Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідач проживає в квартирі № 16 будинку № 2 в/м 11 у місті Василькові Київської області та є споживачем послуг з централізованого опалення. За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № 54164-1. Нарахування за послуги з централізованого опалення проводяться відповідно до опалювальної площі квартири та тарифів, затверджених рішеннями Васильківської міської ради Київської області №№ 116, 392, 73 і 187 від 01.03.2011 року, 31.08.2012 року, 11 квітня і 30 липня 2014 року відповідно. Посилаючись на пункт 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, відповідно до якого, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, позивач зазначає, що відповідач порушує такі вимоги та не проводить оплату за опалення квартири, внаслідок чого має відповідну заборгованість. Представник позивача в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій просила розглянути справу у її відсутності; у звязку із частковою сплатою заборгованості підтримала позов на суму 11\~906 гривень 55 копійок та просила задовольнити його вимоги з викладених у ньому підстав. Відповідач в судове засідання не прибув, надав суду заяву у якій просив розглянути справу у його відсутності та визнав позов. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідач зареєстрований за адресою: [INFO], в/м - 11[ADDRESS] та є споживачем відповідних комунальних послуг, що надаються. Із положень Статуту КП «Васильківтепломережа» вбачається, що останнє здійснює послуги по постачанню теплової енергії, централізованого опалення, постачання гарячої води (підігрів води) та інших послуг споживачам (а.с. 6). Згідно із наданого позивачем на підтвердження своїх вимог переліку сум по особовому рахунку № 54164-1 відповідача, за вказаною адресою обслуговування станом на 01 жовтня 2018 року виникла заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 17 850 гривень 62 копійки, яку станом на час постановлення судом рішення не погашено (а.с. 7). Такі дії відповідача свідчать про те, що користуючись усіма наданими йому комунальними послугами, він неналежним чином та не у повному обсязі сплачує за їх споживання. Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Нормою ст. 179 ЖК Української РСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобовязаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 передбачають, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил). Нарахування за надані позивачем відповідачу послуги проведено відповідно до опалювальної площі квартири та тарифів, затверджених рішеннями Васильківської міської ради Київської області №№ 116, 392, 73 і 187 від 01.03.2011 року, 31.08.2012 року, 11 квітня і 30 липня 2014 року відповідно. Оскільки, дані про те, що між сторонами укладено договір про надання відповідних послуг відсутні та відповідач не виконує положень наведених нормативно-правових актів, у звязку з чим, має заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог. Одночасно, суд враховує, що відповідачем вже частково погашено заборгованість на суму 5\~944 гривні 07 копійок. Вказану обставину учасники процесу визнали та не оспорили. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині залишку заборгованості. Також, позивачем подано клопотання про звільнення від сплати судового збору, вирішуючи яке, суд виходить з наступного. Норми частин першої і третьої статті 136 ЦПК України передбачають, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою звільнити від сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи. Аналогічну за змістом норму містить стаття 8 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що позивачем додано до клопотання звіт і баланс про фінансовий стан підприємства за 2018 рік згідно із яких, відповідно до яких підприємство має збитки, суд приходить до висновку, що його майновий стан є таким, що унеможливлює сплату судового збору та позбавляє його можливості сплати судові витрати відповідно до закону, а тому клопотання є обґрунтованим. Таким чином, враховуючи майновий стан позивача, суд приходить до висновку про можливість звільнення позивача від оплати судових витрат. Отже, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову та звільненням позивача від сплати судового збору, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial