Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом (а.с.1-4, 101-103) і вимоги обґрунтовує тим, що наказом Департаменту\~патрульної поліції\~від 18.05.2016\~№135\~о/с\~відповідача [PERSON] \~призначено на\~посаду інспектора\~роти №4\~батальйону Управління\~патрульної поліції\~в м.Суми\~Департаменту патрульної\~поліції. В ніч з 06.07.2016 року на 07.07.2016 року відповідач, згідно з розстановкою сил та засобів роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м.Суми, несла службу з охорони громадського порядку та нагляду за дорожнім рухом\~на службовому\~автомобілі Тойота\~Пріус,\~номерний знак\~ [NUMBER] , який перебував на балансі Департаменту патрульної поліції. 07.07.2016 року близько 03.15 год. у м.Суми відповідач, керуючи автомобілем Тойота Пріус, номерний знак [NUMBER] , під час виїзду з другорядної дороги по вул. О.Береста на головну дорогу вул. Г.Кондратьєва в порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, не дала дорогу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі та допустила зіткнення з автомобілем Ауді А7, номерний знак [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди обом автомобілям спричинено значних механічних пошкоджень. 22.09.2016 року Ковпаківським районним судом м.Суми відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340грн. Згідно з висновком експертного дослідження №19/119/9-4/3 52е від 30.11.2017 року Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України вартість матеріального збитку становить 489888грн. Відповідно до вимог ст.60 Закону України «Про національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до вимог ч.1 ст.19 Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність\~відповідно до\~закону. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю особистим\~немайновим правам\~фізичної або\~юридичної особи,\~а також\~шкода,\~завдана майну\~фізичної або\~юридичної особи,\~відшкодовується в\~повному обсязі\~особою,\~яка її\~завдала.\~ 13.07.2018 року позивачем отримано рішення Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 року в справі №910/13769/17, яким касаційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м.Києва від 04.12.2017 року, яким стягнуто з позивача на користь ПрАТ «Страхова компанія «Страхові гарантії»» 136050,00грн. страхового відшкодування та судовий збір, без змін. Зазначену суму було стягнуто з позивача на відшкодування шкоди, завданої відповідачем, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 07.07.2016 року. Враховуючи те, що відповідач володів джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем Тойота Пріус, номерний знак [NUMBER] , під час скоєння ДТП 07.07.2016 року на законних підставах, то саме вона має відшкодувати шкоду позивачу в порядку регресу відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України. Просять суд стягнути з [PERSON] на відшкодування завданої матеріальної шкоди 625938грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Департаментом патрульної\~поліції до суду було надано відповідь на відзив відповідача, в якому зазначено, що відповідно до вимог п.4 прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до вимог ч.1 ст.19 зазначеного Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Таким чином, говорячи про юридичну відповідальність відповідача вони розуміють саме цивільно-правову відповідальність, настання якої передбачена ч.1 ст.19 Закону України «Про національну поліцію». Саме тому в позовній заяві вони посилались на вимоги Цивільного кодексу України щодо відшкодування завданої шкоди. Представник відповідача, у свою чергу говорить про матеріальну відповідальність, посилаючись на вимоги КЗпП України, настання якої Законом України «Про Національну поліцію не передбачено». В судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представником відповідача адвокатом Молібог Ю.М. до суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги визнають частково, а саме у розмірі 8100грн. , тобто в розмірі середньомісячного заробітку. Відповідач проходить службу в Департаменті патрульної поліції на посаді інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м.Суми. Враховуючи, що позивач та відповідач перебувають у трудових відносинах, і матеріальна шкоди спричинена відповідачем саме під час виконання службових обов`язків, до відповідача не може бути застосована повна матеріальна відповідальність. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», ЗУ «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», ст.ст.18 ЗУ «Про національну поліцію» на момент вчинення ДТП між відповідачем та позивачем існували службово-трудові відносини, а не цивільно-правові. За таких обставин на правовідносини, які виникли між відповідачем та позивачем, розповсюджуються норми трудового законодавства, а не цивільного права, а саме глава ІХ КЗпП України. Відповідно до ст.60 ЗУ «Про Національну поліцію», проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.19 «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Відповідно до ст.3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності й галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За загальним\~правилом,\~пріоритетними є\~норми спеціального\~законодавства,\~а трудове\~законодавство підлягає\~застосуванню у\~випадках,\~коли нормами\~спеціального законодавства\~не врегульовано\~спірні правовідносини\~або коли\~про це\~йдеться в\~спеціальному законі. Згідно із п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до\~ч.1\~ст.132\~КЗпП України\~за шкоду,\~заподіяну підприємству,\~установі,\~організації при\~виконанні трудових\~обов`язків,\~працівники,\~крім працівників,\~що є\~посадовими особами,\~з вини\~яких заподіяно\~шкоду,\~несуть матеріальну\~відповідальність у\~розмірі прямої\~дійсної шкоди,\~але не\~більше свого\~середнього місячного\~заробітку. Зазначають, що договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами взагалі не укладався. З огляду на викладене, відповідно до законодавства, відповідач не несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, тому на неї в даному випадку не може бути покладена повна матеріальна відповідальність і відповідач може нести тільки обмежену матеріальну відповідальність, як це передбачено ст.132 КЗпП України. Стягнення з працівника страхового відшкодування проводиться в порядку, визначеному трудовим, а не цивільним законодавством. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 06.06.2018 року були витребувані у Департаменту патрульної поліції довідка про розмір заробітної плати [PERSON] , довідка про розмір балансової вартості автомобіля Тойота Пріус. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 03.09.2018 року була витребувана довідка про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) [PERSON] за травень-червень 2016 року. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 09.09.2019 року витребувана у позивача довідка про розмір середньої заробітної плати [PERSON] за серпень-вересень 2019 року, а якщо [PERSON] не працювала, то за попередні два місяці роботи. Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 12.07.2019 року було закрито підготовче провадження та призначена справа до судового розгляду по суті. Суд,\~заслухавши пояснення\~представника позивача\~Москаленка Д.О., перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Судом установлено, що наказом Департаменту патрульної поліції від 18.05.2016 року №135 о/с [PERSON] призначено на посаду інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м.Суми (а.с.5-10). В ніч з 06.07.2016 року на 07.07.2016 року відповідач, згідно з розстановкою сил та засобів роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м.Суми, несла службу з охорони громадського порядку та нагляду за дорожнім рухом\~на службовому\~автомобілі Тойота\~Пріус,\~номерний знак\~ [NUMBER] , який перебував на балансі Департаменту патрульної поліції (а.с.11-17). 07.07.2016 року близько 03.15 год. у м.Суми відповідач, керуючи автомобілем Тойота Пріус, номерний знак [NUMBER] , під час виїзду з другорядної дороги по вул. О.Береста на головну дорогу вул. Г.Кондратьєва в м.Суми в порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, не дала дорогу транспортному засобу, що рухався по головній дорозі та допустила зіткнення з автомобілем Ауді А7, номерний знак [NUMBER] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди обом автомобілям спричинено значних механічних пошкоджень. 22.09.2016 року Ковпаківським районним судом м.Суми відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340грн. (а.с.23). Згідно з висновком експертного дослідження №19/119/9-4/3 52е від 30.11.2017 року Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України вартість матеріального збитку становить 489888грн. (а.с.24-55). Позивач посилається на ст.1191 ЦК України щодо права особи, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, на зворотну вимогу (регрес) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, і просить стягнути з відповідача 136050грн. страхового відшкодування, яке було стягнуто з позивача на користь ПрАТ «Страхова компанія «Страхові гарантії» на підставі рішення господарського суду м.Києва від 04.12.2017 року (а.с.104-112). Загальна сума вимог Департаменту патрульної поліції до відповідача [PERSON] становить 625938грн. Вимоги щодо стягнення з [PERSON] в відшкодування майнової шкоди за нормами Цивільного кодексу України (ст.ст.1166,1187, 1191 ЦК України), Департамент патрульної поліції обгрунтовує частиною 1 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якою у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Відповідно до ст.3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності й галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За загальним\~правилом,\~пріоритетними є\~норми спеціального\~законодавства,\~а трудове\~законодавство підлягає\~застосуванню у\~випадках,\~коли нормами\~спеціального законодавства\~не врегульовано\~спірні правовідносини\~або коли\~про це\~йдеться в\~спеціальному законі. Згідно із п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Оскільки в Законі України «Про Національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських та відшкодування ними матеріальної шкоди, тому при вирішенні цього спору підлягають застосуванню норми трудового законодавства. З викладених підстав норми цивільного законодавства при вирішенні цього спору не застосовуються. Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі прямого умислу або необережності (халатність, недбалість); дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню; між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв`язок. У п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України зазначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установи, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством відповідно до ст.135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами не укладався. Не встановлено при розгляді справи умисних протиправних дій відповідача, які призвели до заподіяння шкоди. Тому пункт 5 ч.1 ст.134 КЗпП України не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами. З огляду на викладене, відповідно до законодавства, відповідач не несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, тому на [PERSON] в даному випадку не може бути покладена повна матеріальна відповідальність і відповідач може нести тільки обмежену матеріальну відповідальність, як це передбачено ст.132 КЗпП України у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Відповідно до п.4 абз.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам їх працівниками» при матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати із змінами та доповненнями, а саме, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі, коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві. Враховуючи, що середньомісячний заробіток відповідача [PERSON] становить 10456,85грн. (виходячи з заробітної плати за березень-квітень 2019 року), суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції 10456грн.85коп. в відшкодування матеріальної шкоди. Згідно з ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з [PERSON] на користь Департаменту патрульної поліції підлягає стягненню 156грн.85коп. в відшкодування судового збору.

Outcome: partial