Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обгрунтування позовної заяви зазначив, що на підставі\~договору купівлі\~продажу від\~26.11.2019\~йому належить право власності на житловий будинок [ADDRESS] . З 2008 у належному на даний час йому будинком зареєстрований також [PERSON] , який не відноситься до членів його родини та місцезнаходження встановити не представляється можливим. Фактично [PERSON] \~не проживає\~в даному\~будинку,\~а для\~нього основною\~метою є\~отримання можливості\~оформити житлову\~субсидію на\~оплату комунальних\~послуг,\~оскільки за\~новим порядком\~для обрахунку\~субсидії враховуються\~всі зареєстровані\~особи незалежно\~чи вони\~проживають,\~чи ні.\~ Ухвалою від 04.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження (а.с. 21-22). Ухвалою від 04.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 31-32). Позивач та його представник у судове засідання не з?явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення (а.с. 12, 40). Відповідач, у відповідності до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, проте у судове засідання, призначене на 18.01.2021, не з?явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав (а.с. 33, 39). Тому, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить\~заочний розгляд даної справи за відсутності відповідачів, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями (а.с. 6-9). Згідно довідки від 23.10.2020 № 313 та акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 22.10.2020 виданих Красносілківською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] дійсно зареєстрований за вищевказаною адресою з 22.12.2008, але не проживає з січня 2009 року (а.с. 10-11). Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.\~Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від\~16.11.2016 у справі № 6-709цс16. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. \~Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред?явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже, право власності позивача на квартиру підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст.ст. 383, 391 ЦК України - усунення перешкод у користуванні належним йому помешканням, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Враховуючи той факт, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає у житловому будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] , обов?язки по утриманню житла не здійснює, реєстрація відповідача у помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу у реалізації його прав як власника жилого приміщення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору при звернення з позовом до суду.

Outcome: approved