overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 03.07.2004 року перебуває з нею в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання сторони неповнолітніх дітей не мають. Між сторонами виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати, а тому позивач вважає, що шлюб між ними слід розірвати. В судове засідання позивач не з'явився, але надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином. В судовому засіданні встановлено, що сторони 03.07.2004 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №5, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від спільного проживання в шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають, що стверджується довідкою про склад сім'ї виданою Білокоровицькою сільською радою Олевського району Житомирської області (а.с.19). Під час шлюбу між сторонами виникли неприязні відносини і вони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть та на примирення не згодні. Відповідачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ, а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, з якої слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу , якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В даному випадку суд прийшов до висновку , що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 06.12.2003 року перебуває з нею в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], які проживають разом з відповідачкою. Між сторонами виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати, а тому позивач вважає, що шлюб між ними слід розірвати та визначити місце проживання неповнолітніх дітей за місцем проживання відповідачки для подальшого виховання. В судове засідання позивач не зявився, але надав заяву, в якій просить слухати справу без його участі, позов підтримав та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, але також надала заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позов визнала. В судовому засіданні встановлено, що сторони 06.12.2003 року зареєстрували шлюб у Зольнянській сільській раді Олевського району Житомирської області за актовим записом № 10, що стверджується Свідоцтвом про одруження. Від спільного проживання в шлюбі сторони мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], які проживають разом з відповідачкою, відповідно до Свідоцтв про народження дітей. Під час шлюбу між сторонами виникли неприязні відносини і вони не підтримують подружніх стосунків близько одного року, спільного господарства не ведуть та на примирення не згодні. Відповідачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що підтверджується довідкою Олевської ЦРЛ, а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року, відповідно до довідки про склад сім»ї виданої Зольнянською сільрадою Олевського району Житомирської області. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між\~ сторонами виникли\~ правовідносини, які регулюються ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, з якої слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше\~ спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати.\~ Неповнолітніх дітей слід залишити за місцем проживання відповідачки для подальшого виховання, оскільки це не суперечить її інтересам та інтересам\~ дітей. Крім того , відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України слідує, що\~ стороні\~ на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 07.07.1990 року вони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Дружбовицькою селищною радою Олевського району Житомирської області за актовим записом № 11. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачем мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають по місцю проживання позивача. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена належним чином про час, день і місце розгляду справи, де на адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою про те, що повістку повернуто до суду за закінченням терміну зберігання, що свідчить про відмову в отриманні судової повістки. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 07.07.1990 року перебувають у шлюбі, який був зареєстрований Дружбовицькою селищною радою Олевського району Житомирської області за актовим записом № 11, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] які проживають по місцю проживання позивача, що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей та довідкою виконавчого комітету Дружбівської селищної ради від 12.01.2017 року №31. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачем та відповідачкою виникли неприязні відносини, які створили обстановку при якій збереження сім'ї є неможливим, і у зв'язку з чим сторони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, три роки проживають окремо. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у поданій до суду позовній заяві запевнив суд про те, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати. Неповнолітніх дітей слід залишити з позивачем для подальшого виховання, відповідно до вимог ст.160, 161 СК України, оскільки це не суперечить його інтересам та інтересам дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 07.11.1987 року вони перебувають в шлюбі з відповідачкою, який був зареєстрований Дубровською сільською радою Олевського району Житомирської області за актовим записом № 18. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачкою неповнолітніх дітей не мають. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена належним чином про час, день і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання судової повістки та не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони 07.11.1987 року уклали шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом Дубровською сільською радою Олевського району Житомирської області за актовим записом № 18, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачем та відповідачкою виникли неприязні відносини через які вони не підтримують шлюбні відносини з серпня 1993 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Припинити шлюб внаслідок його розірвання через державний орган реєстрації актів цивільного стану відповідачка не бажає. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у поданій до суду позовній заяві стверджує, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 09.06.1997 року вони перебувають в шлюбі з відповідачкою, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 27. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачкою неповнолітніх дітей не мають. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена належним чином про час, день і місце розгляду справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони 09.06.1997 року уклали шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 27, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачем та відповідачкою виникли неприязні відносини через які вони не підтримують шлюбні відносини більше десяти років, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Припинити шлюб внаслідок його розірвання через державний орган реєстрації актів цивільного стану відповідачка не бажає. Відповідачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ від 11.03.2015 року №406/05-6, а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у поданій до суду позовній заяві стверджує, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 09.08.2007 року перебуває з нею в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою. Між сторонами виникли неприязні стосунки, через які вони не підтримують шлюбні відносини, не проживають разом, а тому позивач вважає, що шлюб між ними слід розірвати та визначити місце проживання неповнолітньої дитини за місцем проживання відповідачки для подальшого виховання. В судове засідання позивач не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимог підтримує. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, будучи повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. В судовому засіданні встановлено, що сторони 09.08.2007 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції в Житомирській області за актовим записом № 64, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.18). Від спільного проживання в шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.20). Під час шлюбу між сторонами виникли неприязні відносини і вони не підтримують подружніх стосунків, разом не проживають, спільного господарства не ведуть та на примирення не згодні. Відповідачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ (а.с.12), а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, з якої слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати. Неповнолітню дитину слід залишити за місцем проживання відповідачки для подальшого виховання, оскільки це не суперечить її інтересам та інтересам дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 10.11.2007 року вони перебувають в шлюбі з відповідачкою, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 131. Від спільного проживання у шлюбі неповнолітніх дітей не мають. Представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій просить про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримую повністю. Відповідачка також надала до суду письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги позивача визнає. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони 10.11.2007 року уклали шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції Житомирської області за актовим записом № 131, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачем та відповідачкою виникли неприязні відносини через які вони не підтримують шлюбні відносини більше року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Припинити шлюб внаслідок його розірвання через державний орган реєстрації актів цивільного стану відповідачка не бажає. Відповідачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ від 01.12.2014 року за №2016/05-6, а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у поданій до суду позовній заяві стверджує, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 11.02.2014 року вони перебувають в шлюбі з відповідачкою, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 09. Від спільного проживання у шлюбі з відповідачкою неповнолітніх дітей не мають. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка також надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони 11.02.2014року уклали шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Олевського районного управління юстиції у Житомирській області за актовим записом № 09, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного проживання в шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Під час спільного проживання у шлюбі між позивачем та відповідачкою виникли неприязні відносини через які вони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, з серпня 2015 року проживають окремо. Припинити шлюб внаслідок його розірвання через державний орган реєстрації актів цивільного стану відповідачка не бажає. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст.ст.109,110,112 СК України з яких слідує, що шлюб розривається за заявою одного із подружжя, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими і якщо заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини або чоловіка. Із ст.113 СК України слідує, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у поданій до суду позовній заяві стверджує, що його рішення про розірвання шлюбу є остаточним і відповідає його волі. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сімї є неможливим, тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, при цьому зазначивши, що з 11.08.2009 року перебуває з нею в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою. Між сторонами виникли неприязні стосунки, через які вони не можуть разом проживати, а тому позивач вважає, що шлюб між ними слід розірвати та визначити місце проживання неповнолітньої дитини за місцем проживання відповідачки для подальшого виховання. В судове засідання позивач не з'явився, але надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, але надала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позов визнає та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». В судовому засіданні встановлено, що сторони 11.08.2009 року зареєстрували шлюб у виконкомі Новобілокоровицької селищної ради Олевського району Житомирської області за актовим записом №3, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від спільного проживання в шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5), який проживає разом з відповідачкою(а.с.6). Під час шлюбу між сторонами виникли неприязні відносини і вони не підтримують подружніх стосунків на протязі 3-х місяців, спільного господарства не ведуть та на примирення не згодні. Відповідачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в Олевській центральній районній лікарні, що стверджується довідкою Олевської ЦРЛ (а.с.16), а також немає неповнолітніх дітей віком до одного року. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, з якої слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В даному випадку суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливим, перешкод для розірвання шлюбу немає, тому шлюб між ними слід розірвати. Неповнолітню дитину слід залишити за місцем проживання відповідачки для подальшого виховання, оскільки це не суперечить її інтересам та інтересам дитини.

Outcome: approved