та [PERSON] кредитний договір між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] забезпечено порукою у розмірі 2000 грн. 22.05.2018 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» укладено договір про відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №11362415000 від 20.06.2008 року. 22.06.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №11362415000 від 20.06.2008 року. Станом на 05.04.2015 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 373039,00 грн., яка складається з: - 181060 грн. 19 коп. заборгованості по основній сумі; - 184917,63 грн. заборгованості за нарахування відсотків; -1614 грн. 50 коп. пені за несвоєчасно виконані зобов`язання; - 5446 грн. 68 коп. трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позові та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Воробйов В.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому порядку, причини своїх неявки суду не повідомила. Жодних письмових відзивів на позовну заяву, заяв чи клопотань по справі суду не надавала. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11362415000, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит в сумі 27587 доларів США та взяла на себе зобов`язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк не пізніше 19 червня 2015 року (а.с. 23-38 том 1). З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором [PERSON] передала у заставу автомобіль: Тип ТЗ: легковий універсал-В, марка: Hyundai; модель Tucson; рік випуску 2008; номер кузова: [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 24 том 1). Згідно даного договору, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 146100 грн. Обтяження на вказаний автомобіль було зареєстровано позивачем 07 квітня 2016 року (а.с. 51 том1). 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №11362415000 від 20.06.2008 року. Також, у відповідності до договору поруки № 11362415000-П від 25 вересня 2014 року, укладеного між ТОВ «Кредекс Фінанс» та [PERSON] кредитний договір між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] забезпечено порукою у розмірі 2000 грн. 22.05.2018 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» укладено договір про відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №11362415000 від 20.06.2008 року. 22.06.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу за №11362415000 від 20.06.2008 року. Через неналежне виконання умов Договору станом на 05.04.2015 року заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 373039,00 грн., яка складається з: - 181060 грн. 19 коп. заборгованості по основній сумі; - 184917,63 грн. заборгованості за нарахування відсотків; -1614 грн. 50 коп. пені за несвоєчасно виконані зобов`язання; - 5446 грн. 68 коп. трьох відсотків річних від простроченої суми кредиту. На підставі вказаного договору та у відповідності до ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про заставу», ч. 2 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до [PERSON] перейшло право вимоги, що виникло з вказаних Договорів, в т.ч. з Договору, яким забезпечено виконання зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. ч. 1, 3 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні допускається шляхом відступлення права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст.514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом ч. 1ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст.554 ЦК України). Статтею 620 ЦК України встановлено, що у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання. Згідно з ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет застави покладається на заставодержателя. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-IV від 18 листопада 2003 року звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових засобів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Відповідно до ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання. Підстави припинення застави визначені в статті 593 ЦК України та ст. 28 Закону України «Про заставу». Відповідно до вказаних правових норм застава припиняється у разі припинення основного зобов`язання і не передбачено такої підстави для припинення застави як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). До суду відповідачами не подано жодних доказів на підтвердження вчинення ним будь-яких дій по поверненню суми заборгованості, а тому відповідно порушене право позивача має бути захищено в спосіб, обраний ним, шляхом звернення стягнення на заставне майно. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов`язання в натурі. Примусове виконання зобов`язання в натурі - це спосіб захисту, який впливає з загального принципу повного і належного виконання зобов`язання та полягає в зобов`язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (частина перша статті 632 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та відсотків за її користування в терміни, передбачені договором, внаслідок чого станом на 05.04.2015 року виник борг в розмірі 373039,00 грн., це є підставою для звернення стягнення на предмет застави. За вимогами статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Суть застави як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов`язань полягає у тому, що кредитор (заставодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення своїх вимог з вартості предмета забезпечувального обтяження переважно перед іншими кредиторами. Це право відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» підлягає підтвердженню з боку суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет застави дає право на примусовий продаж забезпечувального обтяження майна, то, викладаючи резолютивну частину такого рішення, суд враховує вимоги зазначеної норми, тобто встановлює у грошовому вираженні не тільки початкову ціну предмета застави для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а й зазначає загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved