Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити відповідача житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що дана квартира є його приватною власністю, але в ній проживає відповідач, який відмовляється добровільно веселитись. Проживання сторонньої людини у його квартирі перешкоджає йому в неї заселитися та порушує його права як власника квартири, у звязку з чим він звернувся до суду. Сторони в судове засідання не зявилися. Від представника позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Також вона зазначила, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся через оголошення у пресі, що відповідно до ч.9 ст.74, ст.77 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. До того ж відповідачеві направлявся судовий виклик і за місцем фактичного проживання, але направлена кореспонденція повернулась без вручення через відсутність адресата та його неявкою до відділу зв'язку за поштовим повідомленням. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, судом встановлені наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Квартира за адресою: [ADDRESS] (далі - спірна квартира), - належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.08.2017р., укладеного між [PERSON] та позивачем /а.с.6/, про що наявні відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /а.с. 4/. Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 37,4кв.м, загальною площею 65,2кв.м. Згідно відомостей відділу реєстрації місця проживання з питань державної реєстрації ДОЗ Черкаської міської ради, відповідач знятий з реєстраційного обліку місця проживання за вищезазначеною адресою з 25.05.2017р./а.с.17/, але продовжує в ній фактично проживати і по теперішній час, що підтверджується актом опитування сусідів від 04.09.2017р. /а.с. 7/. Позивач стверджує, що квартира необхідна для особистого проживання його та членів його сім'ї, а відповідач проживає в квартирі без належних правових підстав і відмовляється звільнити квартиру, внаслідок чого позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Житлового кодексу України (далі ЖК). Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Судом встановлено, що позивач є одноособовим власником спірної квартири з 16.08.2017р. і не надавав дозволу відповідачеві на проживання в цій квартирі. Відповідач же знявся з реєстраційного обліку у спірній квартирі 25.05.2017р. у зв'язку з вибуттям до м. Києва, що свідчить про втрату ним права користування спірною квартирою і вибуття з неї. Натомість на теперішній час відповідач самовільно заселився у спірну квартиру без згоди її власника, а відтак порушує законні права та інтереси позивача. За змістом ст.ст.401, 402 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Натомість судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у відповідача права користування спірною квартирою, що набуте у передбачений законом спосіб. За таких обставин, право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту. З огляду на положення ст.ст.321, 383, 391 ЦК позивач має право вимагати виселення відповідача зі спірної квартири, оскільки його проживання обмежує його у реалізації прав власника на це житло, зокрема, вселення, використання для особистого проживання, передавання в найм іншим особам, відчуження тощо. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд звертає увагу, що при зверненні до суду із позовом, а ні позивачем, а ні його представником не було заявлене клопотання про відшкодування понесених позивачем судових витрат за рахунок відповідача, а тому питання про їх розподіл судом не розглядається. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved