Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказує, що сторони по справі перебували у шлюбі з 3 вересня 2011 року. Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.07.2014 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач має можливість виїхати за кордон до Росії, пролікувати дитину, яка дуже часто хворіє на простудні захворювання, також влаштуватися на роботу. При зверненні до відповідача з проханням добровільно надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон вона отримала нічим не аргументовану відмову. Просить дозволити [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON], [INFO], оформити документи для тимчасового виїзду за межі України до Росії неповнолітньої [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні представник позивача, [PERSON] на позові наполягає, прохає задовольнити його у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином у судовому порядку. Представник третьої особи, Оріхівського РС УДМС України в Запорізькій області, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник, третьої особи відділу опіки та піклування Оріхівської районної державної адміністрації, у судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином у судовому порядку. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази надані стороною, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.09.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03 вересня 2011 року (а.с.6). Шлюб розірвано на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.07.2014 року (а.с.9). За час спільного проживання у них народилась дитина, донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 червня 2012 року (а.с.7). Судом встановлено, що позивач має намір виїхати до Росії разом з малолітньою дитиною, до досягнення дитиною повноліття, пролікувати дитину та влаштуватися на роботу, оскільки відповідач не цікавиться здоров'ям дитини та сплачує мінімальні аліменти на утримання дитини, Однак, відповідач відмовився надати дозвіл на поїздку дитини за кордон, а тому вона змушена звертатися в суд за захистом інтересів дитини. Факт відмови в наданні незгоди на поїздку за межі України відповідач не пояснив, оскільки до суду не з'явився. Таким чином, судом встановлено, що метою виїзду дитини за кордон є лікування дитини, оскільки відповідно до довідки із лікарні дитина дійсно хворіє (а.с.10), поліпшення матеріальних умов життя та сприяння повноцінному розвитку дитини. В ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Згідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 cт.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Отже, позивач вправі звернутися в суд із позовом про надання дозволу на виїзд неповнолітнього за кордон, так як батько відмовився в наданні такої згоди. Суд, вважає необхідним надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон, протягом трьох років з дня набрання рішенням законної сили, оскільки будь-яких обставин, які б могли стверджувати, що такий виїзд буде здійснено всупереч інтересам дитини, не встановлено. З позовної заяви вбачається, що позивач просила надати дозвіл для виготовлення необхідних документів, які потрібні для виїзду дитини. А отже, слід надати дозвіл для виготовлення проїзного документа. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial