Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку №14 по вул.Садовій у с.Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він є власником 1/2 частини вказаного будинку за договором дарування від 02.06.1986. За рішенням Знам'янського районного народного суду Кіровоградської області від 26.12.1986 за іншу 1/2 частину цього будинку він сплатив кошти [PERSON] При цьому, у вказаному рішенні суду відсутній абзац про визнання за ним права власності на 1/2 частину будинку, міститься лише абзац про стягнення з нього коштів за належну [PERSON] 1/2 частину будинку. [PERSON] помер 01.11.2015. У зв'язку з викладеними обставинами він не має можливості зареєструвати своє право приватної власності у встановленому законом порядку, тому позбавлений можливості розпоряджатися власним майном, що змусило його звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та просила суд справу розглядати у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Знамянського району Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, але надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав та просив розглядати справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З договору дарування будинку від 02.06.1986 вбачається, що [PERSON] подарувала 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями по вул.Садова,14 у с.Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області [PERSON] (а.с.6). Згідно з рішенням Знам'янського районного народного суду Кіровоградської області від 26.12.1986, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] за його 1/2 частину у спільному майні (в будинку) по вул.Садова,14 у с.Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області грошову компенсацію в сумі 2874 рублі (а.с.7-9). Свідоцтво про смерть свідчить про те, що [PERSON] помер 01.11.2015 (а.с.10). Станом на 26.10.2016 на будинок №14 по вул.Садова у с.Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області виготовлено технічний паспорт, згідно з яким, даний будинок побудований у 1960 році, його вартість складає 184047 грн., право власності ні за ким не зареєстровано (а.с.11-18). З листа Знам'янського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 09.12.2016 №1041 вбачається, що станом на 01.01.2013 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по вул.Садова,14 у с.Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області вцілому зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданного виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради народних депутатів Знам'янського району Кіровоградської області 13.12.1990 на підставі рішення виконавчого комітету Знам'янської районної ради народних депутатів від 18.05.1988 №170. У державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у реєстрі прав власності на нерухоме майно, у єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у державному реєстрі іпотек відомості про права власності, інші речові права, іпотеки та обтяження на будинок №14 по вул.Садова у с.Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області відсутні. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України надає власнику майна право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.112 та ст.115 ЦК України (в редакції 1963 року), на підставі яких прийнято рішення від 26.12.1986 Знам'янським районним народним судом Кіровоградської області, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію. Як вбачається з рішення Знам'янського районного народного суду Кіровоградської області від 26.12.1986, за належну [PERSON] 1/2 частину у спільному майні (в будинку) по вул.Садова,14 у с.Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області з [PERSON] стягнуто грошову компенсацію в сумі 2874 рублі, тобто власник, [PERSON], який зазначений позивачем у вказаному рішенні суду, виділяючись, одержав грошову компенсацію за свою частку у спільному майні, тому право власності на його 1/2 частину вказаного будинку перейшло до [PERSON] Дане рішення суду набрало законної сили. Однак, оскільки за рішенням суду не визнано право власності на будинок вцілому, [PERSON] позбавлений можливості зареєструвати своє право приватної власності у встановленому законом порядку, що призводить до неможливості на власний розсуд розпоряджатися своїм майном. Таким чином, аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази у справі, враховуючи, що судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, встановлені обставини, які не потребують доказування, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, ст.ст.316, 319, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved