Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Торезантрацит» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва. Свої вимоги мотивував тим, що працював на підприємстві відповідача на підземних роботах. 13 березня 2011 року при виконанні трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок, про що складено акт за формою П-5. 19 липня 2011 року висновком МСЕК позивачу визначено 40 % втрати професійної працездатності. У зв'язку з трудовим каліцтвом позивач відчуває моральні страждання, які оцінює у сумі 15000 грн. Просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва 15000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представництво інтересів здійснювали [PERSON] та [PERSON] Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Державного підприємства «Торезантрацит» у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно трудової книжки позивач у період з 23 квітня 2001 року по 01 вересня 2012 року працював на підприємстві відповідача, звільнений за ст.38 КЗпП України - за власним бажанням (а.с.5-8). 16 березня 2011 року складено акт розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 13 березня 2011 року о 23 год. 55 хв. на відокремленому підрозділі «Шахтоуправління ім. Л.І.Лутугіна» Державного підприємства «Торезантрацит» (а.с.9-9зв.). 16 березня 2011 року складено акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с.10-11). 08 квітня 2011 року та 27 липня 2012 року позивача обстежено в Діагностичному центрі Комунальної лікувально-профілактичної установи «Донецьке обласне клінічне територіальне медичне об'єднання» (а.с.12,21,22,23). Згідно виписки з історії хвороби позивач знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні Комунальної лікувально-профілактичної установи «Донецьке обласне клінічне територіальне медичне об'єднання» у період з 02 по 13 серпня 2012 року (а.с.24) Згідно виписних епікризів позивач знаходився на лікуванні в Торезькій центральній міській лікарні, а саме у період з 14 березня по 12 квітня 2011 року в травматологічному відділенні; у періоди з 11 по 21 червня 2012 року, з 11 по 21 листопада 2013 року та з 30 січня по 16 лютого 2013 року в неврологічному відділенні (а.с.13,14,20,25,26). Згідно виписних епікризів позивач знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні Центральної міської лікарні № 5 м. Тореза у періоди з 13 по 26 квітня 2011 року, з 12 по 26 травня 2011 року та з 13 по 27 грудня 2011 року (а.с.16,17-18,19). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 19 липня 2011 року позивачу при первинному огляді встановлена третя група інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 40 % з 13 липня 2011 року 19 липня 2012 року (а.с.57-57зв.). Згідно довідки до акту огляду МСЕК та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 30 квітня 2013 року позивачу при повторному огляді встановлена третя група інвалідності з 25 квітня 2013 року та визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 40 % з 20 квітня 2013 року по 01 травня 2014 року в зв'язку з трудовим каліцтвом. Визначено потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні (а.с.28,29). Аналізуючи добуті докази суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею ж 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пункт 2 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» містить роз'яснення, що спори про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або іншим законодавством. Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що при застосуванні норм Кодексу законів про працю України щодо порядку розгляду трудових спорів у справах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові у зв'язку з виконанням трудових обов'язків, суди повинні виходити з того, що за змістом ст.124 Конституції потерпілий має право звернутися з такими вимогами до суду безпосередньо. Судом встановлено, що 13 березня 2011 року при виконанні трудових обов'язків з позивачем стався нещасний випадок, про що 16 березня 2011 року за формою Н-1 складено акт. 19 липня 2011 року позивачу при первинному огляді встановлена третя група інвалідності та визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 40 % з 13 липня 2011 року 19 липня 2012 року. Пунктом 13 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у відповідності зі ст.237-1 КЗпП України при наявності порушень прав працівника в сфері трудових правовідносин, що привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя, обов'язок відшкодувати заподіяна шкода покладається на власника чи уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності. З матеріалів справи вбачається, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача - роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Втрата працездатності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві встановлена висновком МСЕК у 2011 році, що привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням ступеня і характеру ушкодження здоров'я, обсягу та характеру фізичних страждань, необхідності додаткових зусиль для організації життя, порушенням звичайних життєвих стосунків позивач зазнає фізичні і моральні страждання. При цьому суд приймає до уваги, що позивачу протягом тривалого часу завдано моральної шкоди умовами виробництва, що призвело до втрати здоров'я. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Торезантрацит» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок трудового каліцтва підлягають задоволенню частково: стягнути з Державного підприємства «Торезантрацит» на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди в сумі 12000 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовити. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви немайнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.1 ст.4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2014 року становить 1218 грн. 00 коп. Тому за подачу позову немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі п.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 194 грн. 88 коп. (12000 грн. 00 коп. : 15000 грн. 00 коп.) = 80 % х 243 грн. 60 коп.). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 194 грн. 88 коп.

Outcome: partial