Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON], [PERSON], Приморського ВДВС ОМУЮ, Суворовського ВДВС ОМУЮ про звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що 28 листопада 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № OD12GK01420256, згідно умов якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 150\~000, 00 дол. США на строк до 26 листопада 2026 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10, 08 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 28 листопада 2006 року уклали іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку Банку квартиру №21 по вул. Армійській (Ленінського Батальйону), 19 в м. Одесі. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року, що набрало чинності, було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру №21 по вул. Армійській (Ленінського Батальйону), 19 в м. Одесі, шляхом продажу вказаного предмету ПАТ КБ «Приватбанк» будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки та виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири. Однак, ПАТ КБ «Приватбанк» не взмозі реалізувати предмети іпотеки, з метою погашення заборгованості за кредитним договором та реалізувати своє майнове право, яке встановлено рішеннями Приморського районного суду м. Одеси, оскільки на іпотечну квартиру був накладений арешт ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 року під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, постановою Другого Суворовського ВДВС ОМУЮ від 29 березня 2011 року, постановою Першого Приморського ВДВС ОМУЮ від 07 липня 2011 року, від 01 липня 2014 року, від 27 квітня 2015 року та від 10 червня 2015 року. Зазначені арешти на квартиру порушує майнові права ПАТ КБ «Приватбанк», тому позивач просить звільнити вищевказане майно з-під арешту. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та подав заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON], [PERSON], та представники Приморського ВДВС ОМУЮ та Суворовського ВДВС ОМУЮ у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали та про причини неявки суд не повідомляли. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідачів у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Судом встановлено, що 28 листопада 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № OD12GK01420256, згідно умов якого Банк надав [PERSON] кредит в розмірі 150\~000, 00 дол. США на строк до 26 листопада 2026 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10, 08 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 28 листопада 2006 року уклали іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку Банку квартиру №21 по вул. Армійській (Ленінського Батальйону), 19 в м. Одесі. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року, що набрало чинності, було задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру №21 по вул. Армійській (Ленінського Батальйону), 19 в м. Одесі, шляхом продажу вказаного предмету ПАТ КБ «Приватбанк» будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з можливістю здійснення Банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки та виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири. Однак, ПАТ КБ «Приватбанк» не взмозі реалізувати предмети іпотеки, з метою погашення заборгованості за кредитним договором та реалізувати своє майнове право, яке встановлено рішеннями Приморського районного суду м. Одеси, оскільки на іпотечну квартиру був накладений арешт ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2011 рок під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, постановою Другого Суворовського ВДВС ОМУЮ від 29 березня 2011 року, постановою Першого Приморського ВДВС ОМУЮ від 07 липня 2011 року, від 01 липня 2014 року, від 27 квітня 2015 року та від 10 червня 2015 року, що вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 жовтня 2015 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. 3 зазначеного Закону пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно із ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» \~у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Аналіз вищевказаних норм приводить суд до висновку, що ПАТ КБ «Приватбанк» наділене переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо нерухомого майна у вигляді квартири №21 по вул. Армійській (Ленінського Батальйону), 19 в м. Одесі. Отже, державна виконавча служба не мала правових підстав для звернення стягнення на іпотечне майно на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved