Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача кошти в розмірі 38400,60 грн. для погашення збитків ФГ «Бірюк» та витрати за судовий збір. В обгрунтування своїх вимог позивач вказував, що відповідач, уклавши 01 січня 2011 року додаткову угоду до Договору оренди земельної частки паю на 5 років з ФГ «Бірюк», порушуючи норми чинного законодавства, в 2013 році уклала договір оренди землі з СТОВ «Пальміра», внаслідок чого він не закінчив повний цикл робіт по вирощуванню соняшника. Враховуючи, що згідно довідки відділу статистики від 18.03.2014 року середня врожайність насіння соняшнику у 2013 році по Драбівському району Черкаської області становила 28,4 центнерів з гектара, вважає, що фермерське господарство втратило 12 тонн 48 кг насіння соняшнику, яке коштувало 3,075 грн. за 1 тонну, тому йому заподіяно збитки на суму 38400,60 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд позов задоволити. Пояснив, що 10 жовтня 2005 року ФГ «Бірюк» уклало договір оренди землі із [PERSON]. Так як термін дії договору закінчився в жовтні 2010 року, а орендодавець про припинення договірних віносин його не повідомляла та хворіла, він підписав додаткову угоду 1 січня 2011 року з її дочкою [PERSON] Протягом 2011 та 2012 року ФГ «Бірюк» використовувало та проводило розрахунки за орендовану земельну ділянку. В 2013 році ФГ «Бірюк» провело весняно - польові роботи, після чого спадкоємець [PERSON] - [PERSON], яка стала власником земельної ділянки після смерті матері, в травні 2013 року уклала договір оренди земельної ділянки із СТОВ «Пальміра» і своїми діями не дала закінчити повний цикл робіт по вирощуванню соняшника, тобто таким чином незаконно заволоділа вирощеним урожаєм соняшника. ЇЇ вина в заподіянні збитків ФГ «Бірюк» полягає в тому, що вона після отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, приступила до використання земельної ділянки та укладення договору оренди без виділення меж в натурі, не розірвала додаткової угоди від 1 січня 2011 року, яку сама уклала, не попередила належним чином про укладення нового договору оренди. Відповідач позов не визнала, пояснила, що 25 жовтня 2012 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала її матері. З ФГ «Бірюк» вона договір оренди не укладала, «завізувала» лише типовий договір, в якому вказала, що розмір орендної плати повинен складати не 3 а 5 %. Проте в подальшому голова ФГ «Бірюк» до неї з виправленим договором не звертався, а фальсифікував цю угоду, використавши останній листок із її підписом. Вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки доказів того, що він орендував земельну ділянку і засіяв соняшник він суду не надав. Отримання орендної плати в 2011 та 2012 роках заперечила. В 2011 році мати не давала їй доручень на представництво інтересів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено з наданої суду копії договору, 10 жовтня 2005 року ФГ «Бірюк» уклало договір оренди землі із [PERSON] на термін 5 років. Згідно договору, в оренду передавалась земельна ділянка площею 4,3972 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно п.21 Договору, після припинення дії договору, орендар зобов»язувався повернути орендодавцеві земельну ділянку. Згідно п.8 Договору, орендар в разі наміру поновити договір на новий строк повинен був повідомити про це орендодавця письмово. Позивач не надав суду доказів узгодження з орендодавцем питання про поновлення договору. Як встановлено судом, орендодавець [PERSON] не уповноважувала інших осіб, зокрема дочку представляти її інтереси у правовідносинах з приводу оренди належної їй земельної ділянки. Натомість, як встановлено судом, 01 січня 2011 року голова ФГ «Бірюк» - [PERSON] та [PERSON] (від імені [PERSON]) підписали додаткову угоду до договору оренди земельної частки (паю), згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку розміром 4,3972 умовних кадастрових гектарів для сільскогосподарських потреб на 5 років до 31.12.2015 року. В подальшому, як вбачається з наданої суду переписки [PERSON] та ФГ «Бірюк», відповідач 14.12.2012 року заперечувала продовження договірних стосунків ФГ «Бірюк» із її матір»ю в 2010 році, просила земельну ділянку не використовувати. Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.05.2013 року встановлено,що відповідач в цей день уклала договір оренди оспорюваної земельної ділянки із СТОВ «Пальміра». Оцінюючи дії сторін у справі, суд виходить з того, що обидві сторони вчиняли юридично значимі дії із порушенням чинного законодавства, тому могли і повинні були розуміти значення своїх дій та їх правові наслідки. Позивач, продовжуючи користуватись земельною ділянкою, не уклав в 2010 або в 2011-2012 роках з орендодавцем новий договір, який би відповідав вимогам земельного законодавства. Відповідач також, не маючи належних повноважень як представника своєї матері, безпідставно вступила в договірні стосунки із представником позивача, підписавши додаткову угоду 1.01.2011 року. Згідно ст.33 Закону України «Про оренду землі», у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Із змісту вказаної норми вбачається, що позивач не мав права продовжувати договірні стосунки без оформлення нового договору із орендодавцем. В разі відмови орендодавця оформляти новий договір, він повинен був звернутись до суду із позовом про зобов»язання орендодавця укласти новий договір оренди або про визнання укладеним нового договору оренди з [PERSON] Без вчинення таких дій в нього не було належних правових підстав для подальшого використання земельної ділянки, яка належала [PERSON] Тобто право укласти новий договір оренди не означає права власне оренди після закінчення терміну дії попереднього договору. Не з»явилось таких правових підстав в нього і після підписання додаткової угоди з [PERSON] 1 січня 2011 року, яка підписала даний договір від імені матері не маючи жодних юридичних документів, які б підтверджували її представництво. Крім того, договір не пройшов обов»язкову в таких випадках процедуру державної реєстрації, як вимагає закон (ст.18 Закону України «Про оренду землі»), а тому підстави вважати договір таким, що набрав чинності, відсутні. Згідно ст.18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону чинній на момент підписання сторонами додаткової угоди), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Таким чином вимоги позивача грунтуються на правочині, який згідно діючого на той час законодавства не набрав чинності, а тому не мають належних правових підстав. Тобто позивач діяв на власний ризик і повинен був розуміти наслідки своїх дій. Згідно ч.1 ст.28 Закону, орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Відповідно ч.2 ст.28 Закону, збитками вважаються: -фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; - доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Згідно ч.3 ст.28 Закону, розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних. У разі дій орендаря, не передбачених договором оренди, що призвели до зміни стану земельної ділянки, витрати на їх здійснення орендодавцем не відшкодовуються. Тобто із змісту наведених норм вбачається, що правовою підставою для відшкодування збитків орендарю є чинний договір оренди землі. Крім того, позивач не довів сам факт здійснення ФГ «Бірюк» посіву соняшника, не надав відповідних доказів та не надав належних доказів для підтвердження заподіяння збитків. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України Згідно ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України своєю постановою від 19 квітня 1993 року № 284 затвердив Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі Порядок). Згідно п. 2 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Розрахований позивачем розмір збитків не визначався відповідною комісією та не відповідає Методиці визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, що була затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року №963. На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed