Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення коштів за договором позики та процентів за користування коштами. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.06.2013 року на підставі договору позики надав відповідачу грошові кошти в розмірі 101060 грн., крім того 17.06.2013 року також надав на підставі договору позики відповідачу грошові кошти в розмірі 101060 грн. Відповідач зобов»язався повернути позику протягом одного місяця після її отримання, проте станом на час звернення до суду з позовом, відповідач своїх зобов»язань не виконав. У зв»язку з наведеним позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та просить стягнути з [PERSON] на користь на його користь грошову суму у розмірі 203955 (двісті три тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять) гривень 68 копійок з урахуванням 3% річних, а також судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі в сумі 2045 гривень 84 копійки та судові витрати, пов'язані з витратами на правову допомогу у розмірі 4000 гривень 00 копійки. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник Відповідача проти позову заперечував, пославшись на те, що між Позивачем та Відповідачем не укладався договір позики, а розписки, надані Позивачм складені не [PERSON] В ході розгляду справи судом неодноразово роз»яснювалося представнику відповідача право щодо можливості звернення до суду з належним чином оформленим клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи у зв»язку із його запереченнями щодо складання відповідачем розписок. Проте, своїм правом представник відповідача не скористався, зазначивши, що суд самостійно, з власної ініціативи має призначати таку експертизу за рахунок державних коштів. Судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 05 червня 2013 року та 17 червня 2013 року було укладено усні договори позики грошей на загальну суму 202120 грн., що підтверджується розписками відповідача [PERSON] і останній отримав дану суму грошей згідно з даними розписками. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Відповідно до тексту розписок повернення боргу відповідачем мало відбутися в строк протягом одного місяця, тобто до 05.07.2013 [PERSON] мав повернути 101060 грн., а до 17.07.2013 наступну суму грошей у розмірі 101060 грн. Проте, у визначений в розписках строк, відповідач в порушення умов договору та ст. 1049 Цивільного кодексу України суму позики не повернув. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов зобов»язання, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, порушив їх зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно зі ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої саме якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст.1050 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За грошима, які було надано у борг Відповідачеві 05.06.2013 року, Позивачем нараховано на суму боргу 3 % річних, а саме з 06.07.2013 року по 20.12.2013 року, грошові кошти в сумі 1401 грн.85 коп. виходячи із наступного розрахунку :101 060 х 3% х 167 днів : 365 днів : 100 % = 1401 грн. 85 коп. За грошима, які було надано у борг Відповідачеві 17.06.2013 року Позивачем нараховую на суму боргу 3 % річних, а саме з 18.07.2013 року по 20.12.2013 року, грошові кошти в сумі 1292 грн. 72 коп. виходячи із наступного розрахунку:101 060 х 3% х 154 днів : 365 днів : 100 % = 1292 грн. 72 коп. Представником Позивача - адвокатом [PERSON] в судовому засіданні надано для огляду оригінали розписок [PERSON] відповідно до яких останній отримав кошти в борг. Відповідно до Постанови ВСУ від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України вказує, що згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, тому суд вважає надані розписки належними доказами факту отримання грошей Відповідачем за договором позики, а факт знаходження вказаних розписок у Позивача та відсутність у матеріалах справи інших належних доказів про повернення коштів також доводить факт невиконання [PERSON] свого обов'язку щодо повернення боргу. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Позивач та його представник не змінювали позовні вимоги і просять стягнути з відповідача 202120 грн. 00 коп. основного боргу, три проценти річних від простроченої суми в сумі 2694,57 грн. та судові витрати по справі. Одними з основних принципів цивільного процесу є принципи змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що викладені у ст.ст. 10, 11 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Матеріали справи не містять будь-яких фактичних даних про те, що відповідач [PERSON] своєчасно виконав своє грошове зобов'язання за вказаним вище договором позики і не порушував умови договору, а відповідач не надав суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України загальний борг в сумі 203955 (двісті три тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять) гривень 68 копійок він сплатив позивачу. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково і слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 203955 (двісті три тисячі дев'ятсот п'ятдесят п'ять) гривень 68 копійок боргу за договором позики грошей. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2045 грн. 84 коп. в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат у вигляді судового збору. Крім того, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн., є необґрунтованими та не є розумним. Зокрема, даний позов не є новим в правовому плані, представник позивача не виконував ряду додаткових дій, пов'язаних з наданням правової допомоги, крім складання позовної заяви та розрахунку ціни позову, а тому час, необхідний для підготовки позову до суду є, на думку суду, завищеним при розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу. Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», компенсація на оплату винагороди спеціалістам, перекладачам, обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, загальний розмір виплати не може перевищувати суми, розрахованої за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати. Беручи до уваги те, що адвокат [PERSON] приймав участь в судовому засіданні протягом 26 хвилин, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 194 гривень 00 коп. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial