Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в сумі 37500 грн. Вимоги обґрунтував тим, що мав намір купити у відповідачів належну їм на праві власності квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], про що домовився зі всіма співвласниками. Але, оскільки прибудови до квартири не були узаконені та у відповідачів на їх оформлення не було грошей, укласти договір купівлю-продажу на квартиру у встановленому порядку було не можливо. Тож він на прохання відповідача [PERSON] дав їй на оформлення документів, в рахунок купівлі квартири, 1000 доларів США та 12000 грн. На підтвердження отримання грошей [PERSON] 20 січня та 26 лютого 2013 року було написано розписку у присутності свідка [PERSON] У розписці [PERSON] написала, що у разі розірвання угоди з її сторони, вона зобов'язується повернути кошти (завдаток) у подвійному розмірі. Однак, протягом двох років відповідач умови домовленості не виконує, документи на прибудови не виготовлені, договір купівлі-продажу квартири укласти не можливо. Вказав, що домовленістю з усіма власниками, він з родиною два роки проживав у вказаній вище квартирі, зробив у ній ремонт, завіз меблі. Але відповідачі 26 березня 2015 року замінили замки у вхідних дверях і не пускають його з родиною до квартири. У зв'язку з чим, він разом з дітьми переїхав до іншого житла, а речі його лишилися там і відповідачі у добровільному порядку їх не віддають. Оскільки, між ними з вини відповідачів договору купівлі-продажу квартири укладено не було, останні повинні повернути йому грошові кошти згідно з розпискою, при цьому він не бажає стягувати гроші у подвійному розмірі, як про це зазначено у розписці, а просить стягнути їх у тому ж розмірі, в якому вони були передані. Таким чином, з відповідача [PERSON] повинно бути стягнуто на його користь гроші в сумі 1000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 01 грудня 2015 року складає 25500 грн. та 12000 грн., а всього 37500 грн. Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у заяві. Додав, що кошти передані ним [PERSON] є авансом і мають бути йому повернуті у зв'язку з неукладенням між сторонами договору купівлі-продажу. Представник відповідачів, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу не укладено з вини позивача, а відтак отриманий відповідачем завдаток поверненню не підлягає. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13 березня 1995 року №1958, відповідачу [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. 20.01.2013 року [PERSON] та [PERSON] домовились про купівлю-продаж вказаної квартири, на підтвердження чого [PERSON] складено розписку (оригінал знаходиться в матеріалах справи), якою засвідчено, що остання взяла завдаток від продажу квартири [ADDRESS] на оформлення документів у розмірі 1000 доларів США. 26.02.2013 року текст розписки доповнено (зі зворотньої сторони) внаслідок того, що [PERSON] додано до завдатку 12 000 грн. Вказана розписка підписана [PERSON], [PERSON], свідком [PERSON] Обставини справжності підпису [PERSON] представник відповідача у судовому засіданні підтвердив, не заперечив факту складання нею зазначеної розписки, отримання коштів за розпискою. Отже, судом встановлено, що позивач передав відповідачу [PERSON] 1000 доларів США та 12000 грн., про що вона видала йому розписку про отримання завдатку за квартиру, написану власноручно та засвідчену її підписом. Передумовою для укладення договору купівлі- продажу, було оформлення відповідачами документів на новозбудовані прибудови до квартири. Проте, документи до цього часу не виготовлені, позивач у квартирі не проживає, завдаток йому не повернуто, договір купівлі-продажу сторони зрештою так і не уклали. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, а вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу [PERSON] грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові №6-176 цс/13 від 13 лютого 2013 року Верховного Суду України, яку відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України мають враховувати суди при застосуванні таких норм права. За таких обставин питання, з чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу, правового значення для повернення авансу не має. З огляду на те, що правовідношення, яке є предметом даного спору виникло між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], відповідні грошові кошти на користь позивача має бути стягнуто з відповідача [PERSON] Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Разом із тим ч.2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з ч.3 статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»роз'яснив, що при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на дату ухвалення рішення 09 червня 2016 року офіційний курс доллара США до гривні становить 24,94 грн. за один долар США, відтак з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути сплачений аванс за розпискою в сумі 1000 дол. США в гривневому еквіваленті, що станом на 09 червня 2016 року складає 24 940 грн,. та в сумі 12000 грн., а всього 36940 грн. Згідно з п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову. При зверненні до суду позивачем судовий збір сплачено у належному розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 479 грн. 92 коп., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, які задоволено на 98,5 %. Кеуючись ст.ст. 3,10,11,60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial