Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що в заповіті серія ВЕІ № 342144, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського району нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 3575 від 06 листопада 2006 року в графі спадкоємця в дійсності зазначено: «[PERSON], [INFO]» та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Волгоградська, буд. 277, що в цілому складається з: житловий будинок А загальною площею 44,5 кв. м., житловою площею 27,9 кв. м., сарай Б, літня кухня В, сарай Г, погріб, сарай Ж, вбиральня И, сарай Е, сарай З, колодязь №4, огорожа № 1,5, ворота №3 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 08 травня 2011 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 травня 2011 року померла сестра позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 408359 від 10 травня 2011 року. Після її смерті залишилась спадщина на житловий будинок з надвірними прибудовами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Волгоградська, буд. 277. [PERSON] склала заповіт серія ВЕІ № 342144, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського району нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3575 06 листопада 2006 року, в якому заповідала [PERSON] все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право. Для оформлення вищезазначеної спадщини позивач звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, про що видано відповідну постанову від 01 березня 2017 року, оскільки в заповіті серія ВЕІ № 342144 від 06 листопада 2006 року в графі спадкоємця зазначено: «[PERSON], [INFO]», а в паспорті позивача серія АК № 116736 його прізвище зазначено, як [PERSON]. Зазначені розбіжності перешкоджають заявнику в реалізації права на спадкування, та не можуть бути усунені іншим чином, ніж шляхом встановленням факту та усунення яких потрібно для реалізації спадкових прав позивача. Крім того вказує, що житловий будинок, з надвірними прибудовами, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Новомосковськ, вул. Волгоградська, буд. 277 належав [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого 28 листопада 1957 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 5882, зареєстрованого в БТІ 22 березня 1963 року за р. № 4971-43. Договір, що підтверджує перехід права власності за життя спадкодавця втрачено. [PERSON] за вищезазначеною адресою побудувала житловий будинок з надвірними прибудовами, а саме: житловий будинок А загальною площею 44,5 кв. м., житловою площею 27,9 кв. м., сарай Б, літня кухня В, сарай Г, погріб Д, сарай Ж, вбиральня И, сарай Е, сарай З, колодязь № 4, огорожа № 1,5, ворота № 3, але право власності належним чином так і не оформила, що стверджується копією довідки КП «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 22 лютого 2017 року, при цьому копія рішення архівного витягу про дозвіл будівництва від 24 лютого 2017 року міститься в додатку. Означені обставини також перешкоджають заявнику в реалізації спадкових прав, є перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину, на підставі чого позивачем подано означений позов. Позивач, його представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Відповідач до суду не з'явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа у судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечила проти задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] народився 22 квітня 1942 року /а.с.6/. На підставі рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 15 від 15 січня 1987 року, дозволено [PERSON] узаконити літню кухню В, сараї Г, Е, Ж, З по вул. Волгоградській, 227. У відповідності до відповіді КП «Новомосковське МБТІ» ДОР № 118/17 від 22 лютого 2017 року, відповідно до інвентаризаційної справи станом на 29 грудня 2012 року власником будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Волгоградська, буд. 277 є [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого 28 листопада 1957 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 5882, зареєстрованого в БТІ 22 березня 1963 року за р. № 4971-43. Відповідно до матеріалів інвентаризації, проведеної БТІ 21 серпня 1986 року, загальна площа будинку 44,5 кв.м., житлова 27,9 кв.м. Житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами складається з: житлового будинку А, сараю Б, літньої кухні В, сараю Г, погрібу Д, сараю Ж, вбиральні И, сараю Е, сараю З, колодязю № 4, огорожі № 1,5, воріт № 3. 08 травня 2011 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 408359 від 10 травня 2011 року /а.с.9/. [PERSON] склала заповіт бланк серія ВЕІ № 342144, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського району нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3575 06 листопада 2006 року, в якому заповіла [PERSON], [INFO], а у разі його смерті у рівних частинах [PERSON], [PERSON] все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право /а.с.8/. Як свідчать матеріали спадкової справи, 01 листопада 2011 року позивач звернувся до Новомосковської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Чоловік померлої [PERSON] 03 листопада 2011 року відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] та від 1/2 частини у спільному сумісному майні на користь спадкоємця ІІ черги рідного брата померлої [PERSON] Постановою нотаріуса від 01 березня 2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено. Підставою відмови нотаріусом вказано те, що в заповіті серія ВЕІ № 342144 від 06 листопада 2006 року в графі спадкоємця зазначено: «[PERSON], [INFO]», в той час, як прізвище особи, якою подано заяву про прийняття спадщини за заповітом - серія АК № 116736, вказане «Алексєєв». Відповідно п. 6 ч. 1, ч.2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, за паспортом позивача прізвище останнього є «Алексєєв». При цьому, решта анкетних даних особи, вказаної в заповіті співпадає з іменем та по батькові заявника, днем та місяцем, роком його народження. Інших осіб з іменем [PERSON] з датою народження, вказаною в заповіті, які б звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину протягом встановленого строку судом не встановлено. Означені невідповідності перешкоджають позивачу в реалізації права на спадкування, про що свідчить постанова нотаріуса від 01 березня 2017 року, якою позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, не можуть бути усунені іншим чином, ніж шляхом встановленням факту, що має юридичне значення та усунення яких потрібно для реалізації спадкових прав позивача, внаслідок чого позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлому за життя нерухомого майна, яке останній набув у власність, здійснив його державну реєстрацію, відсутність оригіналу правовстановлюючого документу у позивача, враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на вказане спадкове майно, подання чоловіком померлої нотаріусу відмови від спадщини та обов`язкової частки в праві власності на користь позивача та відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачем, відмову нотаріуса, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved