Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання їх з відповідачкою спільної дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що з 07» березня 2001 року він перебував з відповідачкою - [PERSON], у зареєстрованому шлюбі. 15 вересня 2014 року [PERSON] звернувся з позовом про розірвання шлюбу до Фрунзенського районного суду м. Харкова (справа №645/7788/14-ц). З серпня 2014 року сторони проживають окремо. Від шлюбу мають сина - [PERSON], який весь час проживав разом із батьком, оскільки, він за власним бажанням залишився проживати з позивачем, після того як відповідачка змінила місце проживання. Дитина на цей час мешкає з позивачем у його квартирі, яка повністю обладнана всім необхідним для розвитку підлітка, забезпеченні умови для нормального його розвитку та навчання. Класний керівник дитини стверджує, що хлопчик нормально розвивається, навчається, має стабільний моральний стан, що в нього дружні стосунки з оточуючими його дітьми. Позивач на цей час має стабільну заробітну плату, працює з 01.08.2002 року в Харківській обласній клінічній травматологічній лікарні на посаді лікаря ортопеда-травматолога дорослого травмпункту. Має достатній дохід, в зв'язку з чим спроможний у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, задовольнити гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. В той час, як відповідачка не має достатнього доходу для матеріального забезпечення дитини, та взагалі не має умов для проживання сина. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, повідомлялися судом заздалегіть та належним чином, через канцелярію суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала повному обсязі, оскільки не хоче суперечити бажанню сина проживати з батьком. Суд, перевіривши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2, 3 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 9 Конвенції дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 28.11.2014 року №535 є доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи добровільне визнання відповідачем позовних вимог, а також приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 160, 161 СК України,

Outcome: approved