Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 106 о/с від 27 серпня 2018 року про звільнення його з посади охоронника взводу охорони об?єктів та публічної безпеки Подільського МВ УПО в Одеській області та поновити на зазначеній посаді; стягнути з відповідача на його користь оплату за час вимушеного прогулу в розмірі середнього заробітку з 29.08.2018 року по день розгляду справи, а рішення в частині поновлення на посаді допустити до негайного виконання. В обгрунтування позову зазначив, що на підставі наказу по особовому складу № 88 о/с від 15.08.2017 року його прийнято на посаду охоронника на постійній основі. Наказом № 106 о/с від 27.08.2018 року його звільнено з посади охоронника Подільського МВ УПО в Одеській області у зв`язку із закінченням строку договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України з 29.08.2018 року, про що зроблено запис у трудовій книжці та вручено йому через послуту «Нова пошта» 30.08.2018 року. З вказаним назом про його звільнення ознайомлено 07.09.2018 року за його місцем проживання, вручено йому копію наказу. Із даного наказу вбачається, що причина його звільнення «закінчення договору від 16.08.2017 року № 1708000206 із АТ АБ «Укртрансгаз», але 31.07.2018 року згідно заяви заступника начальника управління поліції було оформлено допуск для надання послуг, а саме «охорона об`єктів магістрального трубопровідного траспорту Олександрівського ЛВУМГ УМГ «Черкаситрансгаз», які повинні були виконуватися за договором № 1806000108 від 08.06.2018 року в Кіровоградській області з терміном надання послуг з 01.08.2018 року по 31.07.2019 року. 29.08.2018 року він перебував на своєму робочому місці у свою зміну, яка тривала з 08.00 год. до 20.00 год., тобто про звільнення та про причину, його ніхто не повідомляв. Дана цивільна справа перебувала у провадженні судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області [PERSON] 09.10.2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю, оскільки вони є необґрунтованими, а позивач був звільнений у порядку, встановленому законом (а.с. 21-24). 01.11.2018 року відносно судді [PERSON] Олександрівським районним судом Кіровоградської області винесено наказ № 55-к, згідно якого [PERSON] увільнено від виконання обов?язків судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області у зв?язку із укладенням ним контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 2 роки з 02.11.2018 року (а.с. 37). Розпорядженням керівника апарату Олександрівського районного суду Кіровоградської області № 148 від 06.11.2018 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи та визначено головуючим суддю Мирошниченка Д.В. (а.с. 38-39). Ухвалою від 12.11.2018 року дану цивільну справу прийнято до провадження судді Мирошниченка Д.В. (а.с. 40). Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 27.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 97-98). Представником відповідача подано також заперечення на позов в якому він позовні вимоги не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Вважає, що вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що невідповідають дійсності (а.с. 189-191). Позивач у судовому засіданні пояснив, що був прийнятий на роботу у 2017 році на постійну основу до Управління охорони в Одеській області, де він пропрацював рік. 31.07.2018 року між організаціями закінчився договір. Проте з 01 серпня 2018 року був укладений інший договір і він продовжував працювати на своїй займаній посаді. 29.08.2019 року він заступив на службу де відбув зміну з 08 год. до 20 год., потім поїхав до райвідділку, здав табельну зброю і повідомив про закінчення зміни. Наступного дня йому зателефонував командир та повідомив, що його звільнено з роботи, але пояснити чому він не міг. 29.08.2018 року він був на роботі та про його звільнення ніхто його не повідомляв, хоча він вже працював майже місяць по новому договору та прийнятий був на постійну основу, а не на строк дії договору. Потім він звернувся до відділу кадрів де йому повідомили, що документи про звільнення направлені йому поштою. Представник позивача у судовому засіданні підтримала пояснення позивача та викладені обставини у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач був прийнятий на роботу саме до закінчення строку договору, так як постійна основа праці у них відсутня, оскільки відсутні кошти для утримання працівників на постійній основі. Стверджував, що позивач був прийнятий на роботу на термін дії договору, але якого саме договору пояснити не зміг. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно Витягу з наказу Управління поліції охорони в Одеській області № 88о/с від 15.08.2017 року [PERSON] прийнято на посаду охоронника 3-го розряду по охороні об`єктів магістрального трубопровідного транспорту «Черкаситрансгаз» взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Подільського МВ УПО в Одеській області, на постійній основі, відповідно до додатку № 9 Колективного договору між УПО в області і трудовим колективом УПО в Одеській області з 16.08.2017 року, на термін дії договору на охорону з випробувальним терміном до одного місяця (а.с. 6). Згідно запису у трудовій книжці від 20.06.2006 року позивача прийнято на відповідну посаду на термін дії договору (а.с. 4-5). 16.08.2017 року між ПАТ «Укртрансгаз» в особі директора департаменту безпеки Дороніна О.В та Управління поліції охорони в Одеській області, в особі заступника начальника Управління Поліції охорони в Одеській області Пучкова К . С. укладено Договір про закупівлю послуг № 1708000206. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, виконавець зобов`язується протягом строку, визначеного цим Договором, надати Замовнику Охоронні послуги (Охорона об`єктів магістрального трубопровідного транспорту УМГ «Черкаситрансгаз» (Кіровоградська область), а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі послуги. Відповідно до п. 11.1 Договору, він набирає чинності з дати підписання його стронами і діє в частині надання послуг з 01.08.2017 року по 31.07.2018 року, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язання (а.с. 67-69, 138-140). Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 1, пункт 11.1 розділу ХІ Договору викладено у такій редакції: «11.1. Цей Договір набирає чинності з дати підписання його стронами і діє в частині надання послуг з 16.08.2017 року по 31 липня 2018 року, а в частині розрахунку - до повного виконання зобов`язань» (а.с. 70, 149). 08.06.2018 року між ПАТ «Укртрансгаз» в особі заступника директора з питань безпеки Турсунова А .А. та Управління поліції охорони в Одеській області, в особі заступника начальника Управління Пожара О.Г. укладено договір про закупівлю послуг № 1806000108. Відповідно до п. 11.1 Договору, договір набирає чинності з дати підписання його стронами і діє в частині надання послуг з 01.08.2018 року по 31.07.2019 року, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами зобов`язань (а.с. 151-163). 31.07.2018 року заступник начальника полковник поліції Макаричев Є.В. звернувся до Управління національної поліції охорони в Одеській області із заявою № 2145/43/35/03-2018 від 31.07.2018 року, щоб оформити допуск для надання послуг, а саме: Охорона об`єктів магістрального трубопровідного транспорту Олександрівського ЛВУМГ УМГ «Черкаситрансгаз»), що будуть виконуватись за договором № 18006000108 від 08.06.2018 року в Кіровоградській області (а.с. 8). Згідно витягу з наказу Управління поліції охорони в Одеській області № 106 о/с від 27.08.2018 року, [PERSON] звільнено з посади охоронника взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Подільського МВ УПО в Одеській області з 29.08.2018 року. Підстава: наказ УПО в Одеській області від 03.07.2018 року № 872 «Про закінчення дії Договору від 16.08.2017 року № 1708000206 із АТ АБ «Укртрансгаз», про що міститься запис у трудовій книжці (а.с. 5, 7). Відповідно до табелю обліку робочого часу особового складу Подільського МВ УПО за серпень 2018 року, [PERSON] : 8-9, 13, 16-17, 20-21 та 28 серпня 2018 року перебував на робочому місці та здійснював охорону «Черкастрансгаз» з 08.00 год. до 20.00 год. (а.с. 112-113). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і у порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст.ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України). В силу ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов?язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін або таким, що укладається на час виконання певної роботи. Згідно ч. 2 ст. 23 КЗпП України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Строковий трудовий договір може укладатися на будь-який строк, визначений за погодженням сторін. При цьому закон ніяк не обмежує права сторін трудового договору на визначення строку його дії (якщо взагалі не заборонено в даному випадку укладати трудовий договір на строк). Згідно ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз?яснив, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з?ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Судом враховуються також правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц, від 06 грудня 2018 року у справі № 757/26016/17-ц, від 17 січня 2019 року у справі № 760/11151/16-ц, які, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, мають враховуватись при застосуванні цих норм права до спірних правовідносин. Згідно вказаних постанов Верховним Судом зроблено висновок, що «підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Закон лише вказує на те, що якщо після закінчення строку дії трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов?язків має право на справедливий судовий розгляд. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України від 23.01.2018 року у справі № 273/212/16-ц, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на роботу згідно наказу Управління поліції охорони в Одеській області № 88о/с від 15.08.2017 року. Проте, даний наказ містить посилання, що позивач прийнятий на роботу як на постійній основі так і на термін дії договору на охорону, але не містить жодних посилань на термін дії якого саме договору прийнятий на роботу [PERSON] і який термін дії даного договору. Відповідачем будь-яких доказів того, що [PERSON] прийнятий був на роботу на термін дії договору № 1708000206 від 16.08.2017 року, суду не надано. Також, у судовому засіданні представник відповідача не пояснив належним чином щодо того, що [PERSON] був прийнятий на роботу на термін дії договору, оскільки у даному ж договорі, як зазначалося вище, міститься посилання, що [PERSON] прийнятий на постійній основі. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що, якщо термін дії договору № 1708000206 від 16.08.2017 року (на період дії якого був прийнятий позивач, як зазначає відповідач) закінчився 31.07.2018 року, але трудові відносини між сторонами продовжували тривати по день звільнення позивача (27.08.2018 року, тобто фактично місяць), що підтверджується зазначеним вище табелем обліку робочого часу та не заперечувалося представником відповідача у судовому засіданні, жодна із сторін не вимагала їх припинення, тому дія цього договору вважалася продовженою на невизначений строк. Викладене також підтверджується і тим, що до закінчення дії договору № 1708000206 фактично було продовжено його дію шляхом укладення іншого договору від 08.06.2018 року № 1806000108, який набрав чинності з 01 серпня 2018 року по 31 липня 2019 року, а позивач продовжував працювати і коли діяв вже інший договір. Окрім того, згідно витягу з наказу Управління поліції охорони в Одеській області № 106о/с від 27.08.2018 року, [PERSON] звільнено з посади охоронника взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Подільського МВ УПО в Одеській області. Підстава: наказ УПО в Одеській області від 03.07.2018 року № 872 «Про закінчення дії Договору від 16.08.2017 року № 1708000206 із АТ АБ «Укртрансгаз». Однак, відповідачем суду не надано відповідного наказу УПО в Одеській області від 03.07.2018 року № 872, тобто також не надано відповідного доказу, що дія договору, на термін якого був нібито прийнятий позивач, закінчилася. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач прийнятий був на роботу на термін дії саме договору від 16.08.2017 року № 1708000206, а не на постійній основі, що вказаний договір втратив свою дію і що фактично трудові відносини між сторонами припинилися у зв?язку із втратою вказаного договору строку своєї дії. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині поновлення на роботі є обґрунтованими та доведеними, а тому право позивача на працю, порушене відповідачем, підлягає захисту судом, шляхом визнання незаконним та скасування наказу Управління поліції охорони в Одеській області № 106о/с від 27.08.2018 року «Про звільнення», а позивача необхідно поновити на посаді охоронника взводу охорони об`єктів та публічної безпеки Подільського МВ УПО в Одеській області з 29.08.2018 року. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року за № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП, оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Отже згідно зазначених норм середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, на число цих відпрацьованих робочих днів. Враховуючи, що звільнення позивача відбулось 29.08.2018 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме: за червень та липень 2018 року та ділитися на кількість відпрацьованих годин. Відповідно до ст. 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Позивач скористався своїм правом на отримання, відповідно до ст. 49 КЗпП України, довідки про розмір заробітної плати та надав її суду. Відповідно до довідки про середньомісячну заробітну плату від 03.06.2019 року № 94, заробітна плата [PERSON] за червень 2018 року становить - 3860,46 грн., липень 2018 рік становить - 5412,29 грн.(а.с. 175). Середньомісячна заробітна плата становить - 4636,37 грн.(3860,46 грн.+ 5412,29грн.= 9272,75 грн : 2 місяці = 4636,37 грн.). Відповідно до табелю обліку робочого часу особового складу Подільського МВ УПО [PERSON] . працював позмінно та за червень та липень 2018 року відпрацював 25 змін (25 змін * 12 год. = 300 відпрацьованих год.) (а.с. 108-111). Середньозмінна заробітна плата за одну годину становить - 30,909 грн. (9272,75 грн. /300 відпрацьованих год. = 30,909 грн.) (а.с. 209). Суд погоджується з проведеним розрахунком середньозмінної заробітної плати та середньомісячної заробітної плати позивача. Вимушеним прогулом позивача є період з 29.08.2018 року (дата звільнення, який є останнім днем роботи позивача) по 03.09.2019 року (дата ухвалення судом рішення про поновлення на роботі), оскільки заробітна плата за час вимушеного прогулу повинна бути стягнута за весь час порушеного права, тобто станом на день відновлення такого права позивача судом (дату ухвалення рішення про поновлення на роботі). Тому розрахунок середньозмінного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.08.2018 року по 03.09.2019 року становить з вересня 2018 року по серпень 2019 року 61356,30 грн. (1985 робочих год. х 30,91 грн = 61356,30 грн). Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 61356,30 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. Згідно ч. 7 ст. 235 КЗпП України, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, а також стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року, позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору. Тому, у порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути судові витрати в дохід держави в розмірі 5763 грн. 00 коп.

Outcome: approved