Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 13 вересня 2013 року між позивачем та [PERSON] укладений договір №\~494, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит у сумі 3000 грн строком користування 12 місяців з 13 вересня 2013 року до 13 вересня 2014\~року із сплатою 45,6 % річних за користування кредитом. 13 вересня 2013 року на забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за указаним договором, між позивачем та [PERSON] укладений договір поруки № 494. Відповідно до п. п. \~2.3, 3.3 кредитного договору відповідач взяв на себе зобовязання зі сплати суми кредиту та відсотків відповідно до графіка, що є невідємною частиною договору. Свої зобовязання за кредитним договором позивач виконав у повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у сумі 3000 грн згідно з п. 2.1 договору поруки, у разі невиконання [PERSON] зобовязань за договором відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники. [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконував та станом на 23 травня 2017 року його заборгованість становить 27350,38 грн, яка складається із: основного боргу у розмірі 2456,81 грн, відсотків - 104,36 грн, додаткових процентів 24789,21 грн, у звязку з чим позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати у сумі 1661 грн. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідачів, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі повторно у судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки відповідачів, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не є поважними, у звязку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч.\~2 ст.\~197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що 13 вересня 2013 року між позивачем та [PERSON] укладений договір №\~494, відповідно до умов якого [PERSON] наданий кредит у сумі 3000 грн строком користування 12\~місяців з 13 вересня 2013 року до 13 вересня 2014\~року (а. с. 6). Пунктами 1.1, 1.2 передбачено, що кредитодавець зобовязується надати позичальнику кредит у сумі 3000\~грн на засадах строковості, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Сума кредиту використовується на придбання телефону. Згідно з п. 3.1 кредитного договору, плата за користування кредитом (проценти) становить 45,6 % річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту. Пунктом 3.3 договору передбачено, що сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невідємною частиною цього договору. Відповідно до п. 3.7 договору за будь-яких умов, у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково з четвертого дня прострочення, цей кредит має визнаватись кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за таким встановлюється у розмірі 365 % річних від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Згідно з аналітичними відомостями за рах. № 301/1 з 13 вересня 2013 року по 23 травня 2017 року КС «Можливість» 13 вересня 2013 року [PERSON] отримав за указаним кредитним договором 3000 грн на умовах та порядку, передбачених п. п. 1.1, 1.2 кредитного договору (а. с. 5). 13 вересня 2013 року між позивачем та [PERSON] укладений договір поруки №\~494, відповідно до умов якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань [PERSON] за договором споживчого кредиту від 13 вересня 2013 року № 494 на суму 3000 грн, строком до 13 вересня 2014 року. Пунктами 2.1, 2.2 договору поруки передбачено, що у разі невиконання позичальником зобовязань за відповідним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обємі, що і позичальник, у тому числі за основним боргом, сплаті відсотків, а також за відшкодування усіх збитків. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 23 травня 2017 року заборгованість [PERSON] перед кредитною спілкою становить 27350,38 грн, яка складається із: основного боргу у розмірі 2456,81 грн, відсотків - 104,36 грн, додаткових процентів 24789,21 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у установлені договором строки. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.\~2 ст.\~612 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Виконуючи вимоги, передбачені ст. 559 ЦК України, за змістом якої суд у будь-якому випадку зобовязаний перевірити обставини, з якими закон повязує підстави для припинення поруки, суд виходить з такого. Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Пунктом 5.1. договору поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпечуваних ним зобовязань. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Так, під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобовязання, передбаченого договором. Отже, основне зобовязання це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 13 вересня 2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (п. 3.3 кредитного договору). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, оскільки договором кредиту установлено сплату кожного щомісячного зобовязання протягом року, але у строк не пізніше 13 вересня 2014 року, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню саме з цієї дати. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З огляду на те, що кредитор з позовом звернувся лише у травні 2017 року, кінцевим строком виконання основного зобовязання, з урахуванням сплати кредиту черговими платежами, визначено 13 вересня 2014 року, слід дійти висновку, що порука [PERSON] у силу ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилася, оскільки останнім днем предявлення вимоги до поручителя є 13\~березня 2015 року, тому відсутні підстави для стягнення із неї заборгованості солідарно із боржником. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] неналежним чином виконує зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим виникла заборгованість, слід дійти висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення указаної заборгованості лише із боржника [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення сплаченої позивачем при подачі позову судовий збір.

Outcome: partial