Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з профзахворюванням, яка мотивована тим, що 20.03.2014 року був розслідуваний факт хронічного профзахворювання: тривала робота в несприятливому кліматі та при постійному впливі шкідливих речовин призвели до розвитку в нього хронічного обструктивного бронхіту пилової етіології, легеневої недостатності. 27.03.2014 року МСЕК йому встановлено 30 % стійкої втрати працездатності та третя група інвалідності. Через це він має низьку можливість соціальної адаптації. Хвилювання нервово-психологічного характеру через втрату працездатності призвели до розладу функцій організму, обмежили життєздатність, через що він поніс втрати в немайновій сфері. Просив суд визнати факт моральних страждань у зв'язку з тим, що сталося, страховим випадком та стягнути з відповідача 30 000 грн. у якості компенсації за спричинену моральну шкоду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, надав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнав, вважає, що позивачем на надано достатніх доказів про спричинення йому моральної шкоди саме в наслідок професійного захворювання. Зазначив, що наявність факту моральної шкоди встановлюється медичними органами і повинні зазначатися у висновку МСЕК. А оскільки позивачем не надано доказів про спричинення йому моральної шкоди, просить відмовити у задоволенні позову. Представник 3-ї особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, пояснив, що позивачем не вказаному в чому полягає його моральна шкода, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами він підтверджує наявність у нього такої шкоди, а надані довідка МСЕК та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підтверджують тільки факт хронічного професійного захворювання і встановлення в зв'язку з цим стійкої втрати професійної працездатності. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно копії трудової книжки [PERSON] перебував з відповідачем у трудових відносинах та звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я. Судом встановлено, що згідно довідки МСЕК від 27.03.2014 року [PERSON] встановлено втрату 30% професійної працездатності через професійне захворювання. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.03.2014 року причинами захворювання [PERSON] стали - тривала робота в умовах запиленості підземних гірничих виробок, яка перевищувала ГДК пилу в 7-21,4 разів. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням здоров'я. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, позивач має право на відшкодування вчиненої моральної шкоди, яку зобов'язаний відшкодувати відповідач, оскільки порушення його прав призвело до моральних страждань. Позивач внаслідок втрати професійної працездатності позбавлений можливості щодо реалізації своїх звичок та бажань, ушкодження його здоров'я призвело до негативних наслідків морального характеру, що потребує додаткових зусиль для організації життя. Відповідно із ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичній болі та стражданнях, які фізична особа отримала внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, що дає підстави суду вважати про заподіяння позивачеві моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.2 КЗпП України позивач, працюючи у відповідача мав право на здорові та безпечні умови праці, має право на матеріальне забезпечення на випадок повної або часткової втрати працездатності. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95 р., з наступними змінами та доповненнями, розмір моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При визначені розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнав та продовжує зазнавати позивач, неможливість відновлення професійної працездатності, важкість вимушених змін в житті позивача, характер додаткових зусиль для організації його життя. Суд, також не може взяти до уваги заперечення представника відповідача та представника третьої особи щодо відсутності доказів, які підтверджують наявність моральної шкоди у позивача, оскільки само по собі встановлення 30% стійкої втрати професійної працездатності є обґрунтованим доказом, що професійним захворюванням йому спричинені моральні страждання. Повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню - відшкодування моральної шкоди у грошовій сумі 9 000 гривень, оскільки втрата професійної працездатності, обґрунтовану висновком МСЕК від 27.03.2014 р., яким було встановлено 30% втрати працездатності через професійне захворювання. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача по справі звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України його необхідно стягнути з відповідача по справі.

Outcome: partial