Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його дочками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та визначити такі способи його участі у вихованні дітей: побачення п'ять разів на тиждень: з понеділка по п'ятницю з 8.00 год. до 22.00 год., в суботу та неділю через тиждень з правом ночівлі, спільний відпочинок з доньками у другу половину літніх канікул з 15 липня по 31 серпня, необмежене спілкування з доньками особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та доньками, у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення позивача з доньками або цей передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні доньки проводять з батьком, у день побачення з доньками, позивач має право забирати доньок з дому/школи особисто. Також просить зобов'язати відповідача у разі зміни місця фактичного навчання, проживання, перебування дітей, за два дні до дня зустрічі з батьком, надавати останньому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто позивачу на наступний день з дня настання таких обставин. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 10 серпня 2001 року. Від шлюбу мають дочок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яких відповідачка 29 травня 2015 року вивезла в невідомому напрямку, у зв»язку з чим він звертався до працівників міліції, служби у справах дітей, на даний час діти проживають окремо хоча він (позивач) як батько має рівні права та обов»язки щодо дітей із відповідачкою, яка чинить йому перешкоди в спілкуванні з його дітьми. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2016 року позов задоволено частково. Встановлено графік спілкування [PERSON] з малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у четвер та п'ятницю з 15.30 год. до 20.00 год. та у суботу з 10.00 год. до 18.00 год., забираючи дітей з дому та повертаючи їх на місце фактичного проживання, при цьому спілкування має відбуватися з урахуванням бажання дівчат, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку, з попередженням [PERSON] [PERSON] про свій приїзд у телефонному режимі або шляхом передачі смс-повідомлення. В іншій частині позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги. [PERSON] вважає, що рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2016 року не відповідає фактичним обставинам справи, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт не погоджується з тим, що судом першої інстанції не надано пояснень відмови в задоволенні позовної вимоги щодо покладення на відповідачку обов'язку не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми. Починаючи з моменту укладення шлюбу у 2001 році і по теперішній час позивач повністю матеріально утримує трьох неповнолітніх доньок. Крім того, [PERSON] не погоджується з графіком його спілкування з дітьми, який було встановлено судом. Даний графік побачень суд визначив на підставі висновку щодо розв'язання спору між [PERSON] та [PERSON] стосовно визначення участі батька у вихованні малолітніх дітей, що затверджений рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 23 жовтня 2015 року №190 без урахування графіку розкладу навчальних занять доньок у школі та графіку робочого дня позивача та його зайнятості на протязі дня, що призведе до обмеження дітей у належному догляді батька та порушення їх права на спілкування з батьком. Між [PERSON] та його доньками завжди були позитивні відносини, його спілкування з дітьми не суперечить інтересам дітей, проте рішення суду першої інстанції неможливо виконувати, оскільки діти навчаються у різні зміни у школі, а у [PERSON] до 17:00 год. триває робочий день, а тривалість перебування у дорозі з м. Києва до м. Чернігова складає приблизно 2,5 години. Також апелянт зазначає, що з моменту укладення шлюбу у 2001 році, він повністю утримує трьох малолітніх доньок. Він сплачує за позашкільні секції дівчат, аліменти та особисто перебував у 2007, 2008 та 2009 роках на відпочинку з доньками на морі. В запереченнях проти апеляційної скарги [PERSON] погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити. Відповідач зазначає, що вона не чинила і не чинить перешкод у спілкуванні позивача з дітьми, від виконання рішення органу опіки і піклування не ухилялася. Діти не бажають спілкуватися з батьком, що обумовлено його протиправною та зухвалою поведінкою по відношенню до дітей. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду відповідно до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону. Відповідно до положень ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дітей. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч.1ст.159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частини 1,2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Відповідно до положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції сторони є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 грудня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. У зв»язку із конфліктністю ситуації між сторонами та не досягнення між ними згоди про участь [PERSON] у вихованні дітей, які проживають окремо від нього, та зверненням [PERSON] до суду, комісією з питань захисту прав дитини та служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради 23 жовтня 2015 року був затверджений висновок щодо участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей: [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], яким встановлено графік спілкування [PERSON] з малолітніми дітьми: [PERSON],[PERSON],[PERSON], у четвер та п»ятницю з 15-30 до 20-00 год. та у суботу з 10-00 год. до 18 год., забираючи дітей з дому та повертаючи їх на місце фактичного проживання. Спілкування має відбуватися з урахуванням бажання дівчат, режиму дня та харчування дітей відповідного віку.(т.1 а.с.247-249). Відповідно до положень ч.2 ст.159 СК України встановлено завдання суду при вирішенні спору щодо участі у вихованні дитини, і зокрема суд встановлює такі способи участі того з батьків, хто проживає окремо від дитини, у її вихованні як: періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місць його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров»я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають значення. Розглядаючи спір про участь [PERSON] у вихованні дітей, суд першої інстанції визнавши безумовне право батька на безперешкодне спілкування з дитиною, врахувавши, що сторони не можуть дійти згоди щодо участі батька у вихованні дітей, та висновок комісії з питань захисту прав дитини, затвердженого виконавчим комітетом Деснянської районної у м. Чернігові ради від 23.10.2015 року № 190, як органу опіки та піклування, визначив спосіб участі позивачу у вихованні та спілкуванні з малолітніми дочками, встановивши графік спілкування його з малолітніми дітьми у четвер та п»ятницю з 15-30 год. до 20.00 год. та у суботу з 10.00 год. до 18.00 год. забираючи дітей з дому та повертаючи їх на місце фактичного проживання, при цьому спілкування має відбуватися з урахуванням бажання дівчат, з попередженням позивачем відповідача про свій приїзд. Колегія суддів погоджується в цій частині з обраним судом способом участі позивача у вихованні дітей, шляхом встановлення періодичних побачень. При цьому враховуючи конкретні обставини справи, вік дітей, що відносини між сторонами - батьками загострені, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги [PERSON], що встановлений судом графік побачень його з дітьми призведе до обмеження дітей у належному догляді батька та порушення їх прав на спілкування. Оскільки враховуючи обставини справи, що діти сторін навчаються у різні зміни, встановлений судом графік спілкування позивача з дітьми його тривалість час та частота, є оптимальними. Також з урахуванням специфіки розглядуваного спору щодо участі позивача у вихованні дітей, не можуть бути задоволені вимоги [PERSON] щодо визначеного ним графіку побачень його з дочками п»ять раз на тиждень: з понеділка по п»ятницю з 08 год. до 22 год. субота та неділя: через тиждень з правом ночівлі, та проведення св»яткових днів позивача з дітьми, і тому рішення суду щодо відмову в цій частині вимог [PERSON] є правильним. Згідно з положеннями ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Оскільки [PERSON] не надано належних доказів, що [PERSON] перешкоджає особисто його спілкуванню з доньками засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв»язку, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в цій частині позовних вимог [PERSON], і його необхідно в зазначеній частині залишити без змін. Проте, суд першої інстанції зазначивши в мотивувальній частині рішення, що позов в частині усунення перешкод [PERSON] у вихованні та спілкуванні його з дітьми підлягає задоволенню, та визначивши способи участі [PERSON] у вихованні дітей, фактично констатувавши наявність спору між сторонами, і чинення позивачу перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні дітей; однак в резолютивній частині рішення відмовив позивачу у його вимогах до [PERSON] щодо зобов»язання не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей. Колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині позовних вимог щодо зобов»язання [PERSON], не чинити перешкод у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні як необґрунтоване підлягає скасуванню. Є безпідставними доводи [PERSON], що взагалі [PERSON] не мав права на звернення до суду з даним позовом, оскільки йому не чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми та виконанні ним своїх батьківських обов»язків. Так, як вбачається з матеріалів справи, наявний спір між сторонами про участь [PERSON] у вихованні дітей, зокрема про це свідчать заяви позивача до служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради, Чернігівського міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді щодо дій [PERSON], які обмежують спілкування позивача з дітьми, та до ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, щодо вжиття заходів до [PERSON], яка забрала дітей, звернення позивача до прокуратури м. Чернігова щодо безпідставного поміщення [PERSON] дітей до обласного центру соціально - психологічної допомоги (т.1 а.с.99-103, 108-112). Зазначені обставини свідчать, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] здійснювати свої батьківські права щодо дітей, у зв»язку з чим він підставно відповідно до положень ч.1ст.159 СК України звернувся до суду з позовом для усунення цих перешкод. Враховуючи вищевикладене, що при здійсненні своїх батьківських прав [PERSON] зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити батьківські права [PERSON], його позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, тому необхідно зобов»язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] в такому способі участі позивача у вихованні дітей, як можливість спільного відпочинку його з дітьми під час літніх канікул, оскільки всупереч положенням ст.212 ЦПК України така відмова судом ніяк не обґрунтована. Як вбачається з матеріалів справи, за час спільного подружнього життя сторін, неодноразово [PERSON] разом з дітьми здійснював відпочинок. При цьому як зазначила представник органу опіку та піклування в засіданні апеляційного суду, такий відпочинок під час літніх канікул з урахуванням бажання дітей та особи позивача - батька не суперечитиме інтересам дітей. Колегія суддів також враховує, що належних доказів, що діти категорично заявляли про небажання спілкуватися з батьком в матеріалах справи немає, як і те що спілкування [PERSON] з дітьми під час їх спільного відпочинку завдасть шкоди їх фізичному та психічному здоров»ю, моральному розвитку. Посилання в засіданні апеляційного суду [PERSON] та її представника на письмову заяву дітей до Деснянської районної у м. Чернігові ради, з приводу порушення їх прав [PERSON],(т.3 а.с.28-30), не є допустимим доказом, оскільки відсутні дані, що така письмова заява була написана особисто дітьми, відображає їх особисту думку. Крім того як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 14 липня 2016 року, про розгляд звернень дітей було рекомендовано батькам вирішувати спори стосовно майна у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене рішення суду першої інстанції щодо відмови [PERSON] в його позовних вимогах до [PERSON] про встановлення можливості спільного відпочинку з дітьми як ухвалене за неповно з»ясованих обставин, що мають значення для справи підлягає скасуванню, із задоволенням зазначених позовних вимог [PERSON] Разом з тим, задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] в зазначеній частині, встановлюючи можливість спільного щорічного відпочинку позивача з малолітніми дітьми: [PERSON], [PERSON], [PERSON] колегія суддів вважає, що такий відпочинок повинен встановлюватися з урахуванням бажання дітей та в термін з 25 липня по 21 серпня кожного року. Колегія суддів вважає, що визначені [PERSON] способи та форми його участі у вихованні дітей дозволяють здійснювати йому свої батьківські правомочності щодо участі виховання дітей.

Outcome: partial