Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивував тим, що він є власником вищезазначеного житлового будинку. Зазначає, що у житловому будинку зареєстрований відповідач, який не проживає у ньому тривалий час. Фактичне його місце проживання знаходиться за адресою [ADDRESS] . Повідомив, що вказаний будинок належить на праві власності дружині відповідача [PERSON] , однак він побудований та зданий в експлуатацію під час перебування вказаних осіб у шлюбі, у зв`язку з чим такий належить їм на праві спільної сумісної власності. Зазначив, що відповідач є його батьком, однак у зв`язку з конфліктом між ними втрачені відносини батька та сина. Відтак, вважає, що відповідач втратив право користування згаданим майном. Враховуючи наведене, просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 15 березня 2021 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. 31 березня 2021 року від відповідача до суду надійшла заява, у якій він просив здійснювати розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 01 квітня 2021 року у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 242077450 від 28 січня 2021 року. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України в своїй постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Як зазначив позивач у своїй заяві, відповідач по справі є його батьком. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на акт обстеження житлово-побутових умов від 15 січня 2021 року, яким встановлено, що [PERSON] тимчасово проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] . Частина його речей знаходиться у будинку [ADDRESS] . При цьому, вказаним актом не встановлено, протягом якого часу [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації, що унеможливлює встановлення судом обставин, які необхідні для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України. Будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності відповідача протягом одного року за місцем реєстрації проживання позивачем суду не надано. Крім того, позивач зазначив, що відповідач проживає за адресою [ADDRESS] , однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини суду не надав, як і не надав доказів, що будинок [ADDRESS] перебуває у спільній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . З приводу аргументів позивача про те, що відповідач отримує поштову кореспонденцію, яка надходить за адресою [ADDRESS] , варто зауважити, що подані копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 8110006323196, накладної № 8110006323196 та опису вкладення не можуть підтверджувати проживання відповідача за згаданою адресою Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що аргументи позивача, якими він мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Outcome: dismissed