Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування сум заборгованості за листопад 2012 року, за грудень 2012 року, на підставі повідомлення про відключення від 3 квітня 2015 року, листом №18/2919 від 22 травня 2015 року і скасувати суми заборгованості як нараховані незаконно; визнати неукладеним договір № [NUMBER] від 26 грудня 2012 року про розстрочку виконання зобовязань; зобовязати відповідача безкоштовно підключити квартиру по вул..М.Кривоноса, 3/2 в м.Рівне до електрозабезпечення і відновити електропостачання згідно з умовами договору № 349-08 Рвм від 30 жовтня 2008 року; стягнути з відповідача 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з моменту укладання з відповідачем договору про надання послуг з приєднання до електричних мереж належним чином виконував умови договору, регулярно оплачував надаві послуги з електропостачання, заборгованості по оплаті за визначеними тарифами не допускав. В листопаді 2012 року отримав розрахунок на суму 33942,90 грн. за використані в цьому місяці 36401 кВт/г електроенергії. В грудні 2012 року сума з попереднього рахунку вже становила 10606,62 грн. за 960 кВт/г. У повідомленні на відключення від 3 квітня 2015 року вказано суму заборгованості 9638,43 грн. 8 квітня 2015 року його квартира була відключена від постачання електроенергії, в звязку зі сплатою заборгованості. Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки як виникла заборгованість йому не зрозуміло. Договору про розстрочку виконання зобовязань від 26 грудня 2012 року з відповідачем не укладав. Крім того, неправильним нарахуванням заборгованості та відключенням електрозабезпечення у квартирі йому завдано моральної шкоди, яка полягає у відсутності належних умов проживання, погіршення стану здоровя. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить стягнути з позивача вартість електроенергії в розмірі 9969,18 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що у звязку з неповною оплатою обсягу спожитої електроенергії позивачем утворилася заборгованість станом на 31 грудня 2012 року в сумі 10792,23 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Зустрічний позов не визнав. Крім того, пояснив, що з 30 жовтня 2008 року по 30 жовтня 2012 року показники лічильника знімали працівники відповідача та на їх основі виставляли йому рахунки до оплати. В листопаді 2012 року відбулася заміна лічильника. З січня 2013 року по 8 квітня 2015 року він особисто знімав показники, робив розрахунки і сплачував кошти за надані послуги. Вважає, що електроенергію йому відповідач продавав по занижених цінах, а тоді перерахував різницю за чотири роки, тому і виникла заборгованість. Заяву на розстрочку писала його донька, бо він на той час перебував у лікарні. Просить позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримує повністю та з підстав, вказаних у зустрічній позовній заяві. Пояснив, що в листопаді 2012 року у помешканні позивача був встановлений новий лічильник. Заборгованість за використану електроенергію за адресою позивача виникла в результаті нерегулярної сплати та недоплати у попередні роки. Оскільки заборгованість позивач не сплатив, всі інші поточні платежі, які він робив, йшли на погашення вказаної заборгованості. Підтвердив, що договір реструктуризації боргу з позивачем не укладався, хоча пропозиція про його укладення була. Крім того, зазначив, що ПАТ «Рівнеобленерго» було добровільно відновлено електропостачання до квартири позивача. Просить зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року. Закон України «Про електроенергетику» визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, повязані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі. Правилами користування електричною енергією для населення ( далі - ПКЕЕН ) регулюються відносини між громадянами ( споживачами електричної енергії ) і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Судом встановлено, що позивач має на праві власності квартиру [ADDRESS]. Енергопостачання по вказаній квартирі відбувається за особовим рахунком 256198177. Договір про користування електричною енергію сторонами не наданий, хоча вони не заперечують факт його укладання 1 травня 2006 року. 8 квітня 2015 року квартиру позивача було відключено від постачання електроенергії за несплату заборгованості. Під час розгляду справи в суді відповідачем було добровільно відновлено електропостачання до квартири позивача, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині зобовязання відповідача безкоштовно підключити квартиру до електрозабезпечення і відновити електропостачання. З пояснень сторін встановлено, що в листопаді 2012 року після встановлення нового лічильника було проведено перерахунок заборгованості за спожиту електроенергію у відповідності до знятих показів приладів обліку. Відповідач підготував проект договору про реструктуризації наявної у споживача [PERSON] заборгованості, однак договір споживачем підписаний не був, що не заперечував у судовому засіданні представник відповідача. Оскільки неукладений договір не породжує прав та обов'язків, вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту прав і законних інтересів позивача, а тому не підлягає до задоволення. Згідно із п.6.36 ПКЕЕН у разі виникнення у споживача сумніву у правильності показів розрахункових засобів обліку або визначення суми в пред»явленому до оплати документі щодо оплати електричної енергії споживач подає про це заяву постачальнику електричної енергії. Позивач не надав суду доказів звернення до відповідача для проведення звіряння розрахунків та складання відповідних документів, а тому судом не можуть бути розцінені як незаконні дії ПАТ «Рівнеобленерго» щодо нарахування позивачу сум заборгованості. При цьому суд враховує і ту обставину, що внаслідок повідомлення позивача про заборгованість прав останнього, як споживача послуг, відповідачем не порушено. Відповідно до ст.25 Закону України «Про електроенергетику» споживачі електричної енергії мають право, зокрема, на отримання інформації щодо якості електричної енергії, цін, порядку оплати, умов та режимів її споживання; отримання електричної енергії, якісні характеристики якої визначені державними стандартами; відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, згідно з законодавством. Захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України «Про захист прав споживачів», «Про захист економічної конкуренції», «Про енергозбереження», іншими нормативно-правовими актами. Вказаними нормативно-правовими актами не передбачено такого способу захисту прав та інтересів споживача електричної енергії, як визнання дій ( бездіяльності ) щодо нарахування заборгованості незаконними. Не передбачено такого способу захисту прав у правовідносинах з особою, яка не є суб'єктом владних повноважень, і ст.16 ЦК України. Відтак, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача за первісним позовом щодо нарахування сум заборгованості. У відповідності до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона ( постачальник ) зобов'язується надавати другій стороні ( споживачеві, абонентові ) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач ( абонент ) зобов'язується сплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно із п.42 ПКЕЕН споживач електричної енергії зобов'язаний надавати розрахункові документи на вимогу представників енергопостачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показанням приладу обліку. З особової картки споживача [PERSON] за особовим рахунком № 256198177 вбачається, що у зв'язку з неповною оплатою спожитої електроенергії в 2010 році та відсутністю оплати за спожиту електроенергію в 2011-2012 роках станом на 31 грудня 2012 року утворилася заборгованість в сумі 10792,23 грн. Позивачем не було надано суду достровірних доказів оплати електичної енергії в 2010-2012 роках. Судом на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України було роз'яснено позивачу право заявити про застосування позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості, яка виникла поза межами трирічного строку. Однак, позивач не скористався своїм правом і відповідного клопотання не заявив. Відповідно до п.6.5 ПКЕЕН у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати за спожиту електричну енергію, сторонни за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством України, укладають договір щодо реструктуризації заборгованості. При цьому оформлюється графік погашення заборгованості, який є додатком до цього договору. У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник електричної енергії має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення. З пояснень представника відповідача встановлено, що кошти, які сплачував позивач за період з 1 січня 2013 року до 8 квітня 2015 року, зараховувалися на погашення наявної заборгованості. Відтак, підлягає до стягнення вартість використаної за вказаний період електроенергії з урахуванням нарахованої пільги в сумі 3389,15 грн. Щодо вимоги первісного позивача про стягнення моральної шкоди, то суд відмовляє в її задоволенні з огляду на таке. Згідно із ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, суду не надано, а тому вказана вимога не підлягає до задоволення. Відповідно до правил ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених зустрічних позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial