Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на це нерухоме майно. Позовна\~заява обґрунтована тим, що 12 лютого 1999 року між ним та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким позивач придбав житловий будинок [ADDRESS] . Договір був зареєстрований на Товарно-сировинній\~біржі «Власність» згідно\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~за реєстровим\~№68.\~Після укладання\~договору позивач\~зареєстрував за\~собою право\~власності на\~будинок в\~Мелітопольському МБТІ\~та зареєструвався\~в ньому.\~Однак,\~під час\~проведення державної\~реєстрації права\~власності йому\~було відмолено\~з підстав\~недотримання нотаріального\~посвідчення цього\~договору.\~Тому,\~на підставі\~викладеного він\~просить суд\~визнати дійсним\~договір купівлі-продажу\~будинку та\~визнати за\~ним право\~власності на\~це майно.\~ В судове засідання позивач не з`явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а саме шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик, що у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням про судовий розгляд цивільної справи. Заяви про відкладення судового засідання та про проведення судового засідання за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час\~і місце\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином,\~про причини\~неявки суд\~не повідомив,\~заяв про\~відкладення розгляду\~справи та\~про розгляд\~справи за\~його відсутності\~не надіслав. За таких обставин суд вважає необхідним розглядати справу в заочному порядку. Відповідно до ч.2\~ст.\~247\~ЦПК України у\~зв`язку\~з неявкою\~сторін фіксування\~судового процесу\~за допомогою\~звукозаписувального технічного\~засобу не\~здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і тому підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно договору № 68 купівлі-продажу від 12 лютого 1999 року, укладеного між позивачем та відповідачкою, що був укладений та зареєстрований на товарно-сировинній біржі «Власність», продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив належний продавцю на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , з господарчими і побутовими будівлями та спорудами /а.с.8/. Згідно реєстраційного напису, вчиненого на договорі купівлі-продажу КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», посвідчено, що житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві приватної власності, про що 19 лютого 1999 року було зроблено запис за № 1916 /а.с.8 зворот/. За відомостями начальника КП «ММБТІ» станом на 01.01.2013 право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.1999 №68, виданого ТСБ «Власність» /а.с.12/. Оскільки спірний договір купівлі-продажу було укладено 12.02.1999, тобто, до набрання чинності\~ЦК 2004 року, відносини повинні регулюватись нормами цивільного законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до\~ст.\~47\~ЦК УРСР\~1963\~року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою\~статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до\~ст.\~153\~ЦК УРСР\~1963\~року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 224 ЦК УРСР\~1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ст.\~227\~ЦК УРСР\~1963\~року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 1, ч. 4\~ст.\~1\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Діяльність товарної біржі здійснюється відповідно до цього\~Закону\~та чинного законодавства України, статуту біржі, правил біржової торгівлі та біржового арбітражу. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Так, договір купівлі-продажу житлового будинку не був посвідчений нотаріально, а він був укладений та зареєстрований на біржі 12 лютого 1999 року. Вказані правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами\~ЦК УРСР\~1963 року та Законом України «Про товарну біржу», тобто, існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, а також ті обставини, що\~Закон України «Про товарну біржу»\~було прийнято в 1991 року, а\~ЦК УРСР\~діяв з 1963 року, суд вважає, що на момент укладення та реєстрації на товарній біржі договору купівлі-продажу житлового будинку, слід було керуватися перед усім нормами\~Закону України «Про товарну біржу», який дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Таким чином, судом встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України на момент його вчинення. З моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу житлового будинку. Однак, позивач не може вільно розпоряджатися належним йому на праві власності житловим будинком у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку не було посвідчено нотаріально, а було укладено та зареєстровано відповідно до діючого на час укладення договору законодавства на товарній біржі. На підставі вищевикладеного, аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову та визнання дійсним договору купівлі-продажу. Щодо позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до\~ст.\~392\~Цивільного кодексу\~України право власності позивача не оспорюється, правовстановлюючий документ на житловий будинок не втрачений.

Outcome: partial