Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про застосування до правовідносин із договору правил про договір купівлі-продажу та визнання права власності на автомобіль марки „Тoyota Camry, 2000 року випуску, шасі (кузов) № JT153XV2000268837, реєстраційний номер [NUMBER], посилаючись в обгрунтування своїх вимог на такі обставини. 11 листопада 2008 року між сторонами досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу належного відповідачу автомобіля. Позивач на виконання цього договору сплатив відповідачу 16000,0 доларів США, на підтвердження чого останній видав позивачу розписку, в якій вказано, що кошти сплачені як повний розрахунок за автомобіль. Оскільки автомобіль відповідачем не був знятий з обліку в органах ДАІ, він видав на ім'я позивача довіреність з правом розпоряджатися ним. Неможливість вирішення цього в питання в іншому порядку, ніж судовому, стало причиною звернення позивача до суду. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій визнав позов та просив суд розглядати справу за його відсутності. Суд у зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених письмових доказів. 11 листопада 2008 року сторони уклали договір купівлі-продажу автомобіля марки „Тoyota Camry, 2000 року випуску, шасі (кузов) № JT153XV2000268837, реєстраційний номер [NUMBER], за умовами якого позивач сплатив відповідачу купівельну суму у розмірі 16000,0 доларів США та отримав автомобіль у своє володіння. Також сторони домовились про те, що подальше оформлення цього автомобіля мало бути здійснене позивачем, для чого відповідачем на ім'я позивача видано довіреність від 11 листопада 2008 року з правом розпорядження зазначеним транспортним засобом. Таким чином, аналіз доказів по справі у своїй сукупності свідчить про те, що між сторонами виникли відносини з договору купівлі-продажу, про що додатково свідчать передача відповідачем позивачу транспортного засобу та складення розписки та довіреності, а також передача документів на нього. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Оскільки видача довіреності відповідачем на користь позивача не свідчить про виникнення між сторонами відносин із доручення, насправді вони вчинили купівлю-продаж автомобіля на користь позивача, до відносин сторін мають бути застосовані правила щодо цього правочину. У свою чергу за ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Після укладання зазначеного договору сторони повністю виконали його умови. Відповідач отримав спірний автомобіль; факт передачі покупної ціни від продавця, відповідача по цій справі, до покупця, позивача, підтверджується розпискою, згідно з якою продавцем отримана сума за відчужуваний автомобіль та він не має претензій. За змістом ст. 658 ЦК України, за загальним правилом, право продажу товару належить власникові товару. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ВНС139134 право власності на спірний автомобіль зареєстроване за відповідачем, тому він вправі був ним розпорядитись. Застосовуючи до правовідносин між сторонами правила із договору купівлі-продажу, суд вважає за необхідне в силу ст. 16, ч. 2 ст. 235, ст. 655 ЦК України визнати за позивачем право власності на спірний автомобіль.

Outcome: approved