Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсними три укладені між ним та [PERSON] договори дарування 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS], а також двох земельних ділянок за вказаною адресою, спірні договори посвідчені 22.11.2016 року приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Бублик Т.М., посилаючись на те, що договори є удаваними правочинами так як укладені для приховування іншого правочину, а саме договору довічного утримання. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився надавши заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився надавши заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи в його відсутність. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Бублик Т.М. в судове засідання не з'явилась надавши заяву про розгляд справи в її відсутність. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 629, 638 ЦК України). Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Договори дарування належать до безоплатних правочинів, за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальником зобов'язань матеріального характеру. Виходячи з положень ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Як встановлено судом між [PERSON] та [PERSON] укладено три договори дарування за якими позивач як дарувальник передав безоплатно у власність, а відповідач як обдарований прийняв дарунок: 1/2 частину житлового будинку, земельну ділянку площею 0,0233 га та земельну ділянку площею 0,0500 га, що розташовані по [ADDRESS], договори посвідчені приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Бублик Т.М. 22 листопада 2016 року зареєстровані в реєстрі за № 1205, № 1211, № 1208 (копії на а.с. 5-6, 9-10, 12-13). З копій витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.11.2016 року вбачається, що 22.11.2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на майно отримане за договорами дарування (а.с. 7, 11, 14). В позові [PERSON] з посиланням на ч.2 ст. 235 ЦК України вказує, що оспорювані договори дарування є удаваними, укладеними з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання. За змістом ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вона насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пленум Верховного Суду України у п.25 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. З огляду на викладене, врахувавши що в поданій до суду заяві відповідач погоджується з доводами позивача та не заперечує заявлених вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позову слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved