Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, який у встановленому законом порядку уточнив та в кінцевому просить ухвалити рішення, яким стягнути з ПрАТ «СК «Уніка» на його користь 27 574,27 грн. страхового відшкодування. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 01.04.2018р. між сторонами укладено договір добровільного страхування належного транспортного засобу «Каско» № 014031/4600/0000248, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням належним йому транспортним засобом - автомобілем FORD KUGA, д.н.з. [NUMBER] . В період дії договору, а саме 11.04.2018р. близько 09:00 год. за адресою м. Львів, вул. О. Пчілки - вул. Самійленка відбулась ДТП, після якої одразу зупинився, тоді як інший водій збільшив швидкість та покинув місце ДТП, і у зв`язку з цим не запам`ятав номерні знаки. Одразу після цього зателефонував відповідачу та повідомив про дану подію, вказавши також, що інший учасник ДТП самовільно залишив місце пригоди. В розмові з представником відповідача остання повідомила, що якщо орієнтовна вартість ремонту не перевищуватиме 50 000 грн., він може не викликати працівників поліції для оформлення ДТП, а протягом трьох днів повинен звернутись до страхової компанії з письмовою заявою про настання страхового випадку і представити автомобіль для огляду. Дотримуючись інструкцій страховика, зателефонував в автосервіс та описав характер пошкоджень і цього ж дня, а саме 11.04.2018р. звернувся до відповідача з письмовою заявою про настання страхового випадку, надавши автомобіль для огляду. Через деякий час отримав лист від 12.04.2018р. про те, що вартість ремонту становить 53 000 грн., а згодом отримав лист відповідача від 18.05.2018р. про те, що у виплаті страхового відшкодування відмовлено через невиконання умов договору. Вважаючи таку відмову незаконною, звернувся до суду з даним позовом, але під час його розгляду відповідач частково виплатив страхове відшкодування в розмірі 22 425,73 грн., визнавши тим самим факт дотримання умов договору. Однак, не погоджується з сумою, яку відповідач виплатив в якості страхового відшкодування, оскільки за умовами договору, якщо розмір збитків перевищує 50 000 грн. та страхувальник не надав довідку компетентних органів, страховик розраховує збиток на підставі умов договору і виплачує страхувальнику відшкодування в межах 50 000 грн. Враховуючи, що розмір завданого збитку перевищує 50 000 грн., відповідач зобов`язаний був виплатити страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн. і тому різницю між цією сумою та сумою виплаченого страхового відшкодування просить стягнути в примусовому порядку. При цьому, доводи відповідача про необхідність зменшення розміру страхового відшкодування вважає безпідставними, оскільки такі ґрунтуються на акті огляду від 12.04.2018р., хоча в дійсності, огляд автомобіля проведено 11.04.2018р. в присутності позивача. Тобто, відповідач без фактичного огляду автомобіля та без участі позивача склав акт огляду автомобіля від 12.04.2018р., у якому навів дані, які не відповідають дійсності і саме на основі цих даних зменшив розмір страхового відшкодування, яке в подальшому виплатив добровільно. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 15.03.2019р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень. Відповідач скерував відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення позивачу. Проти обґрунтованості позову заперечує, оскільки вважає відмову у виплаті страхового відшкодування законною. Зокрема, позивач не виконав умов договору, тоді як для отримання страхового відшкодування в межах 50000 грн. позивачу належало викликати на місце пригоди працівників поліції, так як інший учасник ДТП покинув місце пригоди. Крім того, позивач невірно визначив розмір страхового відшкодування, а саме у акті огляду транспортного засобу від 12.04.2018р. зафіксовано, що передній бампер потребує ремонту та крім цього, відсутні дані про пошкоджену фару, тоді як розрахунок позивача вказує на необхідність заміни бамперу, що становить 12 460,88 грн. та фари вартістю 8585,84 грн. З огляду на те, що факт пошкодження фари та необхідність заміни бамперу не підтверджено жодними доказами, а розрахунок позивача відповідач не погоджував, розмір завданих збитків становить 29 490,88 грн. Крім того, звертає увагу, що працівники авторемонтного підприємства не є особами, що мають право здійснювати оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу і тому, проведений ними розрахунок на суму 53396,95 грн. не може вважатись належним доказом розміру завданої шкоди. Просив в задоволенні позову відмовити, вважаючи відмову у виплаті страхового відшкодування законною, однак під час розгляду справи відповідач виплатив частину страхового відшкодування в розмірі 22 425,73 грн. та надав письмові пояснення з приводу цього. Зокрема, як зазначено у відзиві вважає, що обґрунтований розмір завданої шкоди становить 29490,88 грн. і за виключенням суми ПДВ в розмірі 4915,15 грн. та франшизи в розмірі 2150 грн. до виплати підлягало лише 22 425,73 грн. Тому, вважає що свої зобов`язання за договором відповідач виконав в повному обсязі. У відповіді на відзив позивач навів аргументи, які аналогічні мотивам позову. Письмових заперечень відповідач не надав. В судове засідання позивач не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Повноважний представник позивача скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. З врахуванням обсягу зібраних доказів, який є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 01.04.2018р. між сторонами укладено договір добровільного страхування належного транспортного засобу «Каско» № 014031/4600/0000248, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням належним позивачу транспортним засобом - автомобілем FORD KUGA, д.н.з. [NUMBER] (а.с.29-33). В період дії договору, а саме 11.04.2018р. близько 09:00 год. за адресою м. Львів, вул. О. Пчілки - вул. Самійленка за участі застрахованого транспортного засобу відбулась ДТП, в результаті якої інший учасник події самовільно покинув місце пригоди. Про факт ДТП позивач повідомив відповідача 11.04.2018р., про що надав відповідну письмову заяву, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.34). Крім того, цього ж дня позивач надав відповідачу письмові пояснення щодо обставин ДТП, копія яких також долучена до матеріалів справи (а.с.35). Листом від 18.05.2018р. (а.с.9) відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування з підстав порушення останнім умов договору, однак під час розгляду справи відповідач частково виплатив позивачу суму завданих збитків в розмірі 22 425,73 грн., про що долучив копію відповідної квитанції від 29.03.2019р. (а.с.100). Такі дії відповідача судом розцінюються як визнання позову в частині виконання позивачем умов договору і як наслідок, незаконності відмови у виплаті страхового відшкодування і тому, в межах розгляду даної справи правовій оцінці підлягають дії відповідача щодо визначення розміру страхового відшкодування. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Сторони у справі не оспорюють, що після ДТП інший учасник покинув місце події, а позивач не викликав працівників поліції, однак одразу про дану подію повідомив відповідача. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 7.3.2 договору, при настанні страхових випадків, в т.ч. ДТП (за умови відсутності учасників-третіх осіб), у результаті яких розмір збитку не перевищує більшої величини: 50 000 грн. або 5 % від страхової суми ТЗ, страхувальник може не надавати страховику довідку з компетентних органів. У цьому випадку страхувальник зобов`язаний негайно, протягом 1 години, але не залишаючи місце події, повідомити страховика за телефоном цілодобового інформаційного центру про те, що сталося та в подальшому діяти відповідно до інструкцій страховика. Якщо, відповідно до інструкцій страховика, страхувальника було проінформовано про те, що на місце пригоди виїжджає представник страховика/аварійний комісар, страхувальник зобов`язаний дочекатись. У разі залишення страхувальником місця пригоди до приїзду представника страховика/аварійного комісара страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування. Страховик направляє представника/аварійного комісара на місце пригоди тільки у випадках, коли представник страховика/аварійний комісар має змогу дістатись до місця пригоди протягом однієї години. Якщо розмір збитку перевищив визначений ліміт і страхувальник не надав довідку з компетентних органів, страховик розраховує збиток на підставі умов договору та виплачує страхувальнику відшкодування в межах ліміту, що вказаний в п. 7.3.2 договору. Доказів про порушення позивачем зазначеної умови договору матеріали справи не містять. Згідно п. 7.3.4, 7.4 договору, якщо збиток перевищив 50 000 грн. та страхувальник не надав довідку з компетентних органів, страховик розраховує збиток на підставі умов договору, виплачує страхувальнику відшкодування в межах 50 000 грн. Виплата страхового відшкодування відповідно до умов п. 7.3.2, 7.3.3 договору проводиться не більше 2 разів за період дії договору шляхом готівкового або безготівкового переказу коштів за вирахуванням франшизи із суми збитку. Як вбачається з рахунку на оплату № 775 від 12.04.2018р. (а.с.10), розмір завданої шкоди становить 53 396,956 грн. Зменшуючи розмір такого відшкодування відповідач послався на акт огляду транспортного засобу від 12.04.2018р. (а.с.36), а також на відповідний рахунок від 18.04.2019р. згідно яких відомості про пошкоджену фару відсутні, а бампер потребує ремонту, а не заміни. Разом з тим, акт огляду від 12.04.2018р. не містить підпису позивача, що ставить під сумнів факт проведення такого огляду саме 12.04.2018р., а відтак, немає підстав для висновку, що рахунок від 18.04.2018р. відображає дійсні пошкодження автомобіля. Тому, належним доказом розміру збитків суд вважає рахунок від 12.04.2018р. і тому, відповідно до вимог п. п. 7.3.2, 7.3.4, 7.4 договору стягує різницю між лімітом в розмірі 50 000 грн. та фактично виплаченою сумою, однак, за виключенням розміру франшизи, яка за умовами договору становить 2150 грн. Тому, позов підлягає до задоволення частково, а до примусового стягнення підлягає страхове відшкодування в розмірі 25424,27 грн. (27574,27 - 2150 = 25424,27). Що ж стосується доводів відповідача про неналежність поданого розрахунку, суд звертає увагу, що відповідач, так само як і позивач, при визначені розміру шкоди використовують рахунок ТОВ «Велет Авто», однак відповідач виключив з цього рахунку дані про необхідність заміни бамперу та дані про пошкоджену фару, на що суд вже дав правову оцінку та вказав на неправомірність таких дій відповідача. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.17). Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, такі підлягають стягненню лише частково. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. ч. 4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При цьому з огляду на положення ч. ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначення його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України). Згідно матеріалів справи, професійна правнича допомога надана позивачу на підставі договору про надання правової допомоги від 25.07.2018р. (а.с.91), укладеного між позивачем та адвокатом Подоляк Б.Р. і за умовами якого вартість послуг, а також порядок оплати наданої правової допомоги за даним договором встановлюється додатком до даного договору, який є його невід`ємною частиною. Відповідно до додатку до договору (а.с.92), вартість послуг в загальному становить 6000 грн., а згідно опису робіт (а.с.90), правнича допомога адвоката полягала в ознайомленні з матеріалами справи, аналізі судової практики та правових висновків ВСУ, ВС в аналогічних справах, опрацювання правової позиції, складення позовної заяви тривалістю 5 год. та вартістю 3000 грн., складення відповіді на відзив тривалістю 1,5 год. та вартістю 1000 грн., складення заяви в порядку ст. 49 ЦПК України тривалістю 1,5 год. та вартістю 1000 грн., участь в судовому засіданні 13.06.2019р. вартістю 1000 грн. Вказана сума в повному обсязі сплачена на рахунок адвоката, про що до матеріалів справи долучено копію відповідної квитанції (а.с.93). Однак, послуга «аналіз судової практики та правових висновків ВСУ, ВС в аналогічних справах, опрацювання правової позиції» не лише не передбачена договором про надання професійної правничої допомоги, а взагалі, не може вважатись видом професійної правничої допомоги, оскільки адвокат, виходячи зі змісту п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності зобов`язаний самостійно підвищувати свій професійний рівень, а не аналізувати законодавство і судову практику на підставі договору безпосередньо при наданні правової допомоги клієнту. Крім того, відповідно до матеріалів справи, представник позивача жодного разу з такою не знайомився. Вказане в сукупності свідчить про те, що наданий представником позивача розрахунок витрат на професійну правничу допомогу не може вважатись належним доказом розміру суми, яка заявлена до стягнення і тому, розмір витрат на професійну правничу допомогу, які належить стягнути з позивача підлягає зменшенню. Враховуючи, що даний вид роботи включав в себе в тому числі написання позовної заяви, на думку суду розмір витрат за таку роботу підлягає зменшенню лише на 1500 грн. В іншій частині наданий представником позивача розрахунок відповідає умовам укладеного між сторонами договору та крім цього, відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Після направлення такого розрахунку відповідачу останній не скористався своїм правом довести перед судом не співмірність наданих послуг і тому, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial