Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Аргументує свої вимоги тим, що\~в період з 2015 по 2016 рік відповідач [PERSON] неодноразово брав у неї в позику гроші різними сумами під різними прводами, про що надавав розписки. Станом на 25.07.2016 року загальна сума боргу склала 11860 грн. Вказаний борг він зобов»язався повернути 26.07.2016 року. Крім того відповідач [PERSON] зобов»язався віддати їй борг, який у неї взяв син останнього відповідач [PERSON] Але до цього часу ніяких коштів відповідачі їй не повернули, крім того відмовляються добровільно їх повернути. Тому позивач звернулася з позовною\~ заявою до суду, в якій просить стягнути на її користь солідарно з відповідачів борг за договором позики у сумі 11860 грн., інфляційні витрати 2149,02 грн., 3 % річних 463, 03 грн., проценти від суми позики -2107,06 грн.- 2107,06 грн., всього кошти у сумі 16579, 11 грн. 14 грудня 2017 року до суду надійшла заява від представника позивача про уточнення позовних вимог, в якій він просить стягнути на користь позивача солідарно з відповідачів основний борг за договором позики в сумі 9385 грн., 1822,36 грн. інфляційних витрат, 390 грн. 3% річних, 1774, 95 грн. проценти від суми позики, а всього кошти у сумі 13372, 31 грн. В судовому\~ засіданні представник\~ позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, [PERSON] послався на те, що брав у [PERSON] в борг гроші, але не в такому розмірі, як зазначено в позовній заяві. [PERSON] пояснив, що ніякого договору поруки за зобов»язаннями [PERSON] він не укладав. Заслухавши пояснення відповідачів та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що в період з 2015 по 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, на підставі чого позивач передала відповідачу гроші, а останній надав розписку в якій він зобов»язався повернути позику, а саме розписки : 11 липня 2016 року - 30 грн., 07.11.2015 року- 400 грн., 19.12.2015 року 2000 грн., 13.10.2017 року 5700 грн., 14.10.2015 року 350 грн., 31.10.2015 року 500 грн., 28.01.2016 року - 400 грн.(а.с.30,33,34,37,39). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~ родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження\~ укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, з досліджених боргових розписок вбачається, що\~ справжньою правовою природою укладеного\~ між сторонами договору є договір позики. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до ст.ст.526-527 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). \~ Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 612 ЦК визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. З боргових розписок вбачається, що відповідач [PERSON] зобов»язався повернути кошти, які він позичив у [PERSON] в обумовлений в розписках строк. Відповідно до вимог ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. За таких обставин\~ твердження позивача, щодо неотримання останнім грошових коштів у розмірах написаних в розписках, суд не приймає до уваги, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даного факту суду не було надано. 15 березня 2016 року [PERSON] надав [PERSON] розписку в якій зобов»язався віддати останній в 2016 році кошти в сумі 11, 4 тис., які позичив його син на протязі 2015 року(а.с.38) Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. З дослідженої в судовому засіданні вказаної розписки встановлено, що така не є договором поруки в розумінні ст.553 ЦК України. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] коштів в рахунок повернення вищевказаної позики слід відмовити. Станом на час звернення позивача до суду з позовом [PERSON] свої зобов»язання по поверненню боргу не виконав і до нього слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно з ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ У зв'язку із цим, зазначені кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу. Відповідно до даних управління статистики щодо індексу інфляції (публікується в офіційних періодичних виданнях відповідно до статті 3 Закону України Про індексацію грошових доходів населення) в липні 2016 року становить 99.9 %., в серпні 2016 року 99,7 %, в вересні 2016 року 101,8 %, в жовтні 2016 року -102,8 %, в листопаді 2016 року 101,8 %, в грудні 2016 року -100,9 %, в січні 2017 року 101,1 %, в лютому 2017 року -101 %, в березні 2017 року -101,8 %, квітні 2017 року 100.9 %, в травні 2017 року -101,3 %, в червні 2017 року-101,6 %, в липні 2017 року 100,2, в серпні 2017 року 99,9 %, в вересні 2017 року 102 %, в жовтні 2017 року -101,2 %. Суд вважає за необхідне провести наступний розрахунок для визначення суми збитків від інфляції : 11207,36 грн. (9385 грн. ( сума боргу ) х 1,194 (сукупний індекс інфляції за період)) 9385 грн. (сума боргу) = 1822,36 грн.коп. Оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] отримав у позивача позику, однак не виконав зобовязань по поверненню позики, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача всю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 1822 грн. 36 коп. В частині стягнення 3% річних суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню, виходячи з того, що відповідач не виконав свої зобов»язання за договорами позики. Період прострочення виконання зобов'язання по договору позики з 27.07.2016 14.12.2017 р., за який позивач просить у своїй позовній заяві стягнути 3% річних становить 505 діб, тому необхідно стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі : 9385 грн. (сума боргу) * 3 /100 % /365діб *505 діб просрочки = 390 грн. Верховний Суд у постанові від 02.07.2014 р. у справі № 6-36цс14, встановив, що, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦКУ, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у разі якщо таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. У разі якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки розмір та порядок отримання\~процентів за договором позики\~не були встановлені договором, то позивач визначив розмір\~процентів\~на рівні облікової ставки Національного банку України (далі НБУ) та надав розрахунок в якому розмір процентів становить 1774 грн. 95 коп. Оцінюючи докази у справі, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, що в своїй сукупності дають можливість зробити висновок, що позов до відповідача [PERSON] обґрунтований і такий, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач отримав\~\~ у позивача 9385 грн. за договором позики, однак не виконав зобовязань по\~ їх поверненню, в звязку з чим заборгованість за позикою у розмірі 9385 грн. з врахуванням інфляційних витрат, 3 % річних та проценти від суми позики підлягають стягненню в примусовому порядку з [PERSON]\~ на користь позивача. \~\~ \~ \~ Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню судовий збір у розмірі 640 грн.00 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial