Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення XX сесії V скликання 26 червня 2009 року Височанської селищної ради Харківського району Харківської області «Про надання гр. [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд»; скасувати державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номеру [NUMBER]; стягнути судовий збір за подання даної позовної заяви. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказує, що у жовтні 2010 року [PERSON], будучи головою Височанської селищної ради, перевищив свої повноваження та скоїв службове підроблення, а саме вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, а також склав та видав завідомо неправдиві документи. Даний факт встановлено вироком Харківського районного суду Харківської області від 07 березня 2013 року, згідно з яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.365 ст. 69, ч.2 ст.366 КК України та призначено йому покарання на підставі ст. 70 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функції строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки. Відповідно до рішення Височанської селищної ради XX сесії V скликання від 26 червня 2009 року «Про надання гр. [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (для передачі її у власність) площею 0,1500 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (пасовища), розташованої в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Пунктами 1, 2 рішення Височанської селищної ради XXXП сесії від 08 жовтня 2010 року затверджено поданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га із земель запасу державної власності (землі сільськогосподарського призначення) у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (землі житлової та громадської забудови) в [ADDRESS] та передано безоплатно [PERSON] у власність земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (землі житлової та громадської забудови) в [ADDRESS] з видачею Державного акту на право власності на земельну ділянку. На підставі вищевказаного рішення Харківською регіональною філією «Центр Державного земельного кадастру» був виданий державний акт серії [NUMBER] на ім'я [PERSON] про право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та присвоєно кадастровий номер земельної ділянки № [NUMBER], який державну реєстрацію не пройшов, а тому відповідач не набув право власності на спірну земельну ділянку. Враховуючи те, що Харківською місцевою прокуратурою № 6 під час встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави у суді були направлені запити до ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» та ДП «Жовтневе лісове господарство» щодо перетину відведеної [PERSON] ділянки із землями, що перебувають у постійному користуванні ДП «Жовтневе лісове господарство», а саме квартал 18 Бабаївського лісництва. Відповідно до інформації наданої з цього підприємства від 24 лютого 2016 року № 73 земельна ділянка, що передана у власність [PERSON], відведена за рахунок земель лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП «Жовтневе лісова господарство» на підставі матеріалів лісовпорядкування, згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, тобто до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками. З інформації державного лісогосподарського підприємства від 25 лютого 2016 року № 02-07/139 рішення щодо вилучення із постійного користування ДП «Жовтневе лісове господарство» зазначених земель в установленому чинним законодавством порядку не приймалися, згода на це підприємством не надавалася. Таким чином, зважаючи на те, що рішення Височанської селищної ради від 26 червня 2009 року є підробленим, тобто не чинним, вищевказане рішення у справі впливає на права та інтереси держави, оскільки зазначена земельна ділянка не могла бути передана [PERSON] у власність, в силу вимог ст.ст. 83, 84, 121, 149 Земельного кодексу України через її належність до земель лісогосподарського призначення та перебування у постійному користуванні ДП «Жовтневе лісове господарство». Прокурор Калашніков П.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник третьої особи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Просила постановити рішення по справі на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Представник позивача Державного агентства лісових ресурсів України - [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу за наявними у справі документами (а.с. 52). Представник позивача Державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» - [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі (а.с. 39). Представник відповідача Височанської селищної ради Харківського району Харківської області - [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутність, в якій не заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову суду не надав. Вислухавши пояснення прокурора Калашнікова П.В., представника третьої особи Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру - [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст. 21 ЗК України). Згідно зі ст. 55 ЗК України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Відповідно до ст. 56, 57 ЗК України, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами. При цьому згідно зі ст. 3 ЗК України, земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України. Водночас у п. 2 ст. 5 Лісового кодексу України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинно визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом ст. 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України) Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання із лісокористуванням. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Височанської селищної ради XX cесії V скликання від 26 червня 2009 року [PERSON] був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (для передачі її у власність) площею 0,1500 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (пасовища), розташованої в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Пунктами 1, 2 рішення Височанської селищної ради XXXП сесії від 08 жовтня 2010 року затверджено поданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1500 га із земель запасу державної власності (землі сільськогосподарського призначення) у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (землі житлової та громадської забудови) в сел. Високий по вул. Родніковій № 7 Харківського району Харківської області та передано безоплатно гр. [PERSON] у власність земельну ділянку загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (землі житлової та громадської забудови) в [ADDRESS] з видачею Державного акту на право власності на земельну ділянку. (а.с.12-13) За ст. 13 ЗК України, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Згідно із ч. ч. 1, 2, 5, 6 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу. Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради вилучають земельні ділянки спільної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів. Отже, оспорюваним рішенням без погодження постійного землекористувача вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення з постійного користування ДП «Жовтневе лісове господарство», які використовувалися для ведення лісового господарства, й передано у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (землі житлової та громадської забудови). Доказів надання ДП «Жовтневе лісове господарство» згоди на таке вилучення матеріали справи не містять. Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 26 червня 2009 року регіональною філією «Центр Державного земельного кадастру» [PERSON] виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку (серії ЯЛ №561824), який державну реєстрацію не пройшов, тобто в силу ст. 125 Земельного кодексу України є не чинним (а.с. 14). Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548 затверджено класифікацію видів цільового призначення земель (далі - класифікація). Відповідно до пунктів 1.2-1.4 цієї класифікації код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. Класифікація застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів та визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об'єктів. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про державний земельний кадастр» ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до ст. 1 вищевказаного закону кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Статтею 10 та ч.6, 7, 8 ст. 16 вищевказаного закону передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. Аналогічні положення визначені п.п.29, 114 постанови Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 року, якою затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру. Разом з тим в п.п. 60, 61 вказаної постанови передбачено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги. Усупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» від 26 травня 2004 року №677 спірні земельні ділянки [PERSON] були відведені без належним чином розробленого, погодженого та затвердженого у встановленому порядку проекту відведення щодо зміни цільового призначення земельних ділянок. Про вказані порушення свідчить і відсутність розрахованих, затверджених та сплачених в установленому законом порядку витрат лісогосподарського виробництва відповідно до вимог ст.207 ЗК України та постанови Кабінету Міністрів України «Про розміри та Порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню» від 17 грудня 1997 року №1279. Крім того, в порушення вимог ст. 186 ЗК України, проект відведення спірних земельних ділянок у користування [PERSON] затверджено за відсутності відповідного погодження органів лісового господарства, тобто ДП «Жовтневе лісове господарство». У відповідності з вимогами ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вироком Харківського районного суду Харківської області від 07 березня 2013 року [PERSON], який станом на 26 червня 2009 року був головою Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.365 ст. 69, ч.2 ст.366 КК України та йому призначено покарання на підставі ст. 70 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарчих функції строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки (а.с.25-26). Отже, видане рішення Височанською селищною ради XX сесії V скликання від 26 червня 2009 року суперечить чинному законодавству України і відповідно підлягає скасуванню. Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішне відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved