Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення із жилого приміщення та визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.Свої вимоги мотивує тим, що на балансі Головне управління Національної поліції у м. Києві перебуває гуртожиток, розташований за адресою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] проходив службу в органах внутрішніх справ, працював в полку ДПС ГАІ. На даний час він є пенсіонером органі внутрішніх справ. Рішенням житлово- побутової комісії УВС Київського міськвиконкому [PERSON] , який проходив службу в полку ДПС ГАІ, вирішено надати кімнату № [NUMBER] у відомчому гуртожитку. На підставі даного рішення 30.05.1994 [PERSON] та членам його сім`ї з метою поліпшення житлових умов, видано ордер №4 на право заняття жилого приміщення у сімейному гуртожитку для тимчасового проживання. Рішенням виконкому Софіївсько- Борщагівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області від 09.02.2016року № 59 затверджено рішення Центральної житлової комісії Міністерства внутрішніх справ України від 04.08.2015р., щодо надання житлової площі черговику квартирного обліку апарату Міністерства внутрішніх справ та оформлення ордеру на квартиру [ADDRESS] . 18.02.2016р. [PERSON] на родину складом 5 осіб, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ордер на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Враховуючи те, що [PERSON] , як черговик квартирного обліку апарату міністерства внутрішніх справ України отримав трикімнатну квартиру. отже відповідачу та його родині поліпшено житлові умови, внаслідок якого відпала підставі для зайняття житлової площі в відомчому гуртожитку Головного управління. Оскільки проживання відповідачів у гуртожитку порушує права позивача, як власника нерухомості, а також створює перешкоди у здійсненні права власності щодо вказаного приміщення, посилаючись на ст.ст. 386, 391 ЦК України, ст..ст.71, 72 ЖК України, вважає, що відповідачі втратили право користування даним житловим приміщенням. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві та просили суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надали, явку представника не забезпечили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На балансі Головне управління Національної поліції у м. Києві перебуває гуртожиток, розташований за адресою [ADDRESS]. Рішенням житлово- побутової комісії УВС Київського міськвиконкому [PERSON]., який проходив службу в полку ДПС ГАІ, вирішено надати кімнату № [NUMBER] у відомчому гуртожитку. На підставі даного рішення 30.05.1994 [PERSON] та членам його сім`ї з метою поліпшення житлових умов, видано ордер №4 на право заняття жилого приміщення у сімейному гуртожитку для тимчасового проживання. Рішенням виконкому Софіївсько- Борщагівської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області від 09.02.2016року № 59 затверджено рішення Центральної житлової комісії Міністерства внутрішніх справ України від 04.08.2015р., щодо надання житлової площі черговику квартирного обліку апарату Міністерства внутрішніх справ та оформлення ордеру на квартиру [ADDRESS] . 18.02.2016р. [PERSON] на родину складом 5 осіб, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ордер на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Таким чином, проживання відповідачів у гуртожитку порушує права позивача, як власника нерухомості, а також створює перешкоди у здійсненні права власності щодо вказаного приміщення. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, враховуючи, що відповідачам поліпшено житлові умови, внаслідок якого відпала підставі для зайняття житлової площі в відомчому гуртожитку Головного управління, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З викладеного,

Outcome: approved