Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий №6321083000:02:002:0059, що розташована на території Піско-Радьківської сільської ради Борівського району Харківської області; визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку. Зазначає, що 20.12.2009 року у смт. Борова Борівського району Харківської області між ним та [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, укладено договір земельної частки (пай) землі сільськогосподарського призначення 4,8 умовних кадастрових одиниць, що знаходяться на землях Піско-Радьківської сільської ради Борівського району Харківської області, яка [PERSON] перейшла на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2001 року. Того ж дня ним були передані кошти у сумі 100000 гривень, про що свідчить розписка в отриманні коштів. В цій же розписці відповідач зобов`язалася нотаріально оформити договір купівлі-продажу земельної ділянки після виготовлення усіх документів, необхідних для нотаріального оформлення договору. В подальшому відповідач самоусунувся від виконання обов`язку за договором, а саме підготовити всі необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. На сьогодні земельна ділянка виділена, зроблена технічна документація, присвоєний кадастровий №6321083000:02:002:0059. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову. В заяві також зазначила, що згідно розписки вона, діючи від імені власника земельної ділянки - [PERSON] , зобов`язалась укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки відповідно до чинного законодавства, оскільки на той момент був відсутній кадастровий номер земельної ділянки, однак згодом вона занедужала та проходила лікування, в зв`язку з цим в подальшому вона не мала та не має можливості виконати свої зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 18.09.2001року в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] набув право на земельну частку (пай) площею 4,8 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться у колективній власності КСП «Червоний маяк» Борівського району Харківської області на землях Піско-Радьківської сільської ради Борівського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 18.09.2001 року державним нотаріусом Борівської державної нотаріальної контори Бондаренко О.В., а також сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХР №0239982 від 20.11.2000 року. 20.12.2009 року [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності, написала розписку, у якій зазначила, що отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 100000 грн. в рахунок продажу права на земельний пай площею 4,8 в умовних кадастрових гектарах, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0239982 від 20.11.2000 року. У розписці відповідач також зобов`язалась нотаріально оформити продаж після оформлення всіх необхідних документів, а саме виділення земельної частки в натурі, отримання кадастрового номеру. Обов`язки щодо підготовки документів відповідач взяла на себе. На сьогоднішній день [PERSON] виділено земельну ділянку площею 4,1454 га, їй присвоєний кадастровий №6321083000:02:002:0059. Дата державної реєстрації земельної ділянки - 23.06.2016р. Суд зазначає, що частиною 5 ст. 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства. Також ч. 2 ст. 81 цього Кодексу дозволяється іноземним громадянам та особам без громадянства набувати права власності на земельні ділянки лише несільськогосподарського призначення. Водночас ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, встановлено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Разом з тим слід зазначити, що статтею 145 цього Кодексу встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Відповідно до пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, до набрання чинності законом про ринок земель не допускається купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. Власником земельної ділянки пропущено встановлений законом однорічний строк на її відчуження. При цьому суд зазначає, що відповідно до норм ст. 127 ЦПК України, суд наділено повноваженнями щодо поновлення чи продовження строків, встановлених законом, за умови визнання причин його пропуску поважними. Враховуючи, що у відповідності до ст. 145 ЗК України, право власності на земельну ділянку не може бути припинене у випадку, коли особою набуто таку земельну ділянку у спадщину, крім примусового відчуження даної земельної ділянки за рішенням суду, тому власник земельної ділянки може лише самовільно відчужити земельну ділянку, оскільки право власності на майно громадян є непорушним і особа на власний розсуд може розпоряджатись своїм майном, а оскільки власник земельної ділянки є іноземним громадянином та чинним законодавством не врегульовані правовідносини щодо продажу земельних ділянок товарного сільськогосподарського призначення, яка є його власністю, як іноземця, беручи до уваги, що законодавством не встановлено заборони на продовження строку для укладення договору відчуження земельної ділянки іноземцем, власник землі має право звернутись до суду з позовом про продовження строку для відчуження землі. Суду не надано доказів того, що власник земельної ділянки звертався до суду з позовом про продовження строку для відчуження землі. Крім того, судом встановлено відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, про визнання дійним якого просить позивач, а надану розписку суд вважає попередньою угодою, яка не є договором купівлі-продажу. На підставі викладеного, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141ЦПК України.

Outcome: dismissed