Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт накладений на квартиру [ADDRESS] (Конституції), м.Мерефа, Харківського району, Харківської області, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №11952593 від 12.12.2011, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис №11952593 від 12.12.2011 про арешт накладений на квартиру [ADDRESS] (Конституції), м.Мерефа, Харківського району, Харківської області. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] (Конституції), м.Мерефа, Харківського району, Харківської області, належить на праві власності йому - [PERSON]. 21 липня 2004 року постановою АА №084445 Державної виконавчої служби Харківського району та м.Люботин у Харківській області, накладено арешт на належну боржнику - [PERSON], квартиру [ADDRESS] (Конституції), м.Мерефа, Харківського району, Харківської області. Далі, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2004 року, із [PERSON] на корить [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, витрат на проведення експертизи та держмита стягнуто в загальному розмірі 1841,99 гривень. В підтвердження виконання даного рішення суду позивачем надано копія квитанції від 03.05.2006 про переказ коштів на імя [PERSON] На звернення позивача до Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про зняття арешту з належної йому квартири, ним було отримано відповідь за вих.№14294 від 10.11.2016, де вказано, що у відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих провадження, виконавчого провадження стосовно [PERSON] на виконанні у відділі державної виконавчої служби не перебуває, а відтак для вирішення питання щодо зняття арешту з вказаного майна підстави відсутні. У зв'язку з відсутністю будь-яких матеріалів виконавчого провадження, позивач не може оскаржити бездіяльність виконавчої служби у спосіб, передбачений адміністративним законодавством, крім того КАСУ набрав законної сили у 2005 році, тоді як постанова про накладення арешту постановлена у 2004 році. Таким чином, позивач не має змоги оскаржувати бездіяльність відповідача у адміністративному порядку, а наявність арешту порушує права власності позивача. Будь-які інші способи (крім позовного провадження) захистити свої права у позивача відсутні. Враховуючи викладене позивач просив його вимоги задовольнити та звільнити його майно з-під арешту. В судове засідання сторони не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій також вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Від представника відповідача - старшого державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON], до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника від Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Згідно до ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутністю. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (Конституції), м.Мерефа, Харківського району, Харківської області, на підставі свідоцтва про право на власність на житло, виданого 26 грудня 2000 відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження №11251 від 19.05.2000, спільна приватна власність на квартиру зареєстрована у реєстровій книзі №54, реєстр №788 від 02.06.2000, належить [PERSON] та [PERSON]. Згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 28.11.2016, постановою АА№084445 від 21.07.2004 Державної виконавчої служби Харківського району та м.Люботин у Харківській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області №2-1051 від 13.07.2004, накладено арешт на належну боржнику - [PERSON], квартиру [ADDRESS] (Конституції), м.Мерефа, Харківського району, Харківської області (запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за №11952593 від 12.12.2011). З відповіді Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області за вих.№14294 від 10.11.2016 на звернення позивача стосовно зняття арешту з належної йому квартири, вбачається, що у відповідності до відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих провадження, виконавчого провадження стосовно [PERSON] на виконанні у відділі державної виконавчої служби не перебуває, а відтак для вирішення питання щодо зняття арешту з вказаного майна підстави відсутні. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статей 56 та 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини Відповідно до вимог ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий, в тому числі за рішенням суду. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що виконавче провадження, за яким накладено арешт на майно позивача, зокрема на спірну квартиру, в державній виконавчій службі відсутнє, однак у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження, суд приходить до висновку, що даним записом про обтяження порушуються права позивача [PERSON], як власника майна, а тому позовні вимоги в частині скасування арешту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно вимог про виключення запису про арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна потрібно вказати наступне. Так, суд роз'яснює позивачу, що арешт з майна в силу положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» знімається в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Оскільки на теперішній час позивач не звертався з цього питання до компетентних органів, то його права були не порушенні, а тому у задоволенні вимоги про виключення запису про арешт з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial