Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивачзвернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора ВП «Шахта ім. Г.Г.Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» [PERSON] №745 від 03.07.2018 р. про його відсторонення від роботи на посаді головного інженера ВП «Шахта ім. Г.Г.Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля»; допустити його до роботи на посаді головного інженерата стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто з дня відсторонення від роботи 03.07.2018 р. по день набрання рішенням законної сили включно, виходячи з середньоденної заробітної плати 560,45 грн., без урахування податків та зборів, інших обов'язкових платежів. Позивач у наданій суду письмовій заяві позов підтримав, просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено,що з 30 червня 2016 р. позивач працює на посаді головного інженераВП «Шахта ім. Г.Г.Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» (а.с.10). 03 липня 2018 р. наказом в.о. директора ВП «Шахта ім. Г.Г.Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» [PERSON] №745 від 03.07.2018 р. позивач був відсторонений від роботи на посаді головного інженера на підставі (як зазначено в наказі): -подання прокуратури Луганської області від 24.11.2017 р. №21-499вих17; -кримінального провадження №22016130000000027 від 05.02.2016 р.; -ст. 46, 94 КЗпП; -ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» (а.с.12). Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. На підставі ст.65 ч.5 абз.1 і 2 Закону України «Про запобігання корупції» особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом. Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією, якщо інше не передбачено Конституцією і законами України, може бути відсторонена від виконання службових повноважень за рішенням керівника органу (установи, підприємства, організації), в якому вона працює, до закінчення розгляду справи судом. Відповідно до ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно ст. 154 ч.1,2 КПК України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу. З оскаржуваного наказу не вбачається наявність рішення слідчого судді чи суду під час судового провадження, якими позивач був би відсторонений від займаної посади. Не надані докази наявності таких процесуальних рішень відповідачем і під час розгляду цивільної справи. З наданої позивачем ухвали слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Макаренко І.Г. від 08.08.2017 р. у справі №428/8226/17 за результатами розгляду клопотання слідчого про застосування заходів забезпечення кримінального провадження №22016130000000027 від 05.02.2016 р. у вигляді відсторонення позивача від посади вбачається, що у його задоволенні було відмовлено (а.с.16-19). Відсутні і докази складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, пов'язане з корупцією. Таким чином, суд вважає, що відсторонення позивача відбулося із порушенням чинного законодавства, і позовні вимоги про скасування наказу та допущення позивача до роботи підлягають задоволенню. Згідно ст.235 ч.2 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У п. 10 постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 р. «Про застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що, якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП України роботодавець без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплат заробітної плати, то суд задовольняє позов про стягнення середньої заробітної плати. Разом з цим, оскільки надані позивачем довідки про його середньоденну заробітну плату, графік роботи та інші необхідні для вирахування сум, що підлягають стягненню, не відповідають вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100, суд,

Outcome: partial