Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку було уточнено в процесі судового розгляду, до Гаражного кооперативу «Зв»язківець» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22 грудня 2008 року він був обраний та прийнятий на посаду Голови гаражного кооперативу «Зв»язківець». 22 листопада 2010 року його було звільнено із займаної посади. При звільнені відповідачем були порушені його трудові права, зокрема, не виплачено заробітну плату за листопад 2010 р., компенсацію за невикористану відпустку за 2010 рік та вихідну допомогу при звільненні. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2014 р. стягнуто з відповідача на його користь заробітну плату за листопад 2010 року в розмірі 1681, 48 грн., компенсацію за невикористану відпустку за 2010 рік в розмірі 2 372, 79 грн. та моральну шкоду - 500 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31.07.2014 р. зазначене рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про виплату вихідної допомоги скасовано та постановлено в цій частині нове рішення, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача вихідну допомогу в розмірі 2 441 грн. Постановою Державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 10.09.2014 р. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого на підставі вище зазначених рішень судів. 12.11.2014 р. відповідач виконав рішення судів, у зв'язку з чим виконавче провадження закрито. У зв'язку з зазначеним, посилаючись на вимоги ст. 117 КзпП, просить стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 128 622, 34 грн. за період з моменту звільнення - 22.11.2010 р. по день фактичного розрахунку - 12.11.2014 р. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, посилаючись на викладене в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Зокрема, в наданих поясненнях посилався на те, що строки звернення до суду з зазначеним позовом ним не пропущено, оскільки невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого порушення, яким є день фактичного розрахунку. Тобто, для звернення працівника до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлюється тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка, фактично розрахувався з ним. Позивач звернувся до суду 17.09.2014 р., а відповідач фактично розрахувався з ним лише 12.11.2014 р. Зокрема, вина відповідача в невиплаті належних позивачу сум, підтверджується рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2014 р. Щодо тверджень відповідача про блокування ним роботи гаражного кооперативу, зазначив, що доказів зазначеного стороною відповідача суду не надано. Представник відповідача та відповідачв судове засідання 21 липня 2015 року не з'явились, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлялись належним чином. В попередніх судових засіданнях відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на викладене в запереченнях. У відповідності до наданих заперечень, сторона відповідача не визнає позовні вимоги, посилаючись на те, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду, оскільки 08.12.2010 р. останній був ознайомлений з розрахунком при звільненні, тобто дізнався про порушення своїх прав, однак жодних дій, звернень та позовних вимог щодо не виплати сум з його боку не було. Зокрема, вина відповідача в несвоєчасній вилаті позивачу належних йому при звільненні сум відсутня, оскільки саме з вини позивача було призупинено фінансову роботу ГК «Зв»язківець». При цьому відповідач не пред'являв безпосередньо відповідачу будь-яких вимог щодо виплати розрахунку при звільненні. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, заслухавши пояснення сторін та покази свідка [PERSON], суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення зборів уповноважених і членів гаражного кооперативу «Зв»язківець», протокол № 1 від 20.12.2008 року, [PERSON] був обраний головою даного кооперативу та на підставі наказу № 33-к від 22.12.2008 року позивач прийнятий на посаду Голови кооперативу. (а.с. 6) Відповідно до наказу від 22.11.2010 року, відповідно до рішення зборів уповноважених і членів гаражного кооперативу «Зв»язківець», протокол № 1 від 21.11.2010 року, [PERSON] звільнений із займаної посади з 22.11.2010 року (а.с.7) Як встановлено судом та підтверджується Індивідуальними відомостями Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.Києва про застраховану особу [PERSON] , позивачу була нарахована заробітна плата за листопад 2010 року в сумі 1681 грн. 48 коп. за роботу в Гаражному кооперативі «Зв»язківець» (а.с.8). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2014 р. з відповідача на користь позивача стягнуто заробітну плату за листопад 2010 року в сумі 1681 грн. 48 коп., компенсацію за невикористану відпустку за 2010 рік у сумі 2.372 грн. 79 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 грн., всього - 4.554 грн. 27 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. (а.с. 17-21) Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31.07.2014 р. рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2014 р. скасовано в частині відмови в задоволенні вимог [PERSON] про виплату вихідної допомоги та постановлено в цій частині нове рішення, яким з відповідача на користь позивача стягнуто вихідну допомогу в розмірі 2 441 грн. (а.с. 22-24) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.10.2014 р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 31.07.2014 р. скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с. 42-44) Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2014 р. рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2014 р. скасовано в частині відмови в задоволенні вимог [PERSON] про виплату вихідної допомоги та судового збору, постановлено в цій частині нове рішення, яким з відповідача на користь позивача стягнуто вихідну допомогу в розмірі 2 702,15 грн. (а.с. 52-53) 10.09.2014 р. постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва №2-3661/14 від 26.08.2014 р. про стягнення з ГК «Зв»язківець» на користь [PERSON] заробітну плату за листопад 2010 року в сумі 1681 грн. 48 коп., компенсацію за невикористану відпустку за 2010 рік у сумі 2 372 грн. 79 коп., моральну шкоду в розмірі 500 грн., та вихідну допомогу в розмірі 2 441 грн. (а.с. 34) Постановою ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 12.11.2014 р. закінчено виконавче провадження з виконання вище зазначеного виконавчого листа у зв'язку з повним виконанням боржником рішення суду. (а.с. 85) Як визначено ч.1 ст.116 КЗпП України, виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у визначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, проти чого не заперечували і представники відповідача в судовому засіданні, в день звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку. Лише 12.11.2014 р. позивачу було виплачено належні йому при звільненні суми в порядку виконання рішення судів. Суд визнає неповажними причини порушення відповідачем встановленого порядку звільнення, а саме несвоєчасного проведення остаточного розрахунку, оскільки відповідачем в порядку ст.ст. 57-60 ЦПК України, не надано суду доказів відсутності його вини в здійсненні виплати всіх передбачених сум, зокрема, блокування позивачем роботи гаражного кооперативу та його фінансової діяльності. Зокрема, суд не приймає до уваги посилання представників відповідача на пропущення позивачем тримісячного строку для звернення до суду виходячи з наступного. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13 непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 17.09.2014 р., а фактичний розрахунок з ним відповідачем здійснено було 12.11.2014 р. в порядку виконання рішеннь судів. Враховуючи зазначене, позивачем не пропущений тримісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Середній заробіток позивача розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до якого середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Подією, з якою пов'язана така виплата в розумінні викладеної норми права, є подія, яка створює правові підстави для виплати, а саме звільнення працівника з роботи на підставі відповідного наказу роботодавця. Згідно з п. 8 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються згідно середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться таким чином: 1) заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні ділиться на число відпрацьованих робочих днів, з чого випливає середньоденна заробітна плата; 2) вказана сума середньоденної заробітної плати множиться на відповідну кількість календарних днів. Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 128 622, 34 грн. за період з 22.11.2010 року (момент звільнення) по 12.11.2014 р. (день фактичного розрахунку). Оскільки судом встановлено порушення порядку та строків остаточного розрахунку при звільненні працівника з боку відповідача з неповажних причин, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 21.11.2010 року по день фактичного розрахунку - 12.11.2014 року. Заробітна плата позивача за останні два місяці, що передували звільненню, становить: за вересень 2010 року - 2 457,87 грн., за жовтень 2010 року - 2 946, 43 грн., загальний розмір заробітної плати за вказаний період становить 5 404, 3 грн. За місяць розрахункова середня заробітна плата для розрахунку складає 2 702, 15 грн. Затримка розрахунку з 22.11.2010 року по 12.11.2014 року складає 47 місяців 12 робочих днів. Виходячи з наведеного, та того, що встановлені судом обставини свідчать про те, що обов'язок роботодавцем по виплаті позивачу належних сум в день звільнення виконано не було, тому, на підставі ст. 117 КЗпП та Порядку обчислення середньої заробітної плати стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку, у розмірі 128 622, 34 грн. Згідно вимог ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved