Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що згідно протоколу № 91 від 05 жовтня 2005 року він на Селидівській біржі нерухомості придбав вбудоване приміщення, яке належить КП «ЖЕК № 5», розташованого за адресою: [ADDRESS], яке складається з - службового приміщення площею 5,5 кв. м., службового приміщення площею 7,5 кв. м., основного приміщення площею 19,3 кв. м., службового приміщення площею 3,0 кв. м., службового приміщення площею 3,0 кв.м., основного приміщення площею 5,8 кв.м., загальною площею 44,1 кв.м. Згідно договору купівлі-продажу № 244 від 05.10.2005 року вказане приміщення належить позивачу на праві особистої власності, але він не має можливості розпорядитися своєю власністю, оскільки вказаний договір купівлі-продажу згідно діючого законодавства не має юридичної сили і тому право власності на придбане приміщення він змушений вирішувати в судовому порядку. На підставі вищезазначеного просив визнати договір купівлі-продажу № 244 від 05.10.2005 року дійсним та визнати за ним право власності на вбудоване приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], загальною площею 44,1 кв.м., яке належить йому на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу вбудованого приміщення № 244 від 05.10.2005 року, укладеного між ним та КП «ЖЕК № 5». Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - Селидівської міської ради - в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Вивчивши в судовому засіданні матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу вбудованого приміщення № 244 від 05.10.2005 року, укладеного між КП «ЖЕК № 5» та [PERSON], останній придбав вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 44,1 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд за вимогою сторони, що виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved