Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], про відібрання малолітніх дітей без позбавлення їх батьківських прав та стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що на обліку служби у справах дітей по Московському району Управління служб знаходяться малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], як діти, що перебувають у складних життєвих обставинах з підстав проживання в сімї, у якій батьки ухиляються від виконання обов'язків з виховання дітей. Мати дітей - [PERSON], громадянка Алжиру, батько малолітнього [PERSON] - [PERSON]. Відповідно до витягу державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію, відповідно до ч.1 ст.135 СК України проведена реєстрація народження [PERSON]. До служби у справах дітей по Московському району Управління служб надійшов лист адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 19» від 29.09.2016 року № 01-14/24 про те, що 27.09.2016 року до лікарні машиною швидкої допомоги на підставі акту органів внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 27.09.2016 року доставлено двоє дітей: дитина жіночої статі, приблизно 4-х років, ім'я орієнтовно «[PERSON]» та дитина чоловічої статі, приблизно 1,5 року, ім'я орієнтовно «[PERSON]». Відповідно до інформації адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 19» від 29.11.2016 року за час знаходження дітей в стаціонарі лікарні батько малолітнього [PERSON], дитину не відвідував і не піклувався про неї. 16.11.2016 року до адміністрації лікарні звернулася жінка, яка представилася матір'ю дітей. У зв'язку з тим, що вона не мала документів, які посвідчують особу та свідоцтва про народження дітей, їй відмовлено у побаченні, у подальшому вищевказана громадянка до адміністрації лікарні не зверталась. Із пояснень матері [PERSON] від 16.01.2017 року та 10.03.2017 року вбачається, що у зв'язку з необхідністю відновити втрачені паспорт, посвідку на проживання та інші документи остання змушена виїхати до м. Київ. 24.09.2016 року [PERSON] домовилась із раніше незнайомою жінкою [PERSON], щоб на цей час жінка декілька днів пригляне за дітьми. 27.09.2016 року коли вона повернулась до м. Харків, [PERSON] повідомила, що дітей забрали співробітники поліції. [PERSON] зобов'язалася до 15.03.2017 року надати до служби у справах дітей по Московському району Управління служб документи необхідні для розгляду питання повернення дітей на виховання, але на час звернення до суду з даним позовом [PERSON] до служби справах дітей не з'явилась, документів не надала. Із пояснень [PERSON] від 29.09.2016 року вбачається, що 24.09.2016 року вона домовилась з [PERSON] про те, що до 25.09.2016 року пригляне за її дітьми, але 25.09.2016 року [PERSON] за дітьми не приїхала, її мобільний телефон був відключений. На наступний день, 26.09.2016 року [PERSON] привезла продукти харчування для дітей та пообіцяла ввечері привезти одяг для дітей, краватку та гроші за послуги няні, але знову не приїхала та відключила телефон. 27.09.2016 року [PERSON] також не відповіла на телефоні дзвінки у зв'язку з чим [PERSON] звернулася до поліції із повідомленням про покинутих дітей. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.11.2016 року № 790 малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], 19.12.2016 року влаштовані до КЗОЗ «Обласний будинок дитини № 3». За місцями реєстрації відповідачі у справі не проживають, вжиті заходи щодо встановлення їх місцезнаходження виявилися безрезультатними. Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради 16.05.2017 року прийнято рішення про доцільність відібрання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], від матері [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, оскільки відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслали. Про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. [PERSON] народилась [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] народився [INFO], батьками є [PERSON]. та [PERSON]. Наказом № 141 від 27.10.2016 року та № 142 від 27.10.2016 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], поставлені на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 790 від 23.11.2016проку малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], влаштовані на виховання та повне державне забезпечення до комунального закладу охорони здоров'я. Відповідно до листів КЗОЗ «Обласний будинок дитини № 3» за час перебування малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батько та мати не відвідували їх, станом здоров'я не цікавились, моральної підтримки не надавали, не вивили бажання забрати їх додому. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення ними від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В пункті 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про переконливість наданих позивачем доказів щодо свідомого ухилення відповідачів від виховання дітей та необхідність відібрання у [PERSON] малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а останнього від батька [PERSON], у зв'язку з ухиленням батьків від виконання обов'язків по їх належному вихованню, догляду та не створенню належним побутових умов, що, на думку суду, буде відповідати інтересам дітей. Водночас, згідно ч.4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно з ч.4 ст.170 Сімейного кодексу України при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). Частиною 1 ст.189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого ст.182 СК України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, відповідачі зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від факту їх відібрання та сплачувати визначені судом аліменти, оскільки, згідно ст.ст.180,182 СК України, останні зобов'язані утримувати своїх дітей, незалежно від місця проживання дітей. При таких обставинах, враховуючи інтереси дітей, позов підлягає повному задоволенню. Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі по 704,80 грн. з кожного.

Outcome: approved