Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнював, та просив визнати, що [PERSON] , [INFO] , не закінчив навчання в «Академії міського господарства». В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне: 08 листопада 2011 року [PERSON] подала позов до [PERSON] про стягнення аліментів на користь повнолітнього сина у розмірі 1/4 всіх видів заробітку щомісячно до досягнення 23 річчя сина тобто до серпня 2016 року. 22 грудня 2011 року Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова позов [PERSON] задоволено та стягнуто з [PERSON] , 1970 року народження, на користь [PERSON] [INFO] , аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від всього його доходу, починаючи з 08.11.2011 до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним 23-річного віку. 13 лютого 2018 року відповідач [PERSON] звернувся до Московського районного суду міста Харкова із заявою про перегляд заочного рішення та 18 жовтня 2018 року ухвалою суду йому було відмовлено. Апеляційне оскарження не відбулось з причини не спроможності виконувати свої обов`язки представником [PERSON] - громадянином [PERSON] У 2017 році [PERSON] дізнався, що в Московському ВДВС відносно нього відкрите виконавче провадження про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всього його доходу, починаючи з 08.11.2011 року і до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним 23-річного віку. Позивач зазначає, що виконавче провадження було відкрито після строку на який розповсюджувалось дія рішення суду. Тому, у [PERSON] виникла потреба у отриманні інформації про час навчання його сина [PERSON] , але на письмове звернення до навчального закладу отримано відмову у отриманні цієї інформації. Позивач зазначає, що оскільки судом першої інстанції у перегляді заочного рішення було відмовлено, а у відкритті апеляційного оскарження було відмовлено за строками давності [PERSON] змушений звернутися до Фрунзенського районного суду, відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Так, відповідно до позовних вимог [PERSON] на час звернення до суду для отримання аліментів на повнолітню дитину, отримувала дохід, який у тричі перевищував дохід відповідача - [PERSON] , але бажаючи отримувати надприбутки і не маючи особливої нужденності на які вказувала у позові звернулась до суду. Так, [PERSON] вказала у позовній заяву, що отримує дохід у розмірі 3500 грн, що втричі перевищувало розмір мінімальної заробітної плати на той час, і тому позивач вважає, що отримувана [PERSON] заробітна плата повністю забезпечувала її та сина до їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків (тощо). Крім того, позивач вказує, що судом не був перевірений дохід його сина та не встановлено повного розміру доходів [PERSON] , що призвело до порушення його прав. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги, викладені у позові та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав, не подавав відзиву на позов. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Також, про час та місце судового засідання він був повідомлений у відповідність до ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ухвалою суду від 17 квітня 2020 року позовна заява була залишена без руху. 6 травня 2020 року позивачем були усунені недоліки, про що подана відповідна заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 12 травня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, заслухавши думку позивача та представника позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений п. 2 ст. 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Всупереч наведених норм, суду не надано доказів порушення, невизнання або оспорювання відповідачем обставин, на які посилається позивач. Так, матеріали справи свідчать, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.12.2001 року позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] , 1970 року народження, на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на його утримання у розмірі 1/ 4 частини від всього його доходу, починаючи з 08.11.2011 до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним 23-річного віку. Зазначене рішення набрало законної сили та відкрито виконавче провадження. На виконання ухвали суду, 13.07.2020 року судом була отримана довідки № 1242 Харківського національного університету міського господарства імені О. М. Бекетова, згідно якої - [PERSON] був зарахований в Харківську національну академію міського господарства на 1 курс денної форми навчання з 01.09.2011 р. (підстава: наказ №502-03 від 16.08.2011 р.) і відрахований з університету з 4-го курсу за невиконання вимог навчального плану з 30.06.2015 р. (підстава: наказ №940-03 від 10.07.2015 р.). Вимоги позовної заяви та пояснення позивача та його представника у судовому засіданні зводяться до незгоди з заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2011 року та з діями державного виконавця щодо виконання вказаного рішення суду. В той час, позивач не скористався своїм правом апеляційного оскарження рішення суду та не звертався до суду зі скаргою у порядку ст. 447 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що між сторонами відсутній спір про право цивільне, а пред`явлення позову обумовлено іншими обставинами. Враховуючи вищевикладені обставини, суд також вважає, що позовні вимоги є безпідставні, тому відмовляє в задоволенні позову. Крім того, відповідно до вимогст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed