Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 02 вересня 2011 року між ним і відповідачем був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 31 серпня 2016 року мається заборгованість в загальному розмірі 16423,11 грн., яка складається з наступного: 470,47 грн. - заборгованість за кредитом; 11308,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3386,18 грн. заборгованість за пенею і комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 758,24 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вищезазначену суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1378,00 грн. Представник відповідача надала відзив на позов, де зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки ним не надано суду жодного доказу строку дії кредитної картки, яка видавалася відповідачу, як не надано і жодних документів щодо погашення відповідачем заборгованості, які б переривали строк позовної давності. Оскільки умовами договору встановле6но самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути всю суму боргу частинами і встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Надані позивачем виписки за картками свідчать про здійснення платежів автоматично банківською системою, переводячи грошові кошти з одного на інший рахунок, штучно створюючи видимість, що ніби-то відповідач самостійно здійснював платежі та перервав позовну давність. Отже, оскільки строк позовної давності до основної вимоги сплив, то відповідно такий строк сплив і щодо додаткових вимог, у звязку з чим просить суд застосувати позовну давність і відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Крім того, представник відповідача посилається на порушення позивачем вимог ч.3 ст.1056-1 ЦК України у звязку з самовільним збільшенням розміру відсоткової ставки, оскільки до 31 серпня 2014 року нараховувалася відсоткова ставка в розмірі 30 %, з 01 вересня 2014 року в розмірі 34,8 %, з 01 квітня 2015 року в розмірі 43,2 %. Також посилається на те, що заявлений позивачем розмір неустойки значно перевищує розмір самої забопргованості за кредитним договором. Також представник відповідача зазначила, що доказів укладення кредитного договору між сторонами позивач суду не надав, оскільки сама по собі анкета позичальника не містить умов кредитного договору. Надані суду Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть свідчити про існування боргу, оскільки зазначені документи відповідачем не підписані і на нього вони не розповсюджуються. Розрахунок заборгованості за кредитним договором є лише первинним обліковим бухгалтерським документом і не є доказом існування заборгованості. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Стосовно наданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором вона пояснень надати не може, оскільки зазначений розрахунок розробляється відповідними спеціалістами банку. Також зазначила, що 02 вересня 2011 року відповідачу було відкрито картковий рахунок і видано кредитну картку «Універсальна» зі строком дії до останнього дня місяця 06.2015 року. В подальшому картка неодноразово пере випускалася і вся сума заборгованості з новим строком дії відображалася і враховувалася на пере випущеній картці. Вважає необґрунтованими посилання представника відповідача про те, що на зазначені правовідносини поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки споживчим є кредит, який надається споживачеві на придбання продукції, тоді як у даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Дія укладеного між сторонами кредитного договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці, у звязку з чим вказаний кредитний договір на даний час є чинним. Щодо підвищення процентної ставки, то таке підвищення відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що є суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по вже наявній кредитній заборгованості. Що стосується можливості зменшення судом неустойки, то вважає, що відповідачем не доведено факту наявності істотних обставин, які свідчать про необхідність зменшення розміру неустойки, тоді як відповідач злісно ухилявся від сплати кредиту, тому неустойка повинна бути стягнена у повному розмірі. Що стосується позовної давності, то відповідачеві було видано останню кредитну картку зі строком дії до останнього дня квітня 2017 року, тоді як позивач звернувся до суду з позовом 05 жовтня 2016 року, тобто до спливу строку позовної давності. Представник відповідача у судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити, підтримала викладені у відзиві обставини. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора забовязаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У ст.536 ЦК України зазначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. У даній справі відповідач заперечує факт надання йому документів, які містять істотні умови кредитного договору, зокрема, Умов та правил надання банківських послуг, які у сукупності з поданою відповідачем анкетою-зявою на отримання кредиту, складають кредитний договір, у звязку з чим обовязок доведення такого факту покладається на кредитодавця, тобто позивача у справі, який таких доказів суду не надав. Посилання позивача на ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки доказів отримання таких документів відповідачем під час оформлення кредитного договору суду не надано. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як зазначив представник відповідача у судовому засіданні, крім складеної відповідачем письмової анкети-заяви на отримання кредиту жодних інших документів йому надано не було, у звязку з чим з Умовами та правилами надання банківських послуг, з Правилами користування платіжною карткою він ознайомлений не був, оскільки їх не підписував. Надані суду Умови та правила надання банківських послуг не мають жодного підпису відповідача, що свідчить про відсутність достатніх доказів надання останньому вказаних Умов. У звязку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що, оскільки позивачем належним чином не доведено факт надання відповідачу документів, де викладені істотні умови отримання та повернення кредиту, кредитний договір не можна вважати укладеним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність між ним та відповідачем договірних правовідносин і просить стягнути з відповідача заборгованість за невиконання умов кредитного договору. Однак такі підстави позову у даному випадку не є обґрунтованими, оскільки у відповідності до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати пуслугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Із даної норми закону вбачається, що її розповсюдження можливе лише на правовідносини, які є зобовязальними, а у даному випадку таких правовідносин між сторонами не виникло, у звязку з чим суд не вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Крім того, викликає сумнів достовірність наданого суду розрахунку заборгованості за кредитним договором, оскільки згідно розділу «сальдо поточної заборгованості за кредитом» з 26 липня 2013 року до 30 квітня 2014 року розмір поточної заборгованості постійно зменшувався, тоді як погашення кредиту в зазначений період відповідач згідно розрахунку не здійснював. Заяву представника відповідача на застосування строку позовної давності у даному випадку суд вважає необгрунтованою, оскільки застосування такого строку можливе лише у разі доведення позивачем своїх позовних вимог, чого у даному випадку зроблено не було. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою і у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі в розмірі 1378,00 грн. стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed