Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

\~\~\~Позивач звернувся\~до суду\~з позовною\~заявою до\~відповідача,\~яку в\~ході розгляду\~справи неодноразово\~уточнював,\~де просить\~суд,\~з підстав,\~передбачених ст.ст.64,\~156\~ЖК України,\~ст.405\~ЦК України,усунути позивачу як власнику квартири [ADDRESS] , перешкоди у користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї відповідачів та інших осіб, що проживають там з їхнього дозволу чи згоди або без такого дозволу (без надання іншого житлового приміщення), а також звільнити квартиру від їхніх речей та майна, із одночасним вселенням до цієї квартири позивача. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , однак в цій квартирі продовжують проживати Відповідачі та використовують квартиру для власних потреб і на свою користь, порушуючи права Позивача як власника квартири. Оскільки звільнити спірну квартиру в добровільному порядку відповідачі відмовляються, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав власника житла. Як згодом дізнався Позивач, майно - квартира [ADDRESS] - була придбана іпотекодавцем [PERSON] саме за рахунок отриманої нею від первісного кредитора [PERSON] позики, повернення якої забезпечене іпотекою відповідного спірного житлового приміщення. Так, 18 лютого 2011 року [PERSON] , [PERSON] позичили у первісного кредитора 18 750 доларів США, які зобов`язалися повернути частинами (з розстроченням) з кінцевим терміном повернення не пізніше 18 травня 2011 року, про що між ними був укладений договір позики. Отримавши від первісного позикодавця [PERSON] позику, за ці позичені у нього кошти іпотекодавець [PERSON] того ж дня, 18 лютого 2011 року, купила спірну квартиру, про що був укладений договір купівлі-продажу. Так, відповідно до п. 4 вказаного договору купівлі-продажу квартири, сторони дійшли згоди про те, що продаж спірної квартири вчинено за суму еквівалентну 33 000 доларів США. Купивши вказану квартиру за отримані від первісного позикодавця [PERSON] в борг кошти, в якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за укладеним раніше договором позики, [PERSON] одразу в той же день передала це майно первісному позикодавцю (первісному іпотекодержателю) [PERSON] в іпотеку, про що між ними був укладений іпотечний договір. Згідно п. 2 Іпотечного договору, вказана в договорі квартира належатиме Іпотекодавцю в майбутньому на праві власності на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченому одночасно з укладенням цього договору приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І. 18 лютого 2011 року. Таким чином, оскільки іпотечне майно було придбано боржником [PERSON] за рахунок позики, повернення якої забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, її правонаступники та спадкоємці [PERSON] , [PERSON] , а також і всі інші особи, які там проживають, мають бути виселені з іпотечного майна без надання їм іншого житла згідно вимог ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР. Оскільки [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконали своїх зобов`язань з повернення первісному кредитору (первісному позикодавцю, первісному іпотекодержателю) [PERSON] позичених у нього коштів, останній вирішив відступити своє право вимоги (цесії) як позикодавця за укладеним ним 18 лютого 2011 року із [PERSON] та [PERSON] договором позики, а також своїх прав як іпотекодержателя за укладеним ним 18 лютого 2011 року із [PERSON] Іпотечним договором та, відповідно, за викладеним в його тексті Договором про задоволення вимог іпотекодержателя, новому кредитору (новому позикодавцю, новому іпотекодержателю) [PERSON] , про що між ними був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії), посвідчений 24 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М. При цьому, абз. 3 п. 1 вказаного договору про відступлення права вимоги (цесії) передбачено, що цей договір укладається з одночасним набуттям новим іпотекодержателем, тобто [PERSON] , права вимагати від боржника належного виконання на його користь всіх без винятку зобов`язань, передбачених Договором основного зобов`язання, в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених цим Договором основного зобов`язання та рішенням відповідного суду, що набрало законної сили. Новий іпотекодержатель набуває право вимоги до боржника про сплату на його користь процентів за користування позикою, а також штрафів, пені, неустойки та інших платежів, передбачених законом у зв`язку з несвоєчасним виконанням боржником своїх зобов`язань, навіть якщо вони прямо не згадані в цьому договорі відступлення права вимоги або в Договорі основного зобов`язання, але передбачені цивільним законодавством та звичаями ділового обороту. Крім того, в п. 5 вказаного договору вказано, що за даним договором до нового іпотекодержателя переходять всі права та обов`язки первісного іпотекодержателя за іпотечним договором в обсязі і на мовах, що існували на момент переходу цих прав. З моменту укладення даного договору новий іпотекодержатель вважається стороною Іпотечного договору, а первісний іпотекодержатель втрачає всі права за іпотечним договором. Боржники належним чином не виконали свої зобов`язання з повернення як первісному кредитору [PERSON] , так і новому кредитору [PERSON] позичених коштів. Не повернутою так і залишилась сума позичених коштів у розмірі 18 750 доларів С1ЯА. У зв`язку з цим, задля уникнення в майбутньому можливих непорозумінь та вирішення питання щодо повернення коштів в позасудовому порядку, 07 листопада 2016 року новий кредитор (новий позикодавець, новий іпотекодержатель) [PERSON] засобами поштового зв`язку направив на всі відомі йому поштові адреси боржників [PERSON] , [PERSON] письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за Договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання\~у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з Вимогою про добровільне виселення з майна, що є предметом Іпотеки. Один цінний та один рекомендований листи були отримані за адресою іпотечного майна [PERSON] особисто 15 листопада 2016 року. [PERSON] проігнорував факт надходження на адресу місця його реєстрації одного цінного та одного рекомендованого листів від [PERSON] із вимогою, у зв`язку з чим вказані листи були повернуті оператором поштового зв`язку на адресу відправника з відміткою про причини такого повернення - «за закінченням терміну зберігання». З огляду на те, що солідарний боржник та іпотекодавець [PERSON] отримала листи із вимогою, боржники вважаються належним чином повідомленими новим кредитором про їхнє порушення умов договору та обов`язку повернути позичені у первісного кредитора грошові кошти у повному обсязі. Однак, боржники проігнорували вказану письмову вимогу [PERSON] , у наданий кредитором тридцятиденний термін добровільного виконання умов вказаної вимоги жодних коштів в рахунок погашення своєї заборгованості не повернули та добровільно не звільнили іпотечне майно. Позивач вважає, що його позовні вимоги в остаточній редакції є обґрунтованими, законними і мають бути задоволені. 21.02.2019 р. до суду від представника відповідачів - адвоката Гончарова Д.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, [PERSON] зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі Договору про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором від 24 жовтня 2016 року. У відповідності до даного договору, первісний іпотекодержатель передав новому іпотекодержателю, а новий іпотекодержатель прийняв від первісного іпотеко держателя, всі права та обов`язки за іпотечним договором, посвідченим 18 лютого 2011 року, який був укладений в забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 18 лютого 2011 року, укладеним між первісним іпотекодержателем та позичальниками - [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого позичальники зобов`язані повернути первісному іпотекодержателю грошові кошти у сумі 18 750 дол. США. В дану випадку іпотекодавцем виступила - [PERSON] . Вважає, що дану державну реєстрацію було проведено з порушенням вимог ст. 12, 35, 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки [PERSON] ніколи не був Іпотекодержателем та в протиправний спосіб набув право власності на спірну квартиру, що унеможливлює його вселення та виселення відповідачів з займаної квартири. Позивач [PERSON] в своєму позові посилається на те, що він зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру на підстав Договору про відступлення прав вимоги за Договором позики від 18.02.2011 р. Тобто, право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] в рахунок погашення зобов`язань за вищезгаданим договором позики. Водночас, [PERSON] в своєму позові увесь час наголошує, що набув усі права і обов`язки, які випливають з договорів позики та іпотеки. На виконання п. 7 договору позики, первісним кредитором [PERSON] було видано нотаріально посвідчену довіреність на ім`я [PERSON] , у відповідності до якої останню було наділено повноваженнями щодо отримання грошових коштів від позичальників на користь свого довірителя - [PERSON] .. Позичальники [PERSON] та [PERSON] сумлінно виконували узяті на себе зобов`язання, що підтверджується розписками про отримання коштів [PERSON] У відповідності до розписок, які видавала довірена особа [PERSON] - [PERSON] , остання отримувала від [PERSON] кошти наступним чином: 18.05.2011 р. - 3750, 00 грн., 18.06.2011 р. - 3750, 00 грн., 18.07.2011 р. - 3750, 00 грн., 18.08.2011 р. - 3750, 00 грн.,18.09.2011 р. - 3750, 00 грн., 18.10.2011 р. - 3750, 00 грн., 18.11.2011 р.,18.12.2011 р., 18.01.2012 р. - 11250,00 грн., 18.02.2011 р. - 3750,00 грн., 18.06.2012 р., 18.07.2012 р., 18.08.2012 р. - 11250, 00 грн., 18.09.2012 р., 18.10.2012 р. , 18.11.2012 р. - 11250, 00 грн., 18.12.2012 р., 18.01.2013 р., 18.02.2013 р. - 11250, 00 грн, 18.03.2013 р., 18.04.2013 р., 18.05.2013 р. - 11250, 00 грн. У всіх цих розписках є посилання, що внесена сума коштів є погашенням боргу по договору від 18.02.2011 р. № 462. Інша частина коштів передавалася [PERSON] через банківські установи, що підтверджується наступними квитанціями КБ «Приват Банку» - 19.08.2011 р. - 3750, 00 грн, 19.08.2011 р. - 3750, 00 грн, 19.08.2011 р. - 3750, 00 грн, 19.09.2011 р. - 3750, 00 грн, 31.03.2012 р. - 3750, 00 грн, 31.03.2012 р. - 3750, 00 грн, 28.02.2013 р. - 3750, 00 грн.. Ще одна частина коштів передавалася через КБ «Приват Банк» послугою мобільний банкінг: 29.05.2012 р. - 8725,00 грн, 28.12.2012 р. - 3750,00 грн, 28.03.2013 р. -3800,00 грн, 25.01.2013 р. -3750, 00 грн, 29.11.2012 р. - 3750, 00 грн.. Таким чином, загальна сума повернутих [PERSON] коштів, в перерахунку на дол. США по офіційному курсу НБУ на дату їх перерахунку, складає 18 750, 00 дол. США. Первісного кредитора [PERSON] такий розрахунок повернутих сум не влаштував, тому останнім було подано позов до Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення заборгованості за договором позики від 18.02.2011 року. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто солідарно зі [PERSON] , [PERSON] 1 011 145 грн. 30 коп. в якості заборгованості за договором позики від 18 лютого 2011 року. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва скасовано, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2018 року касаційна скарга [PERSON] відхилена, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року залишено без змін. Стосовно вимог про виселення представник відповідачів зазначив, що в спірній квартирі постійно проживають: [PERSON] , [PERSON] , її чоловік [PERSON] та малолітній син [PERSON] , [INFO] . Вважає, що слід відмовити в задоволенні вимоги щодо вселення позивача у спірну квартиру, оскільки житлова площа спірної квартири не дозволяє цього зробити без порушення прав осіб, які вже там постійно проживають. Крім того, із позовної заяви вбачається, що квартира [ADDRESS] була придбана саме за позичені кошти в [PERSON] в іноземній валюті, у сумі 18 750 дол. США, що не відповідає дійсності. Так, зокрема, з п. 4 договору купівлі-продажу квартири від 18.02.2011 р. вбачається, що квартиру [ADDRESS] [PERSON] придбала за 33 000 дол. США., що за офіційним курсом НБУ (7,94) на день укладання цього договору становило 262 020 грн. З цього вбачається, що вона придбана за особисті кошти [PERSON] та [PERSON] , а передана [PERSON] в іпотеку лише в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, яке виконано в повному обсязі належним чином, що підтверджується Постановою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2018 року, справа № 761/6526/15-ц. провадження № 61-32619св19. Особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Установивши на підставі наявних у справі доказів, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих у позику коштів, представник відповідача зазначає про відсутність підстав для виселення відповідачів із квартири, яка є предметом іпотеки, без надання їй іншого постійного житла. У зв`язку з чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] (т.2 а.с.47-52). Представник відповідачів Гончаров Д.Ю. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві (запереченнях проти позову). Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив про розгляд справи у його відсутність (т.2 а.с.38). Суд, вислухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 21.06.2017 р., у Реєстрі відсутні відомості щодо осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.87-88). Відповідно до відзиву, за вказаною адресою проживають [PERSON] , [PERSON] , її чоловік [PERSON] та малолітній син [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.53, 54). Згідно інформаційної\~довідки з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно від\~29.12.2016\~р.,\~на ім`я\~позивача [PERSON] \~зареєстровано право\~власності на\~квартиру [ADDRESS] ,\~на підставі\~Договору від 24.10.2016 р. відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 18.02.2011 р., та дублікату Іпотечного договору (т.2 а.с.31). Як вбачається з Іпотечного договору від 18.02.2011 р., копія якого надана позивачем, даний правочин укладено з метою виконання зобов`язання, що виникло у Іпотекодавця [PERSON] та [PERSON] , боржників за договором позики від 18.02.2011 р., за яким вони отримали від Іпотекодержателя [PERSON] . 18750 доларів США. При цьому Іпотеколавець [PERSON] передає в іпотеку Іпотекодержателю [PERSON] квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.3). За договором позики від 18.02.2011 р., укладеному між сторонами, [PERSON] та [PERSON] зобов`язались солідарно повернути [PERSON] грошові кошти у розмірі 18740 доларів США до 18.05.2011 р. (т.2 а.с.14). Як вбачається з п.4 Договору купівлі-продажу від 18 лютого 2011 року, спірна квартира була придбана [PERSON] за 33 000 доларів США ( т.2 а.с.20). Оскільки спірна квартира предмет іпотеки не була придбана виключно на запозичені кошти, таким чином, виселення осіб, які в ній проживають, може бути здійснено лише з наданням іншого житлового приміщення, з врахуванням положень ст.109 ЖК України, ст.40 Закону України «Про іпотеку». Також судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] ., що сторонами визнано та не оспорюється. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 17.05.2017 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, у задоволенні позовних вимог відмовлено. При цьому судом було встановлено, що зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики від 18.02.2011 р. було виконано позичальником [PERSON] у повному обсязі. Постановою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2018 року касаційна скарга [PERSON] відхилена, а рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 травня 2017 року залишено без змін. При цьому Верховний Суд зробив висновок, що суд апеляційної інстанції, встановивши, що зобов`язання за договором позики відповідачами перед позивачем виконано в повному обсязі, шляхом передачі та перерахування коштів повіреному, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками та квитанціями, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відсутнє порушене цивільне право позивача, що підлягало захисту в судовому порядку. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, виконання первісним позичальником [PERSON] зобов`язання за договором позики від 18.02.2011 р. щодо повернення грошових коштів вже встановлено та не доказується при розгляді даної справи, згідно положень ч.4 ст.82 ЦПК України. Між тим, 24.10.2016 р. між [PERSON] як первісним Іпотекодержателем, та [PERSON] як новим Іпотекодержателем, був укладений Договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 18.02.2011 р. за реєстровим №464, відповідно до якого первісний Іпотекодержатель передав новому іпотекодержателю, а новий іпотекодержатель прийняв від первісного Іпотекодержателя всі права та обов`язки Первісного іпотекодержателя за Іпотечним договором, посвідчений 18.02.2011 р., який був укладений в забезпечення виконання зобов`язання по Договору позики, посвідченого 18.02.2011 р. (Договір основного зобов`язання), укладений між Первісним Іпотекодержателем та позичальниками Столетовою О.І. та [PERSON] (Боржники), за умовами якого Боржники зобов`язані повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 18750,00 доларів США в строк до 18.05.2011 р. При цьому сторони домовились, що відступлення прав за Іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (а.с.6). Слід зазначити, що дійсність вказаного Договору відступлення права вимоги у суду викликає сумнів, оскільки виконання основного зобов`язання первісним боржником - [PERSON] та відсутність порушення прав первісного Кредитора - Подвезько А.В. за основним зобов`язанням встановлено судовими рішеннями. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1\~ст.\~15, ч. 1 ст.\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених\~статтею 346 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Оцінивши надані докази, суд вважає, що позивач на порушення вимог ст.ст.77-81 ЦПК України не надав достатніх належних та допустимих доказів порушення його права власності з боку відповідачів. Крім того, порядок виселення громадян передбачений нормами Житлового Кодексу України, з дотриманням певної процедури, проте позивачем у позові не зазначені правові підстави, передбачені ЖК України, щодо виселення без надання іншого житлового приміщення осіб з квартири, яка була передана в іпотеку, проте не була придбана виключно за позичені кошти. Зазначена у позові підстава такого виселення ч.2 ст.109 ЖК України, у даному випадку не застосовується, оскільки виселення осіб з спірної квартири, за умови доведеності порушення права позивача, могло би бути лише за умови надання іншого житлового приміщення. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Згідно ст.141 ЦПК України, в разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати, зокрема, понесені позивачем\~ на сплату судового збору, позивачеві не компенсуються. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed