Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів суму грошових компенсаційних вкладів з рахунку № [NUMBER] в розмірі 10663,80 грн. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що є власником грошового вкладу, що знаходиться в АТ «Державний ощадний банк України» на рахунку, відкритому в Ощадного банку СРСР, на якому розміщуються кошти в сумі 10663,80 грн. В січні 2020 року звернувся в АТ «Ощадбанк» з проханням виплатити кошти. Однак, у виплаті коштів, які розміщені на його банківському рахунку, йому було відмовлено. На даний час він перебуває у скрутному матеріальному стані. Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. 26 березня 2020 року представником відповідача АТ «Державний ощадний банк України» подано до суду відзив на позовну заяву, яким відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без участі представника АТ «Ощадбанк». У відзиві зазначив, що суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками, у тому числі і позивачем, фактично на зберігання до АТ «Ощадбанк» не вносились, а зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання ст.1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». Заощадження повертаються поетапно і у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік окремою статтею. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено. АТ «Ощадбанк» здійснює виплату проіндексованих грошових зобов`язань вкладникам за умови перерахування коштів з Державного бюджету України. Оскільки зазначені кошти на рахунок банку не перераховувались, відсутня вина відповідача у невиплаті позивачу грошових заощаджень. Крім того, вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача - філії/представництва, яка не є юридичною особою та не може бути відповідачем у справі в силу вимог ст.48 ЦПК України. В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області в судове засідання не з`явився. У поданій 8 квітня 2020 року заяві просить справу розглянути у відсутності представника. Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що позивачем в філії №6335 відділення в м.Рівне Ощадного банку СРСР було відкрито рахунок № [NUMBER] . Статтею першою Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлені зобов`язання Держави [PERSON] перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР. Установи Ощадного банку України на виконання вимог статті 5 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» провели одноразову індексацію вкладів громадян і на проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадного банку України, видали вкладникам (в тому числі і позивачу) ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету. На компенсаційному рахунку позивача нині зафіксована сума 10663,8 грн, що підтверджується ощадною книжкою та не оспорюється сторонами. Тобто, сума коштів на компенсаційному рахунку позивачем на зберігання до АТ «Державний ощадний банк України» не вносилась. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку. Статтею шостою Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлено, що компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться починаючи з 1997 року в грошовій формі за рахунок коштів Державного бюджету України та інших формах відповідно до законодавства. Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Згідно ст.7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» заощадження підлягають поверненню поетапно, залежно від суми вкладу у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено. З довідки Рівненського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» №115.26-08/21174/2020-17/вих від 20 березня 2020 року вбачається, що для здійснення [PERSON] виплат сум компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень по його вкладах кошти на виконання Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» у межах асигнувань, передбачених для цього Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, на рахунок філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» у 2020 році не надходили. В роз`ясненнях Верховного Суду України від 15 березня 1999 року №1-5/117 «Про деякі питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» зазначено, що вирішуючи ці спори, суди мають виходити з того, що мова йде не про відповідальність за невиконання чи неналежне виконання укладеного між вкладниками та Ощадним банком договору, а про повернення відновлених в установленому порядку заощаджень. Відновлення і повернення проіндексованих заощаджень провадиться лише через установи Ощадного банку України в межах коштів, перерахованих для цих цілей Головним управлінням Державного казначейства. При цьому необхідно враховувати, що Ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, встановленої поетапності та черговості їх повернення, визначеного співвідношення між групами вкладників. У тому разі, коли суд встановить, що Ощадбанку не перераховані кошти або позивач не відноситься до осіб, яким у поточному році з передбачених бюджетом коштів мали бути поверненні проіндексовані заощадження, він відмовляє у задоволенні вимог. Суд вважає за необхідне зазначити, що до спірних правовідносин не застосовуються положення Цивільного кодексу України про банківський вклад та положення Закону України «Про банки і банківську діяльність». Вказана позиція підтверджується також практикою Верховного Суду, викладеною у постановах №398/3100/16, №569/15550/18, №554/10759/16-ц. Рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року №13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлено, що виплата громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 41, 64 Конституції України. У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України» зазначено, що кошти, передбачені Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», відповідають проіндексованій вартості вкладів і належать до коштів Державного казначейства, що їх держава виділяє на певних умовах. За таких обставин, враховуючи, що Ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, а такі кошти у 2020 році Рівненській філії АТ «Державний ощадний банк України» не перераховані, оскільки статтю видатків для проведення компенсаційних виплат Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не передбачено, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Щодо покликання представника АТ «Державний ощадний банк України» на те, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, то відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 15 березня 1999 року №1-5/117 «Про деякі питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» у разі спору з питань повернення проіндексованих заощаджень належним відповідачем має бути відповідне регіональне управління Ощадного банку України та Державне казначейство України. Відповідно до ч.3 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан позивача, вважає за можливе звільнити його від сплати судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed