Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 2100, 00 доларів США, три відсотка річних від простроченої суми в сумі 101, 45 доларів США, а всього 2201, 45 доларів США 45 центів, еквівалент якої по курсу Національного банку України складає 54635, 59 грн. 59 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 31.08.2016 він уклав договір позики з [PERSON] , відповідно до якого він передав, а відповідач взяв в борг 2 300, 00 доларів США та зобов`язався повернути їх до 01.09.2018. у встановлений договором термін відповідач борг не повернув. 04.11.2019 відповідач повернув йому частину боргу в сумі 200, 00 доларів США, решту суми боргу на момент звернення до суду з позовом відповідачем не повернуто. [PERSON] ухиляється від повернення боргу, оскільки уникає розмов та його телефонних дзвінків. Оскільки відповідач свій обов`язок щодо повернення коштів не виконав, є всі підстави стягнути з нього суму заборгованості у судовому порядку, а також 3% річних. Таким чином, загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 54 635, 59 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Представник позивача [PERSON] - адвокат Олексишин І.Б. в судове засідання не з`явився, однак 22.06.2020 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позов просить задоволити та не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи на 28.04.2020, 26.05.2020, 22.06.2020, 17.08.2020 про, що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду 16.04.2020, 05.06.2020 з відміткою «вручено, особисто», 14.05.2020 з відміткою «за закінченням терміну зберігання», 07.07.2020 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього, відповідач повідомлявся про розгляд справи на 22.06.2020, 17.08.2020 оголошеннями на офіційному веб -порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивача не заперечив. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача у межах заявлених позовних вимог, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задоволити, ухваливши заочне рішення, з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 серпня 2016 року сторони уклали між собою договір позики, згідно з яким [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 2300 доларів США, яку останній зобов`язався повернути до 01 вересня 2018 року, про що свідчить розписка, оригінал якої був долучений до матеріалів справи /а.с. 20/. Також судом встановлено, що 04 листопада 2019 року відповідач повернув позивачу частину боргу в сумі 200,00 доларів США. Отже, відповідач не повернув позивачу борг у сумі 2100, 00 доларів США. Наявність розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Виходячи з вищенаведеного та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка від 31 серпня 2016 року, як борговий документ свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документу є належним та допустимим доказом як факту отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів, так і невиконання відповідачем даних боргових зобов`язань. З детального аналізу змісту боргової розписки від 31 серпня 2016 року вбачається, що при її складанні, сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме: зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по батькові сторін, суму позики, порядок і дату повернення боргу, підписи сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд звертає увагу, що 04 листопада 2019 року відповідач повернув позивачу частину боргу в сумі 200,00 доларів США. Отже, відповідач не повернув позивачу борг у сумі 2100, 00 доларів США. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов`язаний повернути позивачу [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 2100 доларів США, що в перерахунку на національну валюту відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ на день подання позову, становить 52117,80 грн. В постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд зобов`язаний розглядати справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення боргу підставними і такими, що підлягають до задоволення. Відтак вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 52117,80 грн. боргу за розпискою від 31.08.2016. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 3 % річних за неналежне виконання відповідачем [PERSON] зобов`язання щодо повернення боргу в сумі 2300, 00 доларів США за 428 днів, за період з 01.09.2018 по 04.11.2019 прострочення складає 80, 91 доларів США (80,91=2300х3х428:365:100). 3 % річних від простроченої суми зобов`язання в розмірі 2100,00 доларів США за 119 днів, за період з 05.11.2019 по 03.03.2020, прострочення складає 20,54 доларів США (20,54=2100х3х94:365:100). Таким чином 3 % річних від простроченої суми заборгованості за весь час прострочення зобов`язання становить 101, 45 доларів США, що в перерахунку на національну валюту відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют становить 2517, 79 грн. Відтак наведений позивачем розрахунок трьох процентів річних, загальний розмір яких становить 2517, 79 грн., сумнівів у своїй правильності не викликає. На підставі вищенаведеного, врахувавши те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт отримання відповідачем позики від позивача в сумі 2100 доларів США, відповідач пропустив строк виконання зобов`язання, оскільки в позикодавця [PERSON] наявний борговий документ-розписка про отримання позичальником [PERSON] грошових коштів, що свідчить про існування невиконаного зобов`язання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача [PERSON] слід задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики в розмірі 2 100 доларів США, три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 101 долар США 45 центів, а всього 2 201 долар США 45 центів, що в гривневому еквіваленті згідно курсу Національного банку України на момент звернення до суду з позовом становить 54 635, 59 грн. /сума заборгованості за договором позики в розмірі 52117,80 грн. + 3% річних за весь час прострочення боргу в розмірі 2517, 79 грн./. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір у розмірі 840, 80 гривень. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved