Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка в подальшому була уточнена, до відповідача та просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку з 02.07.2020 року по 23.09.2020 року у розмірі 38 842,65 гривень, компенсацію моральної шкоди у розмірі 5\~000 гривень, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1681,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.. Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що позивач по справі працював на посаді доцента кафедри інформаційних технологій проектування у електроніці та телекомунікаціях в Одеський національний політехнічний університет, з якого був звільнений 30.06.2020 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору. В день звільнення з роботи позивачу не було сплачено заробітну плату за період з 01.04.2020 року по 01.07.2020 року в сумі 26\~334 грн., внаслідок відсутності грошових коштів. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Сторони по справі до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином. Надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача надав до суду письмовий відзив на позовну заяву. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1жовтня 2020року усправі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши\~та проаналізувавши\~матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.09.2019 року позивача прийняли на роботу на посаду доцента кафедри інформаційних технологій проектування у електроніці та телекомунікаціях в Одеський національний політехнічний університет. 30.06.2020 року позивача було звільнено з роботи у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення позивачу не було виплачено заробітну плату за період з 01.04.2020 року по 01.07.2020 року в сумі 26\~334 грн.. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день увільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із роз`ясненнями у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» N 13 від 24.12.99р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Правила здійснення відповідного розрахунку середнього заробітку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8лютого 1995 року № 100. Пунктом 8розділу VI цього Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, нарахування загальної суми середнього заробітку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у розрахунковому періоді згідно норм тривалості робочого часу. З наведеного вище слідує, що сума суму середнього заробітку, за час затримки розрахунку складає 38 842, 65 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того позивач просить суд стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 5\~000 грн. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Як зазначено\~в \~п.\~9\~Постанови від\~31.03.1995\~р.\~№4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди)\~розмір відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди,\~суд визначає\~залежно від\~характеру та\~обсягу страждань\~(фізичних,\~душевних,\~психічних тощо),\~яких зазнав\~позивач,\~характеру немайнових\~втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав ніяких доказів причино- наслідкового зв`язку між поведінкою відповідача та його моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди, у зв`язку із чим відмовляє в задоволенні даної вимоги. Також позивач просить стягнути на його користь суму сплаченого судового збору в розмірі 1681,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. За правилами ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду договір про надання правової допомоги від 26.10.2020 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Терещенко О.І., акт приймання виконаних робіт з дедальним описом робіт та суми за їх виконання, яка в загальному розмірі становила 6000 грн. та квитанція до прибуткового касового ордера на зазначену суму. Суд вважає, що визначений адвокатом розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт(наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг ; ціною позову та значенням справи для сторони, сплатою судових зборів за подання заяв про витребування доказів, тому суд дійшов до переконання, що представником позивача надано належні та допустимі докази, які надані до матеріалів справи понесених ним витрат у справі, які підлягають стягненню із відповідача пропорційно задоволеній частині вимог. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню . Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial