Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 131 367,86 грн, посилаючись на те, що між сторонами 13 вересня 2011 року був укладений договір № б/н, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 1 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним і банком - Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, однак, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором станом на 30 листопада 2019 року виникла заборгованість у розмірі 218 387,90 грн., 15 березня 2021 року представник позивача надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 6 071,53 грн, що складається з 1104,24 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 802,64 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 2 164,65 грн - заборгованість по пені. Ухвалою від 01 червня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17 червня 2020 року відповідач надав суду відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, та застосувати до вимог позивача наслідки спливу строку позовної давності. В обґрунтування відзиву зазначила, що до даних правовідносин неможливо застосовувати положення ч. 1 ст. 634 ЦП України, заява № б/н від 13 вересня 2011 року не містить процентної ставки, бажаного кредитного ліміту та відповідальності у вигляді неустойки. Зазначив про неправомірну зміну Банком відсоткової ставки. 06 липня 2020 року представник позивача надав суду відповідь на відзив в якій він посилається на те, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, втому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку. Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена Карта (п.п. 1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. За Допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, Відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п.п.1.1.1.25 Умов). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дата проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий та є належним доказом по справі Щодо посилання відповідача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» зазначив, що банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є підписання сторонами кредитного договору. Вважає, що даний закон не поширюється на спірні правовідносини. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту зазначив, що в заяві вказано початкову ставку кредитного ліміту, однак п. 2.1.1.2.3. умовами договору визначено, що банк в будь-який момент може збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Щодо строків позовної давності то позивач послався на висновки Верховного Суду зроблені в постанові від 19 березня 2014 року №6-14цс14 07 серпня 2020 року представник позивача надав суду клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи. В прохальній частині позовної заяви представник позивача зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та проти винесення заочного рішення. У відзиві відповідач просила розгляд справи провести за її відсутності. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою статті 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк». Як вбачається з матеріалів справи, 13 вересня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій остання підтвердила свою згоду на те, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом сторін у заяві (а.с. 10). З вказаної заяви вбачається, що відповідач виявив бажання отримати зарплатну картку бажаний кредитний ліміт - 0 грн. Згідно довідки про видачу кредитних карток [PERSON] згідно кредитного договору №б/н від отримала кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] остання з них мала темнім дії до 08.2016 року. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] на картці № [NUMBER] 12 червня 2012 року збільшений кредитний ліміт до 1 100 грн. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно з ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З урахування зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача окрім заборгованості за тілом кредита, заборгованість за простроченими процентами та пеню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за процентами та пенею суд виходить з наступного. Згідно з заявою позичальника від 13 жовтня 2010 року, в ній не зазначений розмір кредитного ліміту, процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил були надані відповідачу для ознайомлення під час підписання договору; що відповідач погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку. Вказані документи (Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) не містять підпису клієнта - позичальника, і ніяких інших належних доказів на підтвердження того, що позичальник ознайомлений і погодився саме з такими умовами договору кредиту, позивач не надав. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису відповідача, тому їх також не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. У самій анкеті-заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови договору про проценти і процентну ставку, про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів). Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді такі істотні умови договору як ціну договору (розмір процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. В даній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважує, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів і Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують факту підписання позичальником договору саме на таких умовах. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по процентам, комісією та штрафам задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту суд зазначає. На обґрунтування позовних вимог про стягнення тіла кредиту позивач надав виписку по картковому рахунку та розрахунок заборгованості за договором № б/н від 13 вересня 2011 року станом на 30 листопада 2019 року. Надані докази суд вважає належними та допустимими доказами по справі, які відповідачем не спростовані. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не доведені позовні вимоги в частині укладення договору приєднання на умовах викладених банком в позовній заяві. Водночас, суд вважає доведеним факт використання позичальником кредитних коштів та невиконання обов`язку щодо їх повернення. З виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що [PERSON] активно користувалась кредитними коштами, знімала готівку, розраховувалась за товари та поповнювала рахунок. Однак, оскільки, отримані відповідачем від АТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти не повернені позикодавцю, то суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача тіла кредиту підлягають задоволенню та підлягає до стягнення заборгованість в розмірі 1 104,24 грн. Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зроблено правовий висновок про те, що перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу» (п. 59 Постанови). Безпідставним є посилання позивача на те, що «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» було встановлено порядок повернення коштів черговими платежами та те, що кінцевий термін повернення коштів відповідає строку дії картки, оскільки суду не надано доказів того, що [PERSON] вони були підписані, відповідно вони не є частиною кредитного договору б/н від 13 вересня 2011 року, укладеного між банком та [PERSON] . Вказане відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Крім того, анкета-заява позичальника від 13 вересня 2011 року не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту. Враховуючи викладене, моментом перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором - є момент коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, тобто перебіг позовної давності почався з моменту останнього платежу [PERSON] по кредиту. Подібні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19 від 05 вересня 2019 року у справі № 697/1307/17-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 314/5082/17 Відповідно до наданої банком виписки по картковому рахунку відповідачем останній платіж на погашення кредитної заборгованості був сплачений 27 листопада 2012 року. Разом з тим, суд не приймає до уваги поповнення рахунку які відбувались 29 грудня 2012 року, 30 січня 2013 року, 05 березня 2013 року, 26 березня 2013 року, 26 квітня 2013 року, 30 квітня 2013 року, 28 травня 2013 року, 13 червня 2014 року, 21 вересня 2015 року, 02 червня 2017 року оскільки надана суду виписка по картковому рахунку не свідчить, що дані поповнення рахунку були здійснені [PERSON] . Даний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду у справі № 442/5498/16-ц, відповідно до якої, договірне списання грошових коштів не може призводити до переривання позовної давності, адже банк самостійно здійснює списання грошових коштів, і боржник, при цьому, не вчиняє будь-яких активних дій, які б стали підставою для переривання. З позовом до суду позивач звернувся 18 лютого 2020 року про що свідчить штамп на позовній заяві. У відзиви відповідач просила застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності. Встановивши, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості [PERSON] внесла 27 листопада 2012 року, а з позовом банк звернувся 18 лютого 2020 року, суд зазначає, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі. Посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 19 березня 2014 року №6-14цс14, про те, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору, безпідставні, оскільки стосуються інших фактичних обставин. Зокрема у вказаній справі, судами було встановлено, що сторонами було погоджено правила користування платіжною карткою, відповідно до яких граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. У даній справі між сторонами кредитного договору не було погоджено графік погашення чергових платежів та те, що кінцевий строк погашення відповідає строку дії картки. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22 травня 2018 у справі № 369/6892/15-ц). Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про порушення прав позивача, однак ним порушено строк звернення до суду і відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд відмовляє у позові у зв`язку з порушенням строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом.

Outcome: dismissed