Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про поділ майна подружжя, в якій вказав про те, що він знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 24.02.2001 року. Під час подружнього життя позивач та відповідачка постійно ведуть спільне господарство, проживають разом, мають спільні прибутки. За спільні кошти позивачем та відповідачкою були придбані 2 земельні ділянки за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16, загальною площею 0,0119 га. Проте договір був укладений на підприємця [PERSON]. Сума договору становила 4 902,00 грн., в тому числі ПДВ 817,00 грн. Після придбання вказаних земельних ділянок жодних розбіжностей та суперечок з приводу їх володіння між подружжям не виникало, оскільки було спільне бачення їх використання для ведення бізнесу. У 2016 році позивач запропонував відповідачці своє бачення подальшого використання згаданих земельних ділянок з метою отримання прибутку для їх сімї, проте, відповідачка [PERSON] вважає, що спірні земельні ділянки належать особисто їй на праві правної власності в розмірі 100 %, а тому розпоряджатись ними буде виключно вона на власний розсуд. У звязку з відсутністю між позивачем та відповідачем компромісу щодо способу комерційного використання земельних ділянок, між подружжям виникають суперечки з приводу розпорядження ними. Тому позивач змушений звернутися до суду і просить визнати за ним право власності на земельні ділянки по вул. Чернігівська, 16 в м. Суми загальною площею 0,0119 га з компенсацією [PERSON] 50 % їх вартості у сумі 2451,00 грн. У судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Позов підтримав. У судове засідання відповідачка не зявилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги визнала. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. За спільні кошти позивачем та відповідачкою були придбані 2 земельні ділянки за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16. загальною площею 0,0119 га. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.04.2004 року. посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1671, 1672, [PERSON] набула у власність 2 земельні ділянки за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16, загальною площею 0,0119 га. Сума договору становила 4902,00 грн., ПДВ 817,00 грн. У відповідності ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. У відповідності ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то майно, яке було одержано за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Верховний Суд України в п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 розяснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, тому суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки по вул. Чернігівська, 16 в м. Суми, загальною площею 0,0119 га, з компенсацією [PERSON] 50 % їх вартості у сумі 2451,00 грн. (дві тисячі чотириста п'ятдесят одну гривню) 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved