Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві у розмірі 160 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1979 по 1998 рік перебувала у трудових відносинах із відповідачем та працювала у Рудоуправлінні ім..[PERSON] обєднання Кривбасруда, правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (ПАТ «КЗРК») підсобною робочою, оператором пульту управління, 31 серпня 1998 року була звільнена з підприємства за станом здоровя. За висновком МСЕК від 27.11.1996 року їй вперше було встановлено 20% втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням пиловий бронхіт, емфізема легень, в подальшому висновком МСЕК від 10.11.1998 року встановлено 25% втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням та 23.11.2004 року висновком МСЕК встановлено 60% втрати професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням та третя група інвалідності безстроково. У звязку із ушкодженням здоровя через професійне захворювання їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких вона зазнає впродовж багатьох років, в звязку з професійним захворюванням змінилися її образ та якість життя. Ухвалою суду від 14.08.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в позові відмовити, посилаючись на письмовий відзив в якому зазначила, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником Рудоуправління імені В.І.Леніна ВО «Кривбасруда», також зазначила, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача. Крім того вказала, що позивачем не дотримано порядку звернення за відшкодуванням моральної шкоди та зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. 19 серпня 2005 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на «Чала», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії І-КИ №019478. (а.с.7) Позивач [PERSON] з 12.12.1979 року до 31.08.1998 року, часу звільнення за станом здоровя, який перешкоджає даній роботі, перебувала у трудових відносинах із відповідачем та працювала у Рудоуправлінні ім. В.І.Леніна обєднання «Кривбасруда» підсобною робочою та оператором пульту управління відповідно, правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», що підтверджується копією трудової книжки останньої. (а.с.8-12). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06 листопада 1996 року, проведено розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] пиловий бронхіт першого ст. емфізема легень першого ст. Причиною захворювання вказано вплив на організм пилу фіброгенної дії. (а.с.13-14). Відповідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 27.11.1996 року [PERSON] при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 25% за професійним захворюванням. (а.с.15). При переогляді, згідно виписки з акту огляду у ЛТЄК від 10.12.1998 року [PERSON] встановлена ступень втрати професійної працездатності 25% за професійним захворюванням. (а.с.13). При наступних переоглядах, згідно виписок з актів огляду у ЛТЄК від 25.06.1998, 07.12.1999, 23.11.2001 [PERSON] при повторному огляді визначено ступінь втрати професійної працездатності 25% без встановлення групи інвалідності. (а.с. 15-16). Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 23.11.2004 року [PERSON] при повторному переогляді визначено 60% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням пиловий бронхіт та встановлена третя група інвалідності безстроково. (а.с.17) Згідно довідок та виписок - епікризів [PERSON] неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у звязку із професійним захворюванням. (а.с. 18-26) Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що з 1979 по 1998 рік [PERSON] перебувала у трудових відносинах із відповідачем, отримала професійне захворювання. Висновком ЛТЕК від 1996 року їй вперше було встановлено втрату 25% професійної працездатності. Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.\~Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоровя, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обовязків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоровя, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв'язку із професійним захворюванням, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, та встановлення в подальшому групи інвалідності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. При цьому доводи відповідача про те, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є правонаступником Рудоуправлінні ім. В.І.Леніна обєднання «Кривбасруда» спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме записом у трудовій книжці позивача. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обовязковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14,\~яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при\~виборі і\~застосуванні\~норми права до спірних правовідносин. Так, згідно положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 4173,00 грн. Вирішуючи питання\~про розмір\~відшкодування позивачеві\~моральної шкоди,\~суд враховує\~наявність у\~позивача \~втрати працездатності,\~стажу його\~роботи на\~підприємстві відповідача\~в умовах\~впливу шкідливих\~факторів, розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2019 рік у 4173,00 грн., глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «КЗРК», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 30\~000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі ст. 141 ЦПК України з ПАТ «КЗРК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн. На підставі\~ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial