Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 28.02.2011 у справі №2-248/11 з відповідача на його користь стягнуто борг загальною сумою 441298,36 грн. Відповідач зобов`язання не виконав, кошти сплачувати відмовився. Посилаючись на положення статей 526, 625 ЦК України, просить стягнути із [PERSON] на його користь 75328,82 грн. інфляційних втрат та 12593,19 грн. річних, а всього на суму 87922,01 грн., а також судові витрати. У підготовчому судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримав. У подальшому в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, якими спрямовувалися ухвала про відкриття провадження з копією позову з додатками, а також судові повістки, повернулись до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», «Інші причини повернення (не проживає)». Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що на підставі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 28.02.2011\~ у справі №2-248/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за договором позики у сумі 39722,50 грн., проценти за користування грошима у сумі 1870,93 грн., судові витрати по сплаті державного мита у сумі 415,93 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,0 грн., витрати на правову допомогу у сумі 2000,0 грн., разом 44129,36 грн. (а.с.7). З довідки Скадовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №18110 від 19.06.2020 вбачається, що на примусовому виконанні у ВДВС Скадовського РУЮ перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-248/11, виданого 28.02.2011 Скадовським районним судом Херсонської області про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 39722,50 грн., під час повернення виконавчого документа стягувачу виконавчий лист був втрачений (а.с.8). Частиною першою статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом частини першої статті 525, частини першої статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Із положень частини першої статті 611 ЦК України слідує, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється відвідповідальностіза неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, визначеної статтею 625 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли зобов`язання на підставі укладеного ними договору позики. [PERSON] не виконав свій обов`язок з повернення позики, внаслідок чого з нього на користь [PERSON] стягнуто борг за судовим рішенням, яке не виконане відповідачем, а тому правовідносини сторін не припинилися і [PERSON] не звільняється за виконання грошового зобов`язання за договором. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних від простроченої суми за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19). Одночасно, у цій же справі Верховним Судом викладено правовий висновок, що таке право кредитора обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Однак, з огляду на положення ЦК України про те, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, суд не може застосувати даний правовий висновок у рамках розгляду даної справи, оскільки відповідач з відповідною заявою до суду не звертався. Відповідач долучений до позову розрахунок не спростував, доказів належного виконання зобов`язання не надав. З урахуванням викладеного позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати у сумі 879,23 грн., сплачені позивачем при подачі позову згідно квитанції банку «Ощадбанк» №24 від 23.07.2020 підлягають стягненню з відповідача на підставі статті 142 ЦПК України.

Outcome: approved