Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що йому на підставі договору дарування належить житловий будинок ,що розташований за адресою: Київська область, Вишгородський р-н, с. Старі Петрівці, вул. Князя Святослава, 120, раніше була вул. Леніна, 94а. З 13.07.1996 р. у будинку зареєстровані відповідач [PERSON], а з 12.10.2010 р. [PERSON], які протягом останніх років будинком не користуються, спроби знайти їх та зняти з реєстрації не дали позитивних результатів. Реєстрація відповідачів обмежує його права як власника будинку, оскільки в повній мірі розпоряджатись ним він не може. В зв»язку з чим просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення [PERSON] та [PERSON], також просив стягнути з відповідачів судові витрати. У судове засідання представник позивача на підставі ордеру серії КС за № 080418 [PERSON] через канцелярію суду надав уточнену позовну заяву, в якій просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, від вимог щодо виселення відмовився, також просив розглядати справу без його участі, зазначивши, що проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про місце та час слухання справи були повідомлені належним чином згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у газеті «Час Київщини» від 31.07.2015 р. за № 28, про причини неявки суду не повідомили. Заяви про розгляд справи за їх відсутності від відповідачів не надходило. За наявності таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів по наявним матеріалам. Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та ухвалює заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 07 серпня 2015 року відповідно до ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Перевіривши матеріали справи, суд вважає уточнений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.383 ЦК України …власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб…. Ст.. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування частини житлового будинку від 18.07.2014 р. на праві приватної власності належить ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Вишгородський р-н, с. Старі Петрівці, вул. Святослава Князя, 120, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.7,8). Окрім того, позивачу на підставі Договору дарування земельної ділянки належить земельна ділянка площею 0.0594 га, кадастровий номер 3221887801:02:016:0100 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована також за адресою: Київська область, Вишгородський р-н, с. Старі Петрівці, вул. Святослава Князя, 120 ( а.с. 12,13). З актів обстеження житлових умов від 12.11.2014 р., 16.03.2015 р., складених депутатом Старопетрівської сільської ради за адресою проживання позивача: Київська область, Вишгородський р-н, с. Старі Петрівці, вул. Святослава Князя, 120 зареєстровані [PERSON], [PERSON],однак, більше року не проживають за зазначеною вище адресою ( а.с. 10,11). Ст. 150 ЖК УРСР передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру ( будинок), користуються нею ( ним) для особистого проживання та проживання членів родини та мають право розпоряджатися вказаною власністю на свій погляд. Суд не має підстав сумніватись, що власником ? частини будинку є позивач, відповідачі до теперішнього часу не знялися з реєстрації, хоч і не мешкають за цією адресою, що позбавляє права позивачу в повній мірі здійснювати права відносно своєї власності. Тож, на підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженні своїм майном. Таким чином, враховуючи те, що договір найму між сторонами не укладений, реєстрація відповідачів не відповідає вимогам договору найму, передбаченого ст. 158 ЖК УРСР і не дає їм право на проживання в належній позивачу частині будинку, суд прийшов до висновку, що відповідачі не мають законних прав на частину житлового будинку позивача та перешкоджають останньому у здійсненні права власності належним йому майном, тому вважає за необхідне усунути перешкоди у здійсненні права власності належної йому на праві особистої власності частини житлового будинку шляхом визнання відповідачів такими,що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача судові витрати у виді судового збору в сумі 243.60 грн.

Outcome: approved