Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт не прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON]. В обґрунтування позову посилається на те, що [INFO] помер її дідусь - [PERSON]. Після його смерті, його дружиною та її бабою - [PERSON] було прийнято спадщину, оскільки вони проживали однією родиною. Першою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 1146/2009. На момент смерті діда вона також проживала з ними. Відповідачка є їх донькою та зареєстрована з ними в квартирі, хоча проживає за кордоном. [INFO] померла [PERSON] не встигнувши оформити спадщину після смерті [PERSON] З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась вона. Відповідачка з заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк не зверталась. До України відповідачка потрапила внаслідок екстрадиції з Бельгії, за вчинення в Україні злочину. 03 вересня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області відповідачка була засуджена до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Достроково вийшовши з в'язниці відповідачка вирішила подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Вважає, що відповідачка не прийняла спадщину після смерті своїх батьків, а тому просить встановити даний факт. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивачкою пропущено строк позовної давності на звернення до суд уз даним позовом, який він просив застосувати. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка є донькою відповідачки [PERSON] та онукою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER], виданого печерським РАГСом м. Києва; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20травня 2015 року, відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], після реєстрації шлюбу з [PERSON]; свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER], свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї від 22.10.2010 року, відповідно до якого [PERSON] змінила після реєстрації шлюбу з [PERSON] прізвище на [PERSON], даний факт також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Згідно довідки форми № 3 від 01.06.2010 року № 8, виданої ТОВ «Карпати М» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки форми № 3 від 17.01.2012 року виданої ТОВ «Карпати М» [PERSON], вона разом з дядьком, донькою та матір'ю - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.09.2009 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві. Відповідно до довідки виданої ТОВ «Карпати М» від 01.06.2010 року №7 [PERSON], [PERSON] був зареєстрований і мешкав за адресою: [ADDRESS] в період з [INFO] по день смерті [INFO], знятий з реєстрації 14.01.2010 року. 09.10.2009 року до відповідної Державної нотаріальної контори м. Києва з заявою про прийняття спадщини після чоловіка [PERSON] звернулась [PERSON]. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.09.2011 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ у м. Києві. За час життя [PERSON] 11.03.2009 року було складено заповіт на ім'я [PERSON], відповідно до якого вона заповіла все її майно, де б воно не знаходились і з чого не складалось, а також все те, що буде належати їй на день її смерті та на що вона за законом матиме право. Відповідно до довідки виданої ТОВ «Карпати М» від 17.01.2012 року [PERSON], [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], в період з 06.05.1972 року по [INFO]. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Глібівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 05.06.2015 року № 124/02-33, [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали в [ADDRESS] з 2000 року по день їх смерті. 01.02.2012 року з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Першої Київської державної нотаріальної контори звернулась [PERSON]. 29 травня 2015 року до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась [PERSON]. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; ч. 1, ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1270 ЦК України). Згідно п.п. 3.21, 3.22 п. 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. В статті 3 вищевказаного закону, міститься поняття термінів, відповідно до якої довідка про реєстрацію місця проживання - це документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Місце перебування це - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік . Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у [PERSON] у відповідності до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України виникло право на прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] та [PERSON], оскільки на момент її відкриття була зареєстрована разом з ними за однією адресою; докази того, що [PERSON] зверталась з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] суду не надано. Суд також звертає увагу на те, що з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації [PERSON] в квартирі за її місцем реєстрації в порядку ст. 405 ЦК України батьки не звертались. Посилання позивачки на те, що [PERSON] більше 20 років не проживає в Україні, а тому не прийняла спадщину після смерті батьків, судом не приймаються до уваги, оскільки спростовуються вищевикладеним. З урахуванням викладеного показання свідків[PERSON], [PERSON] щодо фактичного не проживання відповідачки на день смерті з батьками не впливають на сутність вирішення спору. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] було складено заповіт на ім?я онуки (позивачки в даній справі) на все належне їй майно та те, на яке вона матиме право за законом на день її смерті. При цьому доказів відносно того, що відповідачка має право на обов?язкову частку у спадщині згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України суду не надано. Більш того, з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що у зв?язку з цим вона не була включена до кола спадкоємців. За таких обставин встановлення факту неприйняття спадщини відповідачкою після смерті своєї матері взагалі не впливає на виникнення, зміну чи припинення її особистих чи майнових прав; порядок його встановлення визначений законом, а тому не підлягає встановленню як факт, що має юридичне значення відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed