Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, згодом уточнивши яку просив суд стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (Код за ЄДРПОУ 32382598) на його користь пеню у розмірі 26 894,11 грн., суму інфляційних збитків у розмірі 7\~710,89 грн., суму трьох відсотків річних за користування грошовими коштами у розмірі 2090, 46 грн., крім того усі судові витрати у загальному розмірі 3751,20 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 30.01.2015р. о 11 год. 30 хв., на 32 км + 984 м автодороги М15 (Одеса-Рені), що перебуває на території Біляївського району Одеської області, водій [PERSON], керуючи транспортним засобом\~марки «Chery», р/номер [NUMBER], порушуючи Правила дорожнього руху, скоїла зіткнення з автомобілем «Мерседес», р/номер [NUMBER], під керуванням Позивача. В результаті ДТП вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. На місце дорожньо-транспортної пригоди були викликані співробітники ДАІ, що зафіксували дорожньо-транспортну пригоду. 16.03.2015 року Біляївським районним судом Одеської області було ухвалено постанову по справі № 496/959/15-п, відповідно до якої [PERSON] було визнано винною у скоєнні вищезазначеного адміністративного правопорушення. 01.04.2015 року Позивачем на адресу представництва ТзДВ «Альфа-Гарант» в м. Одесі було подано заяву про страхове відшкодування із необхідним пакетом документів. Крайній строк виплати страхового відшкодування припадав на 01 липня 2015р. 15.02.2017р. Відповідачем було перераховано на користь Позивача суму страхового відшкодування у розмірі 42746,69 грн., що підтверджується довідкою з ПАТ КБ «Приватбанк» у звязку з чим вимоги були уточнені. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнення до позовних вимог та просили суд винести рішення про задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на підстави викладені у письмових запереченнях, у додаткових письмових запереченнях від 23.06.2017р., просив суд відмовити у повному обсязі у задоволені вимог, оскільки Страхова компанія ніяким чином не порушувала строки виплати страхового відшкодування, оскільки після отримання заяви на виплату страхового відшкодування від Позивача вони звернулися до Біляївського районного суду Одеської області із позовом до винної у ДТП особи про визнання договору страхування (полісу) недійсним, при цьому відповідно до ст.36.2 Закону, дані строки виплати призупинялися до винесення остаточного рішення по даній справі Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ. Також Відповідач не погоджувався із сумою судових витрат Позивача, посилаючись на недоведеність належними документами та відсутністю розрахунку кожної наданої послуги. в досудовому порядку не відмовляло у здійсненні, а просило надати додаткові документи для встановлення факту настання страхового випадку. Згідно з ч.3\~ст. 10 ЦПК України\~та ч.ч.1,4\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності та надавши їм оцінку дійшов до наступного висновку. 30.01.2015р. о 11 год. 30 хв., на 32 км + 984 м автодороги М15 (Одеса-Рені), водій [PERSON], керуючи транспортним засобом\~марки «Chery», р/номер [NUMBER], порушуючи Правила дорожнього руху, скоїла зіткнення з автомобілем «Мерседес», р/номер [NUMBER], під керуванням Позивача. В результаті ДТП вищевказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 16.03.2015 року Біляївським районним судом Одеської області було ухвалено постанову по справі № 496/959/15-п, відповідно до якої [PERSON] було визнано винною у скоєнні вищезазначеного адміністративного правопорушення. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Chery», реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в ТзДВ «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом № АІ/0580980 від 27.05.2014 року, з терміном дії до 07.06.2015 року. 01.04.2015р. [PERSON] звернувся до в ТзДВ «Альфа-Гарант» із заявою про отримання страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль із необхідним пакетом документів, що підтверджується відповідною заявою. Страхова компанія провела у встановлені строки належний огляд пошкодженого автомобіля, з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого ТЗ в результаті ДТП. Відповідно до висновків наданого ТзДВ «Альфа-Гарант» Звіту № 65-D/28/0 від 27.01.2017 року, ринкова вартість автомобіля до ДТП 86\~533,60 грн., ринкова вартість автомобіля після ДТП 43\~786,91 грн. Таким чином, Страхова компанія повинна відшкодувати різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. З урахуванням встановленого ліміту відповідальності та розміру матеріального збитку у вигляді різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, сума страхового відшкодування (шкода, заподіяна майну потерпілого), яка повинна складати 42746,69 грн. Крайнім строком виплати страхового відшкодування було 01.07.2015 року. На момент розгляду судом справи сума страхового відшкодування у розмірі 42 746,69 грн. за пошкоджений автомобіль була сплачена 15.02.2017р. на рахунок позивача, що підтверджується довідкою з ПАТ КБ «ПриватБанк». Щодо відповідальності за порушення грошового зобовязання у спорах, які виникають з договорів страхування, що відображено в ст. 625 ЦК України. Оскільки зобовязання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобовязання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2\~ст. 625 ЦК, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми (аналіз Верховного Суду України від 30 червня 2011 р. судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування). Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 06 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, постанова Верховного Суду України від 01 червня 2016 р. у справі № 6-927цс16). Зважаючи на положення ст.549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Стаття 610 Цивільного кодексу України, зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1\~ст. 611 Цивільного кодексу України\~передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 3) сплата неустойки; підпункт 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частина 1\~ст. 612 Цивільного кодексу України \~визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня». При цьому, допущено прострочення грошового зобовязання, а тому бездіяльність ТзДВ «Альфа-Гарант» призвела до порушення зобовязань. З 02.07.2015 року по 15.02.2017р. ТзДВ «Альфа-Гарант» вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, тому є підстави для застосування встановленої законом відповідальності, а саме: сплати пені, сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, сплати трьох відсотків річних від простроченої суми. Згідно розрахунків, за період 02.07.2015р. по 15.02.2017р. сума пені складає 26894,11 грн., сума інфляційних збитків складає 7\~710,89 грн., сума трьох відсотків річних за користування грошовими коштами складає 2090,46 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що судові витати складаються із судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних із розглядом справи, належить витрати на правову допомогу. Судом досліджено Договір №71/2016 про надання правової допомоги від 10.03.2016р., Договір про надання правової допомоги від 05.12.2016р., Додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги, квитанції, розрахунок витрат Позивача станом на 23.06.2017р., з яких вбачається, що загальні витрати позивача на правову допомогу склали 3200,00 грн. Також Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір згідно з квитанцією №0.0.544450213.1 від 28.04.2016 року у розмірі 551,20 грн. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved