Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить: визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яке видане 12.12.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 7097, спадкова справа № 36/2011; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яке видане 12.12.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 7095, спадкова справа № 36/2011; визнати за позивачем право особистої власності на 26/100 частин домоволодіння, що є приміщенням мансарди загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., яка складається з наступних приміщень: 1-11 коридор площею 9,0 кв.м., 1-12 санвузол площею 3,4 кв.м., 1-13 житлова кімната площею 20,7 кв.м., 1-14 житлова кімната площею 12,9 кв.м., 1-15 підсобне приміщення площею 19,5 кв.м. в житловому будинку з надвірними будівлями по вул. Вятській, буд. 16 в м. Харкові; визнати за позивачем право власності на 37/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Вятській, буд. 16 в м. Харкові (далі Будинок) в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON] (том 3, а.с. 8-9; том 3, а.с. 204). В обґрунтування позову зазначено, що право власності на Будинок з 1990 року було зареєстровано за матірю позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою 17.05.1990 року, право власності було зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації 29.05.1990 року, номер запису в реєстрі № 940 в книзі 1, реєстраційний номер майна 38687631. Позивач фактично мешкала у вказаному будинку з кінця 1990-х років. Приблизно з 20032004 років позивач за рахунок своїх власних грошових коштів розпочала будівництво другого поверху житлового будинку літ. «А-1». В період з 2004 року по 2010 року позивачем за рахунок власних грошових коштів було побудовано та облаштовано мансарду загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., яка складається з наступних приміщень: 1-11 коридор площею 9,0 кв.м., 1-12 санвузол площею 3,4 кв.м., 1-13 житлова кімната площею 20,7 кв.м., 1-14 житлова кімната площею 12,9 кв.м., 1-15 підсобне приміщення площею 19,5 кв.м. Інвентаризаційна вартість вказаних приміщень складає 100718,00 грн. Вказані приміщення будувались та облаштовувались для проживання позивача та членів її родини, зокрема її та її сина [PERSON]. Матір позивача [PERSON] та відповідач, який є її рідним братом, завжди визнавали за нею право власності на вказані приміщення мансарди, ніколи не заперечували, що саме за власні грошові кошти позивача були побудовані вказані приміщення мансарди. Між ними завжди панували теплі, родинні відносини, вони поважали один одного, не втручалися в особисте життя один одного. Позивач разом зі своїм сином приблизно з 2006 року фактично проживали в приміщеннях мансарди, які вона та всі члени родини вважали належними позивачу. Позивач за власний рахунок після закінчення будівництва другого поверху робила опалення, проводила воду, проводила ремонтні роботи другого поверху та придбавали меблі для приміщень мансарди. Зі слів матері вони з братом завжди знали, що після її смерті вони разом будуть власниками Будинку. Всі разом вони неодноразово обговорювали порядок користування Будинком, який склався між ними, з урахуванням тієї обставини, що приміщення мансарди фактично належать позивачу на праві особистої власності. 09.07.2011 року померла мати позивача [PERSON] Враховуючи теплі родинні стосунки, які були в позивача з матірю та братом [PERSON], спадкове майно було оформлено в рівних частинах, а саме: відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], виданого 12.12.2012 року, позивач та відповідач є власниками кожен по 1/2 частині Будинку. Деякий час після смерті матері відповідач не порушував домовленостей щодо особистої власності позивача на приміщення мансарди, які були між ними ще за життя матері. Але з літа 2013 року відповідач почав розподіл Будинку без урахування фактичних особистих прав позивача на приміщення мансарди. Розподіл Будинку відповідач пропонує провести відповідно до правовстановлюючого документа, а саме на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2012 року. З вказаним варіантом розподілу позивач не згодна у звязку з тим, що цей варіант не враховує особистого права позивача на приміщення мансарди загальною площею 65,5 кв.м., яке позивач придбала в порядку створення особистої власності. Відповідно до висновку судовобудівельної експертизи № 2760 від 07.09.2016 року, частка мансарди складає 26/100 частин Будинку. Таким чином, відповідно до висновку експертизи, в разі визнання за позивачем права власності на мансарду, частки зміняться наступним чином: позивачу буде належати 63/100 частин Будинку, відповідачу 37/100 частин. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі. Позивач [PERSON], допитана в судовому засіданні за її клопотанням в якості свідка, пояснила, що в 2003 - 2004 роках вона та її родина почали будівництво мансарди Будинку за рахунок своїх коштів за згодою її матері [PERSON] Будинок з 1924 року належав на праві власності їх бабусі, а з 1990 року матері сторін [PERSON] Позивач проживала у зазначеному Будинку з кінця 1990-х років. Родина позивача це її чоловік та син. Брат (відповідач) проживав разом з ними. Будівництво мансарди, а саме другого поверху Будинку, вони розпочали, так як їм не вистачало місця для проживання. Мансарда будувалась за особисті кошти родини позивача, зі згоди матері. Відповідач участі у будівництві мансарди не приймав. В мансарді вона, її чоловік та син проживали за згодою всіх членів родини. Після смерті матері ніхто з членів родини не заперечував, що ця мансарда є власністю позивача. Коли вони з братом отримували свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, право позивача на мансарду на той час ніким не заперечувалось. Відповідач звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування Будинком, при цьому заперечуючи її права на мансарду. Позивач проживає у Будинку давно, з кінця 1990-х років, при цьому позивач за цією адресою не зареєстрована. Відповідач почав проживати в Будинку ще до позивача. Порядок користування Будинком склався з тих часів, коли відповідачу було виділено окрему частину Будинку. Мансарда була побудована в 2006 році, проте точної дати позивач не памятає. Матір надала їй усний дозвіл на будівництво мансарди. Вони обговорювали це з матірю та відповідачем та досягли на той час домовленості, що мансарда залишиться позивачу та її родині, а матір у подальшому переїде на вул. Лермонтівську. Після будівництва мансарди позивач із сином, а також її чоловік проживали в мансарді, матір проживала на першому поверсі в частині позивача, а відповідач проживав на своїй частині Будинку. З чоловіком на даний час позивач не підтримує стосунків, шлюб між ними розірвано приблизно 10 років тому. Майнові питання з колишнім чоловіком вони вирішили добровільно. Колишній чоловік з позивачем на даний час не проживає. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Так, зазначили, що письмових доказів того, що матір позивача та відповідача надавала згоду на будівництво мансарди, суду не надано. Також зазначили, що мансарда була побудована за кошти матері позивача та відповідача. Відповідач [PERSON], допитаний в судовому засіданні за його клопотанням в якості свідка, надав показання, згідно яких Будинок перебудовувався за гроші їх батьків. Батько та мати сторін працювали, батько добре заробляв. В звязку з наведеним він заперечує показання позивача відносно того, що мансарда будувалась за її власні кошти. Будівництво мансарди завершено в 2004 році. Батько помер в 2003 році, тобто в цей час мансарда вже існувала. Облицювання Будинку відбулось після розлучення позивача з її чоловіком. Колишній чоловік позивача пішов в 2004 році. Матір йому розповідала, що гроші на будівництво мансарди давали вона з батьком. Відповідач заселився до Будинку в 1991 році. В 1997 році почали добудовувати половину будинку. З 1997 року в Будинку стала проживала позивач з її родиною. В мансарді з кінця 2003 року - початку 2004 року почали проживали позивач, її чоловік та син. Будівництво закінчилось в 2004 році. Він грошову участь в будівництві мансарди не приймав. Позивач перестала жити з чоловіком з серпня 2004 року. Між позивачем та її чоловіком не було спорів з приводу майна. Також відповідач підтвердив, що він проживає на своїй половині Будинку, а позивач проживає в мансарді з моменту її будівництва. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідача знає поверхнево, позивача знає добре, оскільки виконував у Будинку будівельні роботи, був генпідрядником. Він працює керівником ПОГ «Всесвіт». Зазначене підприємство з 2004 року займається будівництвом та ремонтом. Між «ПОГ «Всесвіт-2» та позивачем в 2004 році було укладено Договір на проведення робіт, вони виконували у позивача будівельні роботи по вул. Вятській, буд. 16 в м. Харкові. Починали роботи з геодезії, посилення фундаменту, внутрішні роботи, будували другий поверх. Перед цим в них був демонтаж. Зазначений Будинок був одноповерховим. Вони запропонували позивачу перепланування та будівництво другого поверху. Вони проводили геодезію, щоб встановити, чи можливо побудувати другий поверх, чи може він бути цегляним та інше, чи є плавуни, тріщини тощо. Для того, щоб побудувати другий поверх, зробити облицювання та утеплення всього Будинку, вони перевірили стінові параметри, фундамент тощо. Замовником робіт був позивач. Розрахунки за роботи проводились позивачем. Відповідач в цих будівельних роботах участі не приймав. Матір позивача спілкувалась зі свідком. Гроші йому особисто платила позивач, вони оформлювали приходнокасові ордери. В них був оформлений кошторис. Зазначені роботи проводились не один рік. Оздоблювальні внутрішні роботи мансарди також робили вони, а саме опалення, каналізацію та всі комунікації. Всі питання з приводу будівництва та облаштування мансарди свідок обговорював з позивачем. На час проведення будівельних робіт в Будинку проживали позивач, її матір. Він не знав, хто є власником Будинку. Співробітництво з позивачем почалось з того, що позивач йому сказала, що хоче зробити житло кращим, та спитала, що він може запропонувати. Матір позивача його годувала, коли вони проводили будівельні роботи. Іноді вони брали воду з іншої ділянки, його бачили сусіди. Після предявлення свідку [PERSON] для огляду Договору підряду, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи, на а.с. 125- 125 тому першого, свідок підтвердив, що це дійсно той договір на будівництво мансарди, який вони з позивачем укладали в 2004 році. Крім того, свідок підтвердив, що квитанції, копії яких знаходяться в матеріалах справи, на а.с. 57-59 тому першого, є тими самими ордерами, за якими позивач платила їм кошти за виконані роботи. Оглянувши копію технічного паспорту, який міститься на а.с. 814 тому першого, свідок зазначив, що вони робили повну реконструкцію Будинку. Там були перегородки мазанки, вони їх убрали та робили внутрішнє перепланування всього Будинку. Мансарду вони робили з самого початку та побудували приміщення, яке зазначено на а.с. 12. Вони повністю переробили кришу. Гроші на все це вони отримували від позивача. Матір позивача їм гроші не давала. Відповідач кошти їм також не давав. Всього роботи коштували більше 200000,00 грн. Свідок [PERSON], допитана за клопотанням позивача, показала, що вона проживає в [INFO] та є другом дитинства сторін. За вищевказаною адресою вона мешкає з дитинства. Вони вже третє покоління товаришують з родиною сторін. З приводу Будинку свідку відомо, що вказаний будинок належав бабусі позивача. Позивач добудувала другий поверх у вказаному Будинку. Раніше будинок був на один вхід, а потім прибудували другу половину для відповідача з окремим входом. Потім позивач зі своєю родиною прибудувала другий поверх. Гроші на будівництво надавала позивач, вона збирала гроші на будівництво, розказувала свідку про проблеми із будівництвом, переживала, що не вистачить коштів на ремонт та будівництво. Матір позивача дуже пишалась, що позивач прибудувала другий поверх. Ця мансарда другого поверху не могла бути для загального користування, оскільки вона належала позивачу і всі члени родини визнавали цей факт. Кому належав Будинок на період будівництва, свідок не знає. Станом на 2000 рік там проживали відповідач, його перша дружина, його дочка [PERSON], матір, батько, позивач та її син [PERSON], а також чоловік [PERSON]. Батьки позивача дуже пишались, що позивач змогла побудувати мансарду для свого проживання та знайти кошти для цього. Матір позивача гроші на будівництво другого поверху не надавала. Свідку невідомо, щоб відповідач приймав участь у будівництві. Гроші на будівництво другого поверху давав тільки позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивача з 1992 року, як тільки вона прийшла на роботу до нотаріальної контори. Свідок там також працює державним нотаріусом. Відповідача вона знає, з останнім нормальні відносини. Свідок знайома з родиною сторін багато років. Років 10 тому позивач стала розповідати їй про те, що вона з чоловіком планує будувати другий поверх Будинку. Свідок памятає, що позивач казала, що їй не потрібні подарунки на свята, краще дарити гроші у звязку з ремонтом Будинку. Свідок бачила, як проходив ремонт, він проходив на її очах. Позивач будувала мансарду для себе. Матір позивача завжди пишалась тим, що дочка змогла побудувати мансарду. Матір позивача розповідала свідку, що позивач побудувала мансарду за власні кошти. Свідку невідомо, чи приймав участь у ремонті Будинку та будівлі мансарди відповідач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що добре знає сторін. З позивачем знайома з 1985 року, вони з нею подруги. З відповідачем були добрі стосунки. Позивач часто позичала у свідка гроші для будівництва мансарди. Позивач радилась зі свідком з приводу закупівлі будматеріалів. Все необхідне для будівництва купувала позивач. Вони обговорювали з позивачем, як правильно зробити ремонт. Будинок ділився на дві половини, одна позивача, друга відповідача. Мансарда була власністю позивача і ця обставина визнавалась всіма. Свідку в лікарні перед смертю матір сторін казала, що має намір скласти заповіт на позивача, оскільки Будинок в основному побудувала позивач. Свідку невідомо, щоб відповідач фінансово приймав участь в будівництві мансарди. Позивач займала кошти у свідка в період 20002005 років, при цьому розписки між ними не оформлювались. Мансарду другого поверху побудував позивач. Матір сторін завжди цим пишалась. Всі в цій родині знали і визнавали, що мансарду побудувала позивач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона добре знає сторін, в них нормальні відносини. Мансарду другого поверху побудувала позивач, про що вона знає від матері позивача. Більше ніхто, крім позивача, не займався будівництвом другого поверху Будинку. В мансарді проживала родина позивача. Матір сторін готувала їжу працівникам, які займались будівництвом Будинку. Відповідач участі в будівництві не приймав. Свідок [PERSON]В, в судовому засіданні пояснила, що сторін знає, з позивачем вони товаришують близько 20 років, з відповідачем періодично спілкувались. Спочатку позивач та свідок шукали архітектора, щоб зробити проект Будинку з урахування мансарди. Свідок памятає, як позивач їй дзвонила та радилась, з якого матеріалу краще робити кришу Будинку. Відповідач відмовився переробляти кришу, сказавши, що в нього немає коштів. В результаті позивач зайняла гроші та повністю зробила кришу над другим поверхом Будинку та над прибудовою, яку займав відповідач. Другий поверх будувався за рахунок позивача. Вони разом обирали матеріали, придбавали плитку, та позивач при ній розраховувалась за купівлю плитки. Мансарда була побудована для родини позивача, вони там проживали в подальшому. Відповідач цією частиною Будинку не користувався. Всі члени родини визнавали, що мансарда належить позивачу. Мансарду другого поверху побудувала виключно позивач. Матір позивача та відповідач участі в будівництві мансарди не приймали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачем товаришує з моменту вступу до вищого начального закладу, з 1984 року, відповідача знає, з ним дружні відносини. Мансарду приблизно в 2004 році мансарду побудувала позивач та її чоловік, вони також робили ремонт і першого поверху Будинку. У відповідача була своя частина Будинку. Мансарда була частиною Будинку позивача, і це ніким не заперечувалось. Другий поверх будувала позивач з чоловіком. Відповідач ніяких коштів в це будівництво не вкладав. Навіть коли треба було зробити кришу над половиною Будинку відповідача, відповідач відмовився це оплачувати, і зазначені роботи також оплачувалась за рахунок позивача. Матір сторін кошти на будівництво другого поверху Будинку не надавала. Свідок також була в близьких стосунках з матірю сторін та добре знає, що матір сторін гроші на ремонт Будинку та будівництво мансарди не надавала. Всі питання з будівництва вирішували позивач та її чоловік, це свідок знає точно, так як ці питання обговорювались в присутності свідка. Ніхто не заперечував, що мансарда належить позивачу. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2012 року, посвідченого ПН ХМНО [PERSON], спадкова справа № 36/2011, зареєстрованого в реєстрі за № 7097, спадкоємцями майна [PERSON], [INFO], яка померла 09.07.2011 року, є її діти: [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожний. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку № 16 по вул. Вятській в м. Харкові. На земельній ділянці площею 784 кв.м. знаходиться житловий будинок з прибудовами, цегляний літ. «А-1», житловою площею 139,5 кв.м., загальною площею 232,7 кв.м., та надвірні будівлі при ньому: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «Г», гараж літ. «И», навіс літ. «К», огорожа № 1, 3, 4, 6, 7, вимощення І. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку видано [PERSON] (том 3, а.с. 188). [PERSON] про державну реєстрацію прав, виданого КП «ХМБТІ» 21.12.2012 року, номер витягу № 36888276, [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 20.12.2012 року, внесеного до реєстру за № 7097, належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Вятська, буд. 16 (том 3, а.с. 191). Як вбачається з Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2012 року, посвідченого ПН ХМНО [PERSON], спадкова справа № 36/2011, зареєстрованого в реєстрі за № 7095, спадкоємцями майна [PERSON], [INFO], яка померла 09.07.2011 року, є її діти: [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожний. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку № 16 по вул. Вятській в м. Харкові. На земельній ділянці площею 784 кв.м. знаходиться житловий будинок з прибудовами, цегляний літ. «А-1», житловою площею 139,5 кв.м., загальною площею 232,7 кв.м., та надвірні будівлі при ньому: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «Г», гараж літ. «И», навіс літ. «К», огорожа № 1, 3, 4, 6, 7, вимощення І. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку видано [PERSON]Ю.(том 3, а.с. 189). [PERSON] про держану реєстрацію прав, виданого КП «ХМБТІ» від 21.12.2012 року, номер витягу № 36888221, [PERSON] на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 20.12.2012 року, внесеного до реєстру за № 7095, належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Вятська, буд. 16 (том 3, а.с. 190). Оригінали вказаних вище документів, на підставі яких позивач та відповідач є співвласниками Будинку в 1/2 частці кожний, оглянуті судом в судовому засіданні. З копії Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Головою міської Ради народних депутатів 23.01.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1647, вбачається, що зазначений [PERSON] видано [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO] на підставі рішення виконкому Харківської міської Ради народних депутатів від 24.12.1997 року № 1175 про те, що їй передається у приватну власність земельна ділянка, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Вятська, буд. 16. 20.08.2004 року між Підприємством обєднання громадян «Всесвіт2» (Підрядчиком) та позивачем [PERSON] (Замовником) укладено Договір підряду на виконання робіт, відповідно до умов якого Підрядчик зобовязується за завданням Замовника виконати та передати йому у встановлений Договором строк роботи з будівництва та ремонту житлового будинку по вул. Вятській, буд. 16 в м. Харкові, а Замовник зобовязується сплатити їх на умовах, визначених цим Договором. Вартість матеріалів входить у вартість робіт за даним Договором. Загальна вартість робіт з будівництва та ремонту житлового будинку по вул. Вятській, буд. 16 в м. Харкові складає 250000,00 грн. Оригінал вказаного договору долучений до матеріалів справи (том 1, а.с. 125-127). В матеріалах справи, на а.с. 5759 тому першого, знаходяться 18 квитанцій до приходних касових ордерів, виданих ПОГ «Всесвіт-2», про прийняття від [PERSON] на будівельні роботи з ремонту будинку грошових коштів на загальну суму 182300,00 грн., які оформлені протягом 2004-2006 років. Оригінали вказаних квитанцій, надані позивачем, було оглянуто судом в судовому засіданні. Як пояснила суду позивач та свідок [PERSON], зазначені квитанції видавались позивачу на підтвердження оплати позивачем будівельних робіт у Будинку, в тому числі з будівництва мансарди. Крім того, в матеріалах справи, на а.с. 43-56, знаходяться товарні чеки та квитанції про придбання будівельних матеріалів в загальній кількості 41 штука. Оригінали вказаних товарних чеків та квитанцій, надані позивачем, було оглянуто судом в судовому засіданні. Як пояснила суду позивач, за вказаними товарними чеками та квитанціями нею придбавались матеріали для здійснення ремонту Будинку, в тому числі мансарди. За клопотання представника позивача, судом було витребувано копію інвентарної справи на будинок. Як вбачається з Рішення № 18/35 від 04.02.1997 року, Виконавчим комітетом Московської районної ради народних депутатів м. Харкова Харківської області вирішено прийняти в експлуатацію самовільно прибудовані приміщення № 1, 2-1, 2-2, 23, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7 в будинку літ. «А-1», побудований гараж літ. «И», та навіс літ. «К» по вул. Вятській, буд. 16 з послідуючою реєстрацією в міськ. БТІ на імя [PERSON] (том 3, а.с. 154). З акту поточних змін, форма 0-6, складеного представниками БТІ, вбачається, що в період з 05.11.1996 року по 17.12.2012 року проведено обстеження Будинку та встановлені поточні зміни, згідно яких побудована мансарда, самочинною не вважається (том 3, а.с. 159). Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.02.2016 року судом по вищевказаній справі за клопотанням позивача було призначено судову будівельнотехнічну експертизу. Як вбачається з Висновків судової будівельнотехнічної експертизи № 2760 від 07.09.2016, проведеної експертами ХНДІСЕ ім. засл. проф. [PERSON], частка мансарди літ. «Амс» загальною площею 65,5 кв.м., яка складається з приміщень: коридору 1-11 площею 9,0 кв.м., санвузлу 1-12 площею 3,4 кв.м., житлової кімнати 1-13 площею 20,7 кв.м., житлової кімнати 1-14 площею 12,9 кв.м., підсобного приміщення 1-15 площею 19,5 кв.м. від всього домоволодіння по вул. Вятській, буд. 16 в м. Харкові складає 26/100 частин (100718/382692). У разі визнання права власності на мансарду літ. «Амс» загальною площею 65,5 кв.м., яка складається з приміщень: коридору 1-11 площею 9,0 кв.м., санвузлу 1-12 площею 3,4 кв.м., житлової кімнати 1-13 площею 20,7 кв.м., житлової кімнати 1-14 площею 12,9 кв.м., підсобного приміщення 1-15 площею 19,5 кв.м. за [PERSON], частки співвласників домоволодіння № 16 по вул. Вятській в м. Харкові складатимуть: [PERSON] 63/100 частки, [PERSON] 37/100 частки (том 2, а.с. 202а-202д). [PERSON] з даними технічного паспорту на домоволодіння № 16 по вул. Вятській в м. Харкові, складеного станом на 15.04.2016 року, вказане домоволодіння має загальну площу 232,7 кв.м., житлову площу 139,5 кв.м., та складається двох квартир першого поверху та мансарди. Мансарда літ. «Амс» складається з приміщень: коридор «1-11» площею 9,0 кв.м., санвузол «1-12» площею 3,4 кв.м., житлова кімната «1-13» площею 20,7 кв.м., житлова кімната «1-14» площею 12,9 кв.м., підсобне приміщення «1-15» площею 19,5 кв.м. Загальна площа приміщень мансарди літ. «Амс» складає 65,5 кв.м., житлова 96,6 кв.м. (том 2, а.с. 202е-208). Як вбачається з правових позицій, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», не може бути застосовано правила ст. 376 ЦК при вирішення справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). В пункті 13 вказаної постанови Пленуму також зазначено, що вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо, суди повинні враховувати, що положення ст. 376 до цих правовідносин не застосовуються. Враховуючи наведене, а також дані вказаного вище акту поточних змін, форма 0-6, складеного БТІ, мансарда не є обєктом самочинного будівництва. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. [PERSON] ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України закріплює, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до статті 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] ст. ст. 1222, 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. [PERSON] ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. [PERSON] ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 12.06.2013 року в справі № 6-32цс13, законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що будівництво мансарди здійснювалось за рахунок коштів позивача та його силами, оскільки саме позивачем було укладено відповідний договір з підрядною організацією та сплачено витрати, повязані з будівництвом. При цьому суд не може прийняти до уваги показання представника відповідача, а також показання відповідача, допитаного в якості свідка, відносно того, що будівництво мансарди здійснювалось за рахунок коштів матері сторін, з наступних підстав. Вказані показання спростовуються не тільки показаннями позивача, наданими за процедурою допиту свідка, та показаннями інших свідків, а й даними вказаного вище договору, стороною якого є саме позивач, та даним квитанцій, оформлених на імя позивача. Оцінюючи доводи представника відповідача відносно того, що позивачем не надано письмового дозволу матері на будівництво мансарди, суд керується наступним. Позивачем та його представником було зазначено на відсутності такого письмового дозволу. Проте з показань свідків вбачається, що матір позивача не тільки була обізнана про факт будівництва нею мансарди, оскільки вказане будівництво здійснювалось в її присутності, вона зустрічала та годувала будівельників тощо, а й схвально сприймала вказану обставину, пишаючись тим, що позивач змогла власними силами покращити свої житлові умови, добудувавши мансарду. Доказів, які б спростовували вказані показання свідків, суду надано не було. Враховуючи наведене, а також пояснення сторін та свідків відносно дружніх родинних відносин між сторонами та їх матірю, суд вважає доведеним, що матірю позивача було надано згоду на будівництво останньою мансарди для власного проживання та вказана згода, з урахуванням безконфліктних родинних відносин, що склались між матірю та позивачем, надавалась в усній формі. Також суд враховує, що відповідачем було надано показання, згідно яких особисто він участі в будівництві мансарди не приймав та останньою з моменту закінчення будівництва і до цього часу користується саме позивач з її родиною. Оцінюючи доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строків позовної давності, суд враховує, що з даним позовом позивач звернулась до спливу трирічного строку з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та за доводами позивача порушення її прав відбулось, коли відповідач, предявивши позов до суду, став заперечувати її права на мансарду. Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для відмови в позові з підстав спливу строків позовної давності. Враховуючи наведене, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача та його представника, на які вони посилались в обґрунтування заперечень проти позову. Як вбачається із свідоцтв про право на спадщину, вони видані на будинокжитловою площею 139,5 кв.м., загальною площею 232,7 кв.м. [PERSON] даних технічного пспорту, вказані житлова та загальна площа включають в себе в тому числі площу мансарди другого поверху. Таким чином, станом на час розгляду даної справи за позивачем та відповідачем в рівних частках, по 1/2 частці за кожним, зареєстровано право власності на Будинок з урахуванням мансарди, тобто мансарда як складова частина Будинку увійшла до складу спадщини. Враховуючи наведене та дані висновків експертизи, суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту прав позивача є перерозподіл часток у праві власності на Будинок з урахуванням того, що право власності на мансарду по закінченню її будівництва було набуто позивачем, а до складу спадщини повинно бути включене нерухоме майно за вирахуванням мансарди. За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на 63/100 частин Будинку. Хоча позивачем не заявлялась вимога про визнання права власності на частину Будинку за відповідачем з посиланням на те, що це виключне право відповідача, а останнім зустрічний позов не заявлявся, суд з метою недопущення порушення прав відповідача та виходячи із загальних принципів судочинства, вважає за необхідне вирішити питання щодо визнання за відповідачем права власності на 37/100 частин Будинку, оскільки вказане питання є наслідком вирішення основної вимоги позивача та нерозривно з нею повязано. Оскільки за даним рішенням суду за позивачем та відповідачем визнається право власності на Будинок в інших частках, ніж визначені згідно Свідоцтв про право на спадщину, які є правовстановлюючими документами та на підставі яких здійснено державну реєстрацію права власності сторін, та судом зроблений висновок відносно того, що мансарда не входить до складу спадщини, наявні підстав для визнання вказаних свідоцтв недійсними. При цьому суд відмовляє в позовних вимогах в частині визначення того, що 26/100 частин Будинку, на які позивач просить визнати право власності, складається з приміщення мансарди загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., оскільки в даній цивільній справі судом не вирішуються питання щодо виділу часток Будинку в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1007,18 грн., а також витрати, пов'язані із проведенням експертизи, в розмірі 3303,00 грн.

Outcome: partial