Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичниз осіб прийняте рішення від 20 березня 2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду ліквідації банку», згідно з яким з 20 березня 2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», якою є провідний професіонал з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на один рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року. 23 лютого 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №BLаЖГА00014343, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі потреби в розмірі 19800,00 грн. строком до 23 лютого 2014 року. За користування кредитом встановлена плата в розмірі 15 % річених, за обслуговування кредиту щомісячна плата в розмірі 346,50 грн. Свої зобов'язання в частині сплати кредиту відповідач належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 05 серпня 2015 року виникла заборгованість в загальному розмірі 61983,38 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 8307,36 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2845,19 грн., комісії за РО в розмірі 3320,65 грн., штрафу в розмірі 47510,18 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача вищезазначену суму заборгованості, від сплати судових витрат позивач звільнений. У судове засідання представник позивача не з'явився, але завчасно надав суду заяву, якою просить розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, надає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден сплатити позивачу заборгованість за кредитом, відсотків за користування кредитом та комісії. Проти задоволення позовних вимог в частині стягнення штрафу заперечував, посилаючись на те, що до серпня 2013 року він належним чином сплачував кредит. Потім у зв'язку з захворюванням декілька місяців кредит не погашав, а в кінці 2013 року він приїхав до приміщення банку в м.Павлограді Дніпропетровської області, однак йому повідомили, що банку вже не існує і представники банку в приміщенні були відсутні. Жодних претензій чи повідомлень про наявність заборгованості він не отримував. Під час судового розгляду справи судом були оглянуті наступні докази: копія договору бюінківського обслуговування від 23 лютого 2011 року; графік погашення заборгованості за кредитом та процентами; детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки; розрахунок заборгованості за кредитним договором; копія Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року; копія паспорту та ідентифікаційного номеру відповідача. Таким чином, суд, заслухавши пояснення відповідача та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу за весь час прострочення. Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Факт перебування сторін у договірних правовідносинах підтверджується копією договору банківського обслуговування від 23 лютого 2011 року, згідно якого між сторонами був укладений вказаний договір і відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 19800,00 грн. на споживчі потреби з кінцевою датою повернення 23 лютого 2014 року. За користування кредитом встановлена процентна ставка в розмірі 15 % річних та комісія за управління кредитом в розмірі 1,75 % від суми кредиту. З розрахунку заборгованості по кредиту вбачається факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність заборгованості за кредитом в розмірі 8307,36 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 2845,19 грн., комісії в розмірі 3320,65 грн. Відповідач в цій частині позовні вимоги визнав у повному обсязі, у зв'язку з чим вони підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штафних санкцій за невиконання умов кредитного договору задоволенню не підлягають. Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. У п.8 спеціальної частини договору та п.4.2 кредитного договору зазначено, що за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, при тому, що прострочення боргових зобов'язань за договором перевищило 60 днів, банк має право вимагати від позивальника додатково сплатити банку штраф в розмірі 25 % від суми кредиту. Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами було укладено 23 лютого 2011 року, відповідач отримав в кредит грошову суму в розмірі 19800,00 грн., яку зобов'язався повернути до 23 лютого 2014 року. До вересня 2013 року відповідач виконував умови кредитного договору щодо сплати кредитних коштів, в подальшому така сплата була тимчасово припинена у зв'язку з його хворобою. В кінці 2013 року відповідач мав намір вирішити з банком питання щодо анулювання виниклої заборгованості, однак Павлоградського відділення банку вже не існувало. Доказів надсилання відповідачу претензій щодо наявності заборгованості за кредитним договором та повідомлень про ліквідацію відділення банку позивач суду не надав. В той же час у відповідності до ч.2 ст.613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Отже, заперечення відповідача про неможливість виконання ним умов кредитного договору в певний період часу позивачем не спростовані, хоча це має значення для з'ясування часу, протягом якого зобов'язання не виконувалися саме з вини відповідача, що в подальшому може вплинути на визначення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з нього. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не були спростовані заперечення відповідача в частині стягнення штрафних санкцій, тому суд вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, судовий збір у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial