Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування відповідачем витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 квітня 2015 року з вини відповідача, який керував автомобілем ВАЗ 21011, д\\н Ф 4904 ДП, сталася дорожньо-транспортна пригода. Постановою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 05.06.2015року [PERSON] визнано винним у скоєній ДТП, провадження по справі закрито, в звязку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення. На момент ДТП відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON]. Розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб відповідно до Звіту товарознавчої експертизи від 29.05.2015р. №48 становить 60247,51грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілим особам. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернулися до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - Позивач) з відповідною заявою. У звязку з настанням події, передбаченої п. п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону, позивач здійснив виплату відшкодування Потерпілій особі платіжним дорученням від 26.08.2015р. №4379рв в розмірі 50000,00. Крім того, за послуги аварійного комісару згідно актів виконаних робіт та рахунку позивачем перерахована сума 1527,00грн. платіжним дорученням №162 від 28.07.2015р. Всього затрати Позивача складають 51527,00грн. Позивач вважає, що до нього перейшло право зворотної вимоги (регресу) до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків. З наведених підстав, позивач просить стягнути з відповідача витрати, повязані з виплатою страхового відшкодування, в порядку регресу у розмірі 51527,00 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, подав суду заяву, в якій прохав розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у свою відсутність не надав. Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування. Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Справа розглянута за останнім відомим місцем реєстрації відповідача в заочному порядку, на підставі наявних в ній доказах, проти чого не заперечує представник позивача в письмовому клопотанні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ч.1, 2 п.3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної(немайнової) шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2015 року з вини відповідача, який керував автомобілем ВАЗ 21011, д\\н Ф 4904 ДП, сталася дорожньо-транспортна пригода. Постановою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 05.06.2015року [PERSON] визнано винним у скоєній ДТП, провадження по справі закрито, в звязку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення (а.с.6). Згідно з вимогами ч.6 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення, що набрало законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вини цією особою. За таких обставин, суд вважає, що вина відповідача встановлена судом відповідно до постанови Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 05 червня 2015року. Також матеріалами справи встановлено, що в результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON]. Розмір завданих збитків, за пошкоджений транспортний засіб відповідно до Звіту товарознавчої експертизи від 29.05.2015р. №48 становить 60247,51грн. (а.с.7-16). На момент ДТП відповідач не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних, транспортних засобів, зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - Позивач) з відповідною заявою. У звязку з настанням події, передбаченої п. п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону, позивач здійснив виплату відшкодування Потерпілій особі платіжним дорученням від 26.08.2015р. №4379рв в розмірі 50000,00. Крім того, за послуги аварійного комісару згідно актів виконаних робіт та рахунку позивачем перерахована сума 1527,00грн. платіжним дорученням №162 від 28.07.2015р. Всього затрати Позивача складають 51527,00грн. (а.с.16-21). У відповідності зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до статті 38 п.38.1.1 п.п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, в тому числі до Страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у разі, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Оскільки матеріалами справи встановлено, що зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який на момент скоєння ДТП перебував в стані алкогольного сп'яніння, до позивача перейшло право зворотної вимоги (регресу), як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків. Доказів того, що матеріальні збитки відшкодовані в матеріалах справи не має, не спростовано це і відповідачем. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 51527,00грн. підлягають задоволенню Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому судовий збір у сумі 1600,00 грн., який був сплачений позивачем при подачі позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved