Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання банківських послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03 лютого 2008року відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 23 січня 2014 року має заборгованість за кредитом у сумі 26 454 грн. 54 коп., яка складається з: 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 14 158 грн. 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7560 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1235 грн. 93 коп. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір в розмірі 264 грн. 55 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути цивільну справу на підставі наданих до суду доказів. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи попереджений своєчасно та належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (постановляє заочне рішення), на чому позивач наполягав і про що звернувся до суду з відповідним клопотанням. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач неодноразово викликався в судові засідання, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, заперечень на позов суду не надіслав. Отже, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає дану цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. Так, судом встановлено, що 03 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» найменування якого з 30 квітня 2009 року змінено на Публічне акціонерне товариство є ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг. Договір був укладений сторонами, шляхом отримання позивачем особисто від відповідача письмового підтвердження про приєднання до умов Договору, яким є заява на оформлення кредитної картки, яка була власноручно підписана відповідачем (а.с.8). Відповідно до укладеного договору, відповідач [PERSON], ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами «ПриватБанку», отримав кредит у сумі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно п.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводити перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість надання кредиту на платіжну картку. Клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню Банка, та Клієнт дає право Банку в любий момент змінити (збільшити чи зменшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України. Отже, суд вважає що між позивачем та відповідачем фактично існують договірні відносини, які регулюються ст.ст. 634, 1054 ЦК України. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Свої зобов'язання за договором банк виконав у повному обсязі, забезпечивши видачу кредиту шляхом списання з карткового рахунку сум за рахунок кредитних коштів в межах встановленого ліміту кредитування та збільшивши літі кредитування, виконавши усі розпорядження відповідача щодо перерахування, видачі відповідних сум з рахунків та проведення інших операцій за рахунками обраного продукту. Але відповідач свої зобов'язання за договором не виконав і не виконує по теперішній час, в зв'язку з чим станом на 23 січня 2014 року у нього існує заборгованість перед банком у розмірі 3000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 14 158 грн. 61 коп. та 7560 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строк, у розмірі та валюті, визначеними договором. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 3000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 14 158 грн. 61 коп. та 7560 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, які підлягають стягненню з відповідача. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафа за порушення строків повернення кредиту суд виходить з наступного. Згідно з п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні відповідачем строків погашення платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням більш ніж на 120 днів, він зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) + 5 % від суми позову, що згідно наданого розрахунку становить 1235 грн. 93 коп. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов'язковості виконання договору. Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем порушено взяті на себе зобов'язання за договором, що тягне за собою встановлену діючим законодавством відповідальність за порушення зобов'язання для боржника, та стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1235 грн. 93 коп. (процентна складова). Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Сплата судового збору позивачем на користь держави в розмірі 264 грн. 55 коп. підтверджується відповідною квитанцією а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат підлягають задоволенню на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved