Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке належало йому на підставі свідоцтва від 05 жовтня 1982 року, виданого державним нотаріусом Дніпропетровської державної контори Дніпропетровської області Дьяконовою Л.І. на підставі акту про продаж ІІ/20 частин незакінченого будівництва житлового будинку з публічних торгів затвердженого народним суддею Дніпропетровського району 7.09.1982 року за адресою: [ADDRESS] . Довідкою виданою відділом з організації надання адміністративних послуг Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 1011 від 21.05.2021 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , с. Новоіванівка, Дніпропетровська область, був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 25.10,1985 року (який помер [INFO] ) (знятий 07.11.2017 р.) та на момент смерті з ним зареєстрованих осіб не було (згідно домової книги). Довідкою виданою відділом з організації надання адміністративних послуг Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 516 від 16.08.2021 року підтверджується, що померлий [PERSON] [INFO] , с. Новоіванівка, Дніпропетровська область, був зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 25.10,1985 року (який помер [INFO] ) та проживав до дня своєї смерті разом з [PERSON] без реєстрації. [PERSON] , звернувшись до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарової В.Ю.. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, [PERSON] нотаріусом було постановлено постанову, згідно якої відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , в зв`язку з тим, що згідно підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, правло власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків , передбачених п.3 глави 7 розділу І цього Порядку та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У технічному паспорті, який видано [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ., перелічено з чого складається домоволодіння, а саме: А - будинок, Б - сарай, В - вбиральня, а - сені, № 1-7-9 споруди, поверх І всього - 98,5 кв.м: І- сені 90 кв.м, ІІ - котельня 13,7 кв.м, ІІІ - гараж 31,6 кв.м, IV - сарай 30,2 кв.м, V - сарай 14,0 кв.м, ІІ - поверх, всього 103,5 кв.м: І- сені 8,9 кв.м, 5 - вн. коридор 10,4 кв.м, 3 - туалет 1,3 кв.м, 4 - ванна 3,1 кв.м, г - кладова 0,8 кв.м, 6 - кімната 6,5 кв.м, 7 - кімната 27,4 кв.м, 8 - кімната 17,1 кв.м, 9 - кімната 9,2 кв.м, 10 - кімната 9,6 кв.м, 11 - кухня 9,2 кв.м., а всього 202 кв.м. Просить суд встановити факт проживання на час смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] з сином [PERSON] ( [INFO] , інн [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] Визнати право власності за [PERSON] ( [INFO] , інн [NUMBER] ) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з: А - будинок, Б - сарай, В - вбиральня, а - сені, № 1-7-9 споруди, поверх І всього - 98,5 кв.м: І- сені 90 кв.м, ІІ - котельня 13,7 кв.м, ІІІ - гараж 31,6 кв.м, IV - сарай 30,2 кв.м, V - сарай 14,0 кв.м, ІІ - поверх, всього 103,5 кв.м: І- сені 8,9 кв.м, 5 - вн. коридор 10,4 кв.м, 3 - туалет 1,3 кв.м, 4 - ванна 3,1 кв.м, г - кладова 0,8 кв.м, 6 - кімната 6,5 кв.м, 7 - кімната 27,4 кв.м, 8 - кімната 17,1 кв.м, 9 - кімната 9,2 кв.м, 10 - кімната 9,6 кв.м, 11 - кухня 9,2 кв.м., а всього 202 кв.м. в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . У судове засідання позивач не з`явився, але до його початку надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Від представника відповідача Підгородненської міської ради до початку судового засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , актовий запис №191 від 30 жовтня 2017 року. На праві власності відповідно свідоцтва від 05 жовтня 1982 року посвідченого державним нотаріусом Дніпропетровської держнотконтори Дніпропетровської області Дьяконовою Л.І. [PERSON] належала ІІ/20 ч незавершеного будівництвом житловий будинок [ADDRESS] . ІІ/20 ч. житлового будинку складається з Ѕ частини незакінченого будівництвом 1 поверху будинку використовується під сарай, житлової кімнати І-7 площею 26,4 кв.м, прихожої І-6, ваної кімнати І-12, туалету - І-13. До цієї частини будинку віднесені сені 2-х поверхові/І пл.. 9 кв. м У площ. 8,9 кв.м / ганок вартістю 5515 руб. Криниця у спільному користуванні. В цілому житловий будинок шлакоблочний, критий шифером, загальною корисною площею 203,7 кв.м , житловою площею 62,3 кв.м, сені кирпичні, ганок, колодязь належить [PERSON] на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві власності посвідченого Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.10.1973 року і придбаний [PERSON] за 5900 рублів. Зареєстровано в реєстрі № 1744. Відповідно до Акту затвердженого рішенням Дніпропетровського районного Совєта народних депутатів від 28.09.1987 року № 317/2 прийома в експлуатацію завершеного будівництвом житлового будинку і господарських будівель індивідуального забудовника [PERSON] -11/20 частин. від 26.05.1987 р. комісія встановила: -забудова ділянки розпочато у 1974 р. і завершена у 1984 р. -площа земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] складає 560 кв.м. На земельній ділянці побудовано: А. Житловий 1 Ѕ етажний будинок, який складається з 2 кімнат, кухні, передпокою, кладових і пр. та ін. Житлова площа 33,9 кв.м, загальною площею 112,7 кв.м. Об`єм будівлі 644 куб.м. площа забудови 137 кв.м. Внутрішня висота житлових кімнат 3,0 м. Б. Господарські будівлі. В. Благоустрій. Комісія постановила: Закінчений будівництвом житловий будинок і господарські будівлі на земельній ділянці [PERSON] по [ADDRESS] вважати прийнятим в експлуатацію з оцінкою - добре. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав йому на підставі свідоцтва від 05 жовтня 1982 року, виданого державним нотаріусом Дніпропетровської державної контори Дніпропетровської області Дьяконовою Л.І. на підставі акту про продаж ІІ/20 частин незакінченого будівництва житлового будинку з публічних торгів затвердженого народним суддею Дніпропетровського району 7.09.1982 року. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіт не склав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] спадщину після смерті батька прийняв фактично, що підтверджується довідкою виданою відділом з організації надання адміністративних послуг Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 516 від 16.08.2021 року, оскільки на момент смерті батька, позивач проживав з ним до дня смерті без реєстрації. За відсутності заповіту має місце спадкування за законом. Відповідно до частини першої статті 1261 Цивільного кодексу України: «У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки». З урахуванням цього, позивач належать до спадкоємців першої черги і є єдиним спадкоємцем померлого. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 19 березня 2021 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркарової Вікторії Юріївни з приводу прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . 26 травня 2021 року позивачу [PERSON] постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою В.Ю., відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] повідомив, що документ, який посвідчував право власності померлого [PERSON] на зазначене нерухоме майно у нього відсутній і тому надати його нотаріусу для видачі свідоцтва про право на спадщину неможливо. На цій підставі державний нотаріус Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори відмовила у вчиненні нотаріальної дії з причини відсутності правовстановлювальних документів на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до роз`яснень абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтями 1216, 1217 ЦК України, визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (п. 1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (п. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до п. 1 ст. 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ст.ст.25,30,346 ЦК України та листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно з п. 4 «Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 07.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до ст.12 Закону України «Про власність», у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК Україна). Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Варто зазначити, що і на даний момент заявник проживає у цій квартирі разом зі своїми дітьми. Метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини». Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини першої статі 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved