Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та уточненою позовною заявою до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики, 3% річних та інфляційних збитків, в якій зазначає, що 15.08.2016 р. між ним та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого він надав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 33000 доларів США. За умовами договору боржник зобов`язався повернути йому отримані грошові кошти у строк до 15.07.2017 р.. Також, позивач вказує, що на підтвердження правочину боржником у той же день було складено відповідну розписку, написану відповідачем власноруч у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , який у розписці від 15.08.2016 р. своїм підписом засвідчив про виконання умов за розпискою, у вигляді передачі ним грошових коштів в сумі 33000 доларів США [PERSON] і отримання останнім від нього 33000 доларів США у позику із строком повернення грошових коштів до 15.08.2017 р.. Окрім цього, позивач вказує, що у зазначений строк відповідач не повернув йому суму боргу за розпискою, став уникати зустрічей з ним, ухилятися від телефонних переговорів і категорично відмовився повертати йому борг в розмірі 33000 доларів США. На його неодноразові прохання і пропозиції щодо повернення суми боргу відповідач взагалі не реагує, що і змусило його звернутися до суду з позовом з метою захисту своїх законних прав та інтересів і реалізації свого права на стягнення з відповідача у судовому порядку суми богу в розмірі 33000 доларів США. Також, позивач вказує, що за умовами договору позики від 15.08.2016 р. позикодавець передав у власність позичальнику строком до 15.08.2017 р. грошові кошти в розмірі 33000 доларів США. Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку боргу у гривні за офіційним курсом НБУ не вбачається. Позивач зазначає, що 3% річних розраховуються з урахуванням суми боргу 33000 доларів США з дня прострочення виконання зобов`язання з 16.08.2017 р. до дня ухвалення судового рішення. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 33000 доларів США, 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 2956,44 доларів США, інфляційні збитки у розмірі 6930 доларів США та сплачений судовий збір 11858,10 грн.. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, зазначив, що договір позики грошових коштів був укладений між ним та [PERSON] 15.08.2016 р. в квартирі відповідача. В присутності [PERSON] , яка запропонувала йому надати в борг відповідачу кошти, передав [PERSON] , як фізичній особі 33000 доларів США, із строком повернення боргу 15.08.2017 р.. [PERSON] написав розписку, яку підписав власноручно, [PERSON] при укладанні договору позики не було, однак був чистий лист з підписом [PERSON] та печаткою ТОВ «Агротрейд-2010», на якому [PERSON] і написав розписку про отримання позики в розмірі 33000 доларів США. Також, [PERSON] зазначає, що через рік, а саме 15.08.2017 р. він зателефонував [PERSON] щодо повернення суми боргу, [PERSON] повідомив йому, що не переймайся, все буде гаразд, однак кошти не повернув, лист-вимогу щодо повернення боргу не отримав, текст розписки щодо отримання у позику 33000 доларів США писав сам та передав йому у день написання. За його зверненням до поліції з приводу шахрайських дій, кримінальне провадження закрито. Представник позивача - адвокат Мелешко І.В. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Крім того, зазначив, що під час судового розгляду справи було встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] написав розписку про отримання в борг від позивача грошових коштів у розмірі 33000 доларів США, оригінал якої був оглянутий судом, отримав кошти, які не повернув у строк, зазначений в розписці, вказані обставини також підтвердила свідок [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні двічі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що ніякі гроші по розписці йому не передавались та він їх не брав, [PERSON] , як співзасновник ТОВ «Агротрейд-2010» брав у [PERSON] позику частинами в 2015 році під 5% в місяць (в лютому, березні та квітні), в липні 2015 р. [PERSON] продовжив договір позики, кошти повертав частинами, однак [PERSON] відмовлявся писати розписки щодо повернення частини суми коштів. В січні 2017 р. ТОВ «Агротрейд-2010» в особі [PERSON] позичало у [PERSON] кошти і він запропонував ввести у товариство ще одного співзасновника, щоб той вніс кошти у товариство як співзасновник та погасити всі борги перед [PERSON] .. Також, [PERSON] зазначив, щоб не було конфліктів між [PERSON] і [PERSON] , за проханням [PERSON] , він написав розписку [PERSON] про отримання коштів у позику від 15.08.2016 р., однак це відбувалося не в його квартирі, а у м. Дніпро. Крім того, [PERSON] зазначив, що коштів по розписці від 15.08.2016 р. він не брав, написав розписку [PERSON] на отримання позики як співзасновник юридичної особи ТОВ «Агротрейд-2010» у присутності [PERSON] на чистому аркуші без зазначення посади - директора ТОВ «Агротрейд-2010» [PERSON] та дану розписку [PERSON] не віддавав. Також, [PERSON] вказав, що в розписці від 15.08.2016 р. підпис не [PERSON] , як вона опинилася у [PERSON] йому невідомо. До правоохоронних органів з приводу зникнення спірної розписки та примусу її написання він не звертався, однак [PERSON] звертався до органів поліції по цій розписці, в розписці був підпис не [PERSON] , проте органами поліції справу було закрито. Також [PERSON] зазначив, що до суду із позовом про визнання договору позики згідно з розпискою від 15.08.2016 р. недійсним він не звертався. Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні, пояснила, що з [PERSON] та з [PERSON] має дружні стосунки, у [PERSON] працювала, доглядала його матір. Зазначила, що була свідком передачі грошей [PERSON] . [PERSON] в розмірі 33000 доларів США. Так, вона працювала у [PERSON] та познайомила його з [PERSON] , 15.08.2016 року вони зустрілися в м. Тернівка, Дніпропетровської області в квартирі [PERSON] , вона була присутня при їхній зустрічі, [PERSON] та [PERSON] обговорили умови договору позики та [PERSON] передав [PERSON] гроші, які були перераховані, а [PERSON] написав розписку про отримання 33000 доларів США на чистому чи ні аркуші паперу вона не пам`ятає це, начебто на чистому аркуші паперу, і передав її [PERSON] , [PERSON] при цьому не було, вони були лише у трьох. Який був текст розписки їй невідомо, однак їй відомо, що кошти були надані [PERSON] у позику на рік та не повернуті, для яких саме цілей та хто поставив на розписці підпис [PERSON] їй невідомо. Крім того, свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] є зятем [PERSON] та співзасновником ТОВ «Агротрейд-2010», чи ставилася печатка на розписці їй також невідомо. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що 15.08.2016 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики (займу), за яким [PERSON] , співзасновник ТОВ «Агротрейд-2010», для проведення осінньо-польових робіт отримав гроші у [PERSON] в сумі 33000 (тридцять три тисячі) доларів США та зобов`язався повернути 15.08.2017 р. (т. 1 а.с. 60), оригінал якого оглянуто в судовому засіданні. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 464/3790/16-ц. Враховуючи викладене, оскільки в порядку ст. 1047 ЦК України розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, суд приходить до висновку про отримання [PERSON] від позикодавця [PERSON] суми в розмірі 33000 доларів США з зобов`язанням повернути суму позики 15.08.2017 р., про що також свідчить розписка від 15.08.2016 р. та пояснення свідка [PERSON] , допитаної у судовому засіданні, яка зазначила, що 15.08.2016 р. була свідком укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] і передачі останньому грошей в розмірі 33000 доларів США. Також, суд враховує пояснення відповідача надані у судовому засіданні про те, що розписку на отримання від [PERSON] у позику 33000 доларів США написав та підписав власноручно. Крім того, позивач [PERSON] , як позичальник 28.09.2020 р. засобами поштового зв`язку надіслав відповідачу лист-вимогу щодо погашення суми боргу в розмірі 33000 доларів США протягом 7 календарних днів з моменту отримання вимоги (т. 1 а.с. 76-77). Однак, з матеріалів справи видно, що вимога позивача відповідачем не виконана, сума боргу за розпискою від 15.08.2016 р. не повернута, про що також свідчать пояснення свідка [PERSON] .. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 р. № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23.09.1994 р. № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі, а не її еквівалент у національній валюті України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 464/3790/16-ц. Згідно з умовами договору позики від 15.08.2016 р. позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 33000 доларів США. Даним договором не встановлено іншого порядку повернення суми боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України, гривні, а тому сума боргу підлягає стягненню саме у іноземній валюті. За статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. За матеріалами справи прострочена сума зобов`язання згідно з договором позики від 15.08.2016 р. становить 33000 доларів США. Також, судом встановлено, що період прострочення [PERSON] зобов`язання за договором позики від 15.08.2016 р. є період з 16.08.2017 р. по 10.08.2020 р. (11.08.2020 р. - день подання позову до суду), тобто 1090 днів, а тому 3% річних від простроченої суми боргу складають 2956,44 доларів США (33000 доларів США х 1090днів х 3 : 100) : 365. Розраховуючи суму інфляційних збитків за договором позики від 15.08.2016 р. позивач керувався розрахунком: (сума боргу) (індекс інфляції) : 100% - (сума боргу), за даним розрахунком, сума інфляційних збитків склала 7208,27 доларів США (912403,00 грн. (сума боргу 33000*27,6486 (курс долара на дату подання позову 10.08.2020 р.) х 1,21843287 (інфляційне збільшення за період з вересня 2017 р. по липень 2020 р.) - 912403,00 грн.) (т. 1 а.с. 61). Однак, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму 6930 доларів США, у зв`язку з чим, підлягає стягненню сума інфляційних збитків в розмірі 6930 доларів США. Окрім цього, згідно з інформації з реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] та [PERSON] є засновниками (учасниками) юридичної особи ТОВ «Агротрейд-2010». Кінцевим бенефіціарним власником (контролером) є [PERSON] (т. 1 а.с. 64-67). Твердження відповідача про те, що у розписці від 15.08.2016 р. стоїть підпис не [PERSON] директора ТОВ «Агротрейд-2010», суд до уваги не приймає, оскільки матеріали справи не містять кримінального провадження, пов`язаного з документом, а саме розпискою, яким підтверджується передача 15.08.2016 р. позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 33000,00 доларів США, а також, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу підробленого у розписці підпису [PERSON] .. Крім того, відповідач не звертався і до суду з приводу визнання договору позики від 15.08.2016 р. недійсним, про що свідчать пояснення відповідача надані у судовому засіданні. Крім того, відповідачем, на спростування вимог позивача щодо стягнення простроченої суми боргу в розмірі 33000 доларів США, не надано до суду доказів щодо повної або часткової сплати суми позики за розпискою від 15.08.2016 р., а також не надано переконливих доказів на те, що вказані у розписці кошти в розмірі 33000 доларів США були отриманні саме для здійснення господарської діяльності ТОВ «Агротрейд-2010», про що зазначав відповідач у судовому засіданні. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , як боржника у зв`язку з невиконанням останнім договірних зобов`язань щодо повернення позивачу як позикодавцю у порядку та в обумовлений договором строк вказаної у розписці від 15.08.2016 р. суми коштів, підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору, суд приходить до наступного. Згідно з платіжним дорученням ПАТ «Державний Ощадний банк України» № 26 від 11.08.2020 р. позивачем сплачено суму судового збору в розмірі 11858,10 грн. (т. 1 а.с. 52). Відповідно до ухвали Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 11.02.2021 р. [PERSON] повернуто суму судового збору сплаченого згідно з квитанцією ПАТ «Державний Ощадний банк України» № 26 від 11.08.2020 р. в більшому розмірі ніж встановлено законом, а саме в сумі 1348,10 грн. (т. 1 а.с. 114). З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст.ст. 133, 141 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі саме 10510 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved