overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити порядок користування жилим приміщенням, яке складається з двох кімнат № 46-47 по [ADDRESS], згідно якого виділити йому в користування кімнату № 46 площею 17,3 кв.м., а відповідачу - кімнату № 47 площею 16,2 кв.м., посилаючись на те, що вони на підставі свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом є співвласниками спірного жилого приміщення в рівних частках кожен і між ними за останні роки склався порядок користування кімнатами, згідно якого він займає кімнату 46, а відповідач займає кімнату 47. Відповідач позов визнав. Суд, прийнявши визнання позову відповідачем, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, спірне жиле приміщення складається з двох кімнат 46,47, становить 6/100 частин (кімн. 22-34,36,38-49) та розташоване по [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 травня 2008р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 8 листопада 2016р. сторони є співвласниками кімнат 46-47 по [ADDRESS] в рівних частках кожен /ас 13зв., 17/. Як видно з плану, спірне жиле приміщення складається з двох ізольованих кімнат площею 16,2 та 17,3 кв.м. Житлова площа дорівнює 33,5 кв.м. /ас 4,15/ Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені у загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Враховуючи порядок користування, який склався між сторонами та відповідно до якого позивач займає кімнату площею 17,3 кв.м., а відповідач - кімнату площею 16,2 кв.м., що ідеальна доля кожного складає 33,5 : 2 = 16,75, тобто кімнати, якими користуються сторони, майже відповідають ідеальним долям, а тому суд вважає, що визначення порядку користування, запропонованого позивачем, не порушить прав іншого співвласника, що є підставою для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], згідно якого виділити йому в користування кімнату площею 14,5 кв.м., а відповідачу - кімнату площею 15,1 кв.м., посилаючись на те, що вони на підставі договорів купівлі-продажу та дарування є співвласниками спірної квартири по ? частині кожен, однак між ними виникають спори з приводу оплати квартирної плати. Представник відповідача позов визнала. Суд, прийнявши визнання позову представником відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, спірне жиле приміщення є двокімнатною ізольованою квартирою жилою площею 29,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу від 30.03.1994р. та договору дарування від 25.07.1997р. сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] по ? частині кожен /ас 5-6/. Як видно з плану, спірна квартира складається з двох ізольованих кімнат площею 14,5 та 15,1 кв.м. Житлова площа дорівнює 29,6 кв.м. /ас 8/ Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені у загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Враховуючи порядок користування, який склався між сторонами та відповідно до якого позивач займає кімнату площею 14,5 кв.м., що ідеальна доля позивача складає 29,6 : 2 = 14,80, тобто кімната, яку він займає, майже відповідає його ідеальної долі, а тому суд вважає, що визначення порядку користування, запропонованого позивачем, не порушить прав іншого співвласника, що є підставою для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] , а саме за ним та відповідачами по 1/3 частці.\~В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить йому та відповідачам. Оскільки між ним та іншими співвласниками не існує домовленості про визначення розміру часток в квартирі, просить виходячи із рівності часток в спільній власності визначити за ним та відповідачами по 1/3 частці спірної квартири. Позивач подав до суду заяву в якій позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності та позов задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки в судове засідання суду не повідомили, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розглядати справу заочно у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власноті належить позивачу та відповідачам [PERSON] , [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № Г-12540 від 27 січня 1997 року. Згідно ст.372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З огляду на вказані обставини та відсутність обставин, які б свідчили про необхідність відступу від рівності часток, суд вважає, що за позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , слід визначити по 1/3 частці у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави слід стягнути по 384 грн. 20 коп. судового збору, з кожного, оскільки позивач на підставі п. 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. На підставі ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] по 1/3 частці за ним та [PERSON] (яка померла [INFO]. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить йому, відповідачці та його дружині [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла та після її смерті відкрилась спадщина. Оскільки частина квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] не визначена, нотаріусом було відмовлено йому в оформленні спадкових прав. Просить виходячи із рівності часток в спільній власності визначити за ним та за померлою [PERSON] по 1/3 частці спірної квартири. Представник позивача подала до суду заяву в якій позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у її відсутності та позов задоволити. Відповідачі в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Шостої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, подала суду заяву про розгляд справи у його відсутності. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власноті належить позивачу, відповідачу та померлій [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 06 лютого 1996 року. Згідно ст.372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як встановлено судом, заперечення щодо рівності часток сторін у спільній власності відсутні, інших обставин, які б давали підставу для збільшення чи зменшення часток співвласників не встановлено, відтак, суд приходить до висновку, що слід визначити по 1/3 частці у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] за померлою [PERSON] та позивачем. На підставі ст.ст. 368, 372 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити частки на квартиру [ADDRESS], яка перебуває у їх спільній сумісній власності. В судовому засіданні позивач на позові наполягав та пояснив, що відповідачі є його дружиною та сином. В 1994 році їхня родина здійснила обмін квартири, але частки за кожним не визначалися. На даний час у нього з відповідачами склалися неприязні стосунки і він бажає розпорядитися належною йому часткою квартири. Відповідачка [PERSON], яка діє від себе та по довіреності в інтересах відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечує, щоб судом було визначено частки їхньої сумісної квартири. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Квартира №42 по вул.Героїв України (Кірова), 37-А в м.Мелітополі належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачам, що підтверджується договором міни квартири від 08.10.1994, який було зареєстровано в КП МММБТІ /а.с.9/. Частки даної квартири між співвласниками не визначені. Відповідно до ч.1\~ст.355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, про що зазначено ч.1 ст.368 ЦК України. Статтею 370 ЦК України\~передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки в судовому засіданні відповідачі визнали, що квартира належить їм в рівних частках, інше не встановлено домовленістю між співвласниками або рішенням суду, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити та визначити, що у спільній сумісній власності квартири №42 по вул.Героїв України (Кірова), буд.37-А частки кожного з співвласників є рівні, кожному належить по 1/3 ідеальній частці квартири. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виключити відомості з актового запису № 404, виданого 01.10.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м.Херсона про народження дитини [PERSON], [INFO], про нього як батька дитини, посилаючись на те, що він не є батьком дитини, про що йому стало відомо зі слів відповідачки після народження дитини. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність у звязку з виїздом за кордон на роботу, підтримав заявлені вимоги за підставами вказаними у позові. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов визнали, підтвердили фактичні обставини справи й проти виключення відомостей про [PERSON] як батька з актового запису про народження дитини - [PERSON], [INFO], не заперечували. Представник третьої особи відділ реєстрації актів громадянського стану Суворовського РУЮ м.Херсона в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобовязані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Судом встановлено, що позивача [PERSON] записано батьком дитини - [PERSON], [INFO], а відповідача [PERSON] матірю, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим 01.10.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м.Херсона, та ніким не заперечується. Згідно ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. За вказаних обставин, вимоги позивача про виключення відомостей з актового запису № 404, виданого 01.10.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції м.Херсона про народження дитини [PERSON], яка народилась 17.08.2002 народження, про [PERSON] як батька дитини не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено відсутності кровного споріднення між ним та неповнолітньою дитиною - [PERSON], та всупереч вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цього. З цих же підстав судом не приймається до уваги визнання відповідачем [PERSON] вимог позивача [PERSON]

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виключити відомості про [PERSON], як батька дитини, із актового запису № 328 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області від 13 грудня 2013 року про народження [PERSON], [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, та що підтримує заявлені вимоги /а.с. 14/. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та що визнає позовні вимоги /а.с. 15/. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації - Шкурко Т.О. в судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та що підтримує позовні вимоги /а.с. 28/. Представник третьої особи - відділу РАЦС по Мелітопольському району реєстраційної служби Мелітопольського МРУЮ у Запорізькій області в судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та що підтримує позовні вимоги /а.с. 28/ Згідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази, вважає, що заявлену вимогу слід задовольнити на наступних підставах. З 04.11.2011 року по 09.07.2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с. 10/ та копією свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с. 11/. Однак фактично сторони почали мешкати окремо з червня 2012 року, що підтверджується довідкою від 15.12.2013 року. [INFO] [PERSON] народила дитину - [PERSON], та у свідоцтві про народження батьком дитини був записаний [PERSON], відповідно до ст. 122 ч. 2 СК України, оскільки з моменту розірвання шлюбу до дня народження дитини не минуло 10 місяців, що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 12/. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, які маються в матеріалах справи. Крім того, відповідачка не заперечує проти задоволення позовних вимог, тому суд вважає необхідним виключити відомості про [PERSON], як батька дитини, із актового запису № 328 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області від 13 грудня 2013 року про народження [PERSON], [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виключити відомості про батька з актового запису №41 від 23 лютого 2018 р. про народження [PERSON], [INFO], в книзі реєстрації актів про народження у Першотравенського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Позивачка у судове засідання не з'явилась, позов підтримала, справу просила розглядати за її відсутності, про що надала суду письмову заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, у письмовій заяві позов визнав, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив розглядати за його відсутності. Представник відповідача Першотравенського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області у наданій письмовій заяві не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 березня 2014 р., який рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 18 липня 2017 р. було розірвано. У зв'язку з тим, що на час реєстрації шлюбу [PERSON] знаходився в місцях позбавлення волі, позивачка з ним бачилися не часто, а в 2016 році відносини взагалі припинилися, а шлюб існував формально. 07 квітня 2017 р. у [PERSON] закінчився термін ув'язнення, однак до позивачки він так і не повернувся, вчинив новий злочин та на даний час знаходиться у Полтавському СІЗО. [INFO] р. позивачка народила доньку [PERSON] та оскільки дитина була народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, відповідно до п. 2 ст. 122 СК України, батьком дитини був записаний [PERSON] Згідно ч. 1 ст.138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову слід прийняти. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 704,8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного та ст. 138 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виключити відомості про батька з актового запису №4 від 04 червня 2018 р. про народження [PERSON], [INFO], в книзі реєстрації актів про народження у Виконавчому комітеті Новодружеської міської ради м. Лисичанська Луганської обл. Представник позивача у судове засідання не з'явився, позов підтримав, справу просив розглядати за його відсутності, про що надав суду письмову заяву. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, у письмовій заяві позов визнала, попереджена про наслідки визнання позову, справу просила розглядати за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 липня 2016 р., який 19 січня 2018 р. було розірвано. Через деякий час після укладання шлюбу відповідачка виїхала на роботу до м. Санкт-Петербург і проживала там до січня 2018 р. Позивачу було відомо, що у відповідачки склалися відносини з іншим чоловіком. [INFO] відповідачка народила дитину та в актовому записі про народження дитини батьком було зазначено позивача, так як дитина народилася до спливу 10 місяців з моменту розірвання шлюбу. Згідно даного свідоцтва про народження батьком дитини був вказаний позивач, на підставі ч. 2 ст. 122 СК України, оскільки дитина народилась до спливу десяти місяців після припинення шлюбу між позивачем та відповідачкою. Однак позивач не є біологічним батьком дитини, при цьому відповідачка підтвердила йому, що він не є батьком дитини, народження якої було зареєстроване Виконавчим комітетом Новодружеської міської ради м. Лисичанська Луганської обл. 04 червня 2018 р. під актовим записом №4. Відповідно до ч. 1ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Згідно ч. 2 ст.136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Суд вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачкою слід прийняти. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 704,8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved