Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 44198 грн. 70 коп. 10.02.2017 р. позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, а саме, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 6885 грн. 56 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 27.02.2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» і [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2008228847, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 6344 грн. 00 коп. на споживчі цілі. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 02.02.2017 р. у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача. Представник позивача до суду не з'явився, надав заяву, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку статей 74, 76 ЦПК України, в судове засідання не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явився в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні було встановлено, що 27.02.2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» і [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2008228847 (а.с. 36-38). 22.12.2014 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-2, відповідно до якого банк передав, а фактор прийняв право вимоги до позичальника, що випливають із умов кредитного договору (а.с. 47-50). Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до п. 1.2.1 Договору, банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов цього договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплптити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені цим договором та Додатком № 1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови договору. З метою контролю за цільовим використанням кредиту, Банк перераховує визначені в п. 1.1 цього договору суми кредиту на користь продавців в рахунок оплати товару та послуг. Як вбачається з п. 1.1 договору, сума кредиту становить 5500 грн. 00 коп., на придбання послуг у продавців 594 грн. 00 коп. та 250 грн. 00 коп., загальна сума: 6344 грн. 00 коп. Згідно з п.п. 1.4.1 -1.4.7 договору, позичальник зобов'язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов'язання встановлені договором не пізніше 27.02.2017 р. Сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначених у графіку платежів. Судом встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання перед позивачем за укладеним між ними договором. З наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 02.02.2017 р. відповідач має заборгованість по договору на загальну суму 6885 грн. 56 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 6168 грн. 23 коп., заборгованість по відсоткам - 0 грн. 09 коп., сума комісії - 717 грн. 24 коп. (а.с. 46). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Таким чином, оскільки, відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання з повернення кредитних коштів у строки передбачені договором про надання споживчого кредиту №2008228847 від 27.02.2014 р., внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved