Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судове засідання позивач не зявився, однак, від його представника надійшла заява про слухання справи в їх відсутність, вимоги викладені в позові підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, судова повістка повернулась з відміткою пошти: «за закінченням терміну зберігання та відсутністю адресата вдома». Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано адресу [PERSON] за місцем її реєстрації. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідачки немає. Відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, суд вважає, що відповідачка була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки від неї не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позивачу згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.03.2017 належить квартира [ADDRESS], про що свідчить копія відповідного договору та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.6-7,8/. В даній квартирі зареєстроване місце проживання відповідачки [PERSON], що підтверджується відомостями відділу виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області /а.с.14/. Однак, згідно довідки директора КП «Житломасив» в квартирі [ADDRESS] [PERSON], [INFO], не проживає з жовтня 2015 року /а.с.9/. В силу того, що відповідачка зареєстрована у вищевказаній квартирі, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися майном. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.\~\~\~ Права власника квартири, визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Отже, оскільки новим власником квартири є позивач, а відповідачка не є членом його родини, у зв'язку з відсутністю договірних відносин з новим власником квартири, остання втратила право користування цією квартирою. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved