Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить ухвалити рішення про зменшення розміру аліментів, які стягуються відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 25 серпня 2009 року (справа № 2-434/2009 р.) з нього, [PERSON], [INFO], (місце проживання [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER]) на користь [PERSON] (місце проживання [ADDRESS]) на утримання дочки [PERSON], [INFO], з 1/3 від усіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення повноліття до 1/6 від усіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 22 січня 2007 року (справа № 2-144/2007 р.) стягнуто з нього аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], в сумі 200 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 24.11.2006 року і до досягнення нею повноліття. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 25 серпня 2009 року (справа № 2-434/2009 р.) збільшено розмір аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], до 1/3 від усіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення повноліття. 11.07.2009 року уклав шлюб з [PERSON]. У шлюбі народилась друга дитина - дочка [PERSON], [INFO],. Згідно судового наказу Бориславського міського суду Львівської області від 09 жовтня 2018 року (справа № 438/1282/18) стягнуто з ного на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із 05.10.2018 року до досягнення дитиною повноліття.? Таким чином, у нього змінився сімейний стан, тобто є члени сім'ї, яких за законом зобов'язаний утримувати, а відтак їх утримання вплинуло на матеріальне становище і змінило його. Станом на сьогоднішній день із його доходів стягуються аліменти на утримання двох дочок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в сумі 7/12 або 58 відсотків доходу щомісячно. Таким чином, із отриманого доходу йому залишається менше 30 відсотків доходу, тобто з відраховуються податки та обов'язкові платежі в розмірі 19,5 відсотків та аліменти в розмірі 58 відсотків. Як батько малолітніх дітей, не ухиляєся від свого батьківського обов'язку, та не відмовляєся у його виконанні. Натомість сплачує аліменти, встановлені рішенням суду, та по мірі можливості займаєся вихованням дітей. Враховуючи наявність обов'язку по утриманню другої дитини [PERSON], вважає за можливе зменшення розміру аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], до 1/6 від усіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила. Представник відповідача, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Додатково пояснила, що довірена особа відповідач [PERSON] не працює, навчається на стаціонарно у Дрогобицькому державному педагогічному університеті імені Ів.Франка. Форма навчання платна. Донька сторін [PERSON], [INFO], перенесла у травні 2010 року перенесла хірургічне втручання. На даний час знаходиться на «Д» обліку ЦМЛ м.Борислава з діагнозом постхолецистиклатологічний синдром ВСД по гіпертонічному типу лівої нирки та потребує періодичного лікування. Заслухавши представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази по справі у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 22 січня 2007 року (справа № 2-144/2007 р.) з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], в сумі 200 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 24 листопада 2006 року і до досягнення нею повноліття. Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 25 серпня 2009 року (справа № 2-434/2009 р.) збільшено розмір аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], до 1/3 від усіх видів заробітку/доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення повноліття. 11 липня 2009 року позивач, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який зареєстрований Головською сільською радою Турківського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 05, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. У шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Турківського районного управління юстиції Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 107 від 08 грудня 2009 року. Згідно судового наказу Бориславського міського суду Львівської області від 09 жовтня 2018 року (справа № 438/1282/18) стягнуто з нього на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із 05 жовтня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Як зазначено у позові, у позивача змінився сімейний стан, тобто у нього є члени сім'ї, яких за законом зобов'язаний утримувати, а відтак їх утримання впливає на матеріальне становище позивача. За змістом ст. 180 СК України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз'яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов'язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров'я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов'язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Як встановлено судом, позивач має нормальний стан здоров'я, є працездатною особою. Його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов'язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов'язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом. Звертаючись з позовом до суду, він фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та зміни способу стягнення, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану та стягувача (першої дружини). Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він створив сім`ю, суд до уваги не бере, доказів про те, що його матеріальний стан погіршився суду надано не було. Крім цього, суд звертає увагу на те, що рішенням Бориславського міського суду від 1 листопада 2010 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів було відмовлено. Рішення набрало законної сили. Судом було встановлено, що на утриманні у позивача крім доньки [PERSON], [INFO], знаходиться і донька [PERSON], [INFO]. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) до досягнення [PERSON] повноліття, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду або ж зміни способу їх стягнення. На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров'я він не здатен сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON], в розмірі визначеному рішенням суду, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає, тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими.

Outcome: dismissed