Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив у рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №09/0811-КФ від 31.01.08 у розмірі 2 312 023,14 грн., звернути стягнення шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Перший інвестиційний банк» на предмети іпотеки за вартістю 2 312 023,14 грн., без урахування ПДВ, на земельну ділянку загальною площею 1,3201 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Обухівський район, на території Нещерівської сільської ради, СТ «Українська земля», та належить [PERSON] на праві власності. Відповідачем та позичальником зобов'язання за кредитним договором належним чином виконанні не були, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без нього, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в Урядовому кур'єрі № 67 від 08.04.2016 року, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань суду не подав. Залучена судом третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась повторно, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань суду не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав за можливе розглянути справу за наявними матеріалами за відсутністю відповідача. Суд, вислухавши доводи представника позивача під час попередніх судових засідань, дослідивши матеріали цивільної справи встановив такі обставини. 31 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Перший Інвестиційний Банк», правонаступником якого є Публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 09/0811-КФ. В подальшому до Кредитного договору було укладено додаткові угоди № 1 від 07.03.08, № 2 від 13.03.08, № 3 від 17.04.08, № 4 від 23.04.08, № 5 від 01.07.2008 року. Згідно з умовами Кредитного договору Позивач відкрив Позичальнику мультивалютну кредитну лінію на споживчі потреби та встановив кредитний ліміт у загальному розмірі еквівалентну 1 200 000,00 (один мільйон двісті тисяч) доларів США. Кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 30 січня 2023 року (включно). Розмір плати за користування коштами, наданими в доларах США становить 14 % річних, наданими в національній валюті України - 17% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON] 13 березня 2008 року укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щуром О.І., зареєстрований в реєстрі за № 1880. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 23.11.2010 року було прийняте рішення по цивільній справі № 2-367/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший інвестиційний Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно іпотеки, яким стягнуто із [PERSON] заборгованість за кредитом з урахуванням заборгованості по відсоткам у розмірі 1 135 505,57 дол. США, що у гривневому еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 25.10.10 складає 8 983 892,97 грн.; заборгованість за кредитом виданому у гривнях в розмірі 2 412 629,43 грн.; пеню у розмірі 953 246,85 грн., а всього 12349769 грн. 25 коп. Звернуто стягнення на предмет застави - земельну ділянку площею 1,301 га, розташовану Київська область, Обухівський район, Нещерівська сільська рада, СТ «Українська земля», призначена для ведення садівництва та належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Обухівським районним відділом земельних ресурсів 15 серпня 2006 року, кадастровий [NUMBER]. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини щодо наявності заборгованості позичальника за кредитним договором встановлені обов'язковими, а тому згідно зі ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до постанови ВП № 40959670 про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесної старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.А., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-367/10, виданого 08.08.11 Обухівським районним судом Київської області звернення стягнення на вищезазначену земельну ділянку у спосіб визначений судовим рішенням у справі № 2-367/10 від 23.11.10 є неможливим. Згідно з п. 1 р. 1 Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.12.15 № 2710/5, арештоване майно - рухоме або нерухоме майно боржника (крім земельних ділянок та майна, вилученого з обігу згідно із законом або обмежено оборотоздатного, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації. Відповідно до Порядку, законодавцем не передбачена можливість продажу земельних ділянок, які належать боржнику на праві власності. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, зобов'язання позичальника за кредитним договором з повернення заборгованості в розмірі, встановленому рішенням Обухівського районного суду Київської області №2-367/10 від 23.11.10, залишається невиконаним на сьогоднішній день. Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 2 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель має право звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду. Згідно з ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Частиною 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Згідно з п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.12 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Наявність рішення суду, яке до цього часу не виконано, не є перешкодою для реалізації позивачем його права щодо набуття предмета іпотеки у власність. За змістом ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до висновку про вартість майна, складеного 10 лютого 2016 року суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Фінансова компанія «ТИТАН» (ліцензія проведення земле оціночних робіт, видана 17.11.11 Державним агентством земельних ресурсів України серія АГ №579244, сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №16312/14, виданий Фондом державного майна України 16.04.14), ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 1,3201 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Обухівський район, на території Нещерівської сільської ради, СТ «Українська земля» (надалі - предмет іпотеки), та належить Відповідачу на праві власності, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15 серпня 2006 року, виданого на підставі договорів купівлі-продажу від 21 липня 2006 року № 6499 ВЕА 316408, № 6494 ВЕА 316415, № б474 ВЕА 316423, № 6479 ВЕА 316422, № 6484 ВЕА 316421, № 6489 ВЕА 316420, № б514 ВЕА 316419, № 6591 ВЕА 316437, № 658б ВЕА 316436, від 27 червня 2006 року, № 4948 ВЕА 316447, №4943 ВЕА 316450. Державний акт на право власності на земельну ділянку зареєстровано у Обухівському районному відділі земельних ресурсів в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1120. Кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], станом на 10 лютого 2016 року становить 2 312 023,14 грн., без урахування ПДВ; Таким чином, з урахуванням того, що зобов'язання за кредитним договором з повернення заборгованості в розмірі, встановленому рішенням Обухівського районного суду Київської області № 2-367/10 від 23.11.2010 року, не виконані, вимоги Позивача про звернення, в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 2 312 023,14 грн., стягнення на Предмет іпотеки за Договором іпотеки шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки за Позивачем за вартістю 2 312 023,14 грн., є правомірними та обґрунтованими, отже, суд вважає вимогу позивача такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved