Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], у якому просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені авансові платежі в розмірі 61 592,80 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування вартості понесених витрат на поліпшення авто у сумі 7171,05 грн.; стягнути [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачені авансові платежі в розмірі 19 200,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування вартості понесених витрат на поліпшення авто у сумі 7171,05 грн.; стягнути [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.; покласти на [PERSON] половину судових витрат [PERSON], з яких судовий збір у розмірі 525,68 грн.; покласти на [PERSON] половину судових витрат [PERSON], з яких судовий збір у розмірі 525,68 грн. Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про купівлю-продаж у розстрочку автомобіля Mercedes-Benz 1117, 1993р.в., д/н [NUMBER], всього за 5000,00 дол. США, на виконання якої позивачем у якості авансу передано [PERSON] кошти у розмірі 2500,00 дол.США, а також перераховано [PERSON] з рахунку сестри дружини позивача ([PERSON]) 19200,00 грн. Оскільки відповідачі в подальшому відмовились від укладення договору, позивач просить суд стягнути з них виплачені на підставі договору купівлі-продажу авансові платежі. Крім того, на підставі положень ст. 705, 778 ЦК України про договір найму-продажу позивач просить стягнути з відповідачів зроблені ним поліпшення вказаного автомобіля на загальну суму 14342,09 грн., а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., завдану ухиленням від виконання умов договору-найму продажу, неповерненням авансових платежів та неправомірною поведінкою щодо дружини позивача. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Крім того, у судових дебатах представник позивача просив стягнути з [PERSON] не 19 200,00 грн. сплачених авансових платежів, а 17550 грн. Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що між сторонами було укладено договір оренди відповідного автомобіля, а відтак підстави для стягнення коштів, переданих у якості орендної плати, відсутні. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками автомобіля Mercedes-Benz 1117 1993р.в., д/н [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 4). У період з 18.03.2015р. до 14.01.2016р. фактично автомобіль знаходився у користуванні [PERSON], що не заперечувалось сторонами по справі. У період користування автомобілем [PERSON] передав [PERSON] кошти у розмірі 2500,00 дол.США, що підтверджується відповідними розписками, у яких призначення коштів вказано як «за автомобіль Мерседес 1117, д/н [NUMBER]». Крім того, у цей же період з карткового рахунку [PERSON] на картковий рахунок [PERSON] були переведені кошти на загальну суму 17550 грн. Як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує про те, що між сторонами виникли відносини купівлі-продажу автомобіля Mercedes-Benz 1117 1993р.в., д/н [NUMBER], всього за 5000,00 дол. США із розстроченням платежу. Відповідно до п. 3 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Оскільки стверджуваний позивачем правочин купівлі-продажу автомобіля за 5000,00 дол. США відповідно до п. 3 ст. 208 ЦК України належить вчиняти у письмовій формі, суд згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України не приймає у якості доказів укладення такого договору покази свідків. Суд не бере до уваги також твердження позивача про укладеннями між сторонами попереднього договору про укладення в подальшому договору купівлі-продажу автомобіля, оскільки за змістом ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відтак, оскільки основний договір підлягав укладенню в письмовій формі, у такій же формі повинен був укладатись і попередній договір, з урахуванням чого суд позбавлений можливості взяти до уваги покази свідків і для підтвердження факту укладення подібного попереднього договору. Суд також не приймає посилання відповідачів на те, що відповідні кошти були передні їм позивачем на виконання договору оренди автомобіля Mercedes-Benz 1117 1993р.в., д/н [NUMBER], укладеного між сторонами в усній формі, оскільки за змістом ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, а згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Крім того, з копії договору найму (оренди) транспортного засобі від 20.10.2014р., укладеного між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «РУШ», вбачається, що станом на 18.03.2015р., тобто на момент фактичного отримання позивачем у користування автомобіля Mercedes-Benz 1117 1993р.в., д/н [NUMBER], такий автомобіль був орендований у відповідачів ТОВ «РУШ». Таким чином оскільки позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту укладення між ним та відповідачами договору купівлі-продажу автомобіля або попереднього договору про укладення такого договору у майбутньому, а також враховуючи, що відповідачі заперечують існування домовленостей з позивачем, пов'язаних з купівлею-продажем відповідного автомобіля, проте не пояснили суду правові підстави, на яких їм були передані кошти у розмірі 2500,00 дол.США та 17550 грн., суд доходить висновку, що такі кошти є не авансовими платежами, а безпідставно набутим майном у розумінні ст. 1212 ЦК України. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На виконання ч. 4 ст.10 ЦПК України у судовому засіданні судом роз'яснювалось позивачу та його представнику право змінювати предмет позову до початку розгляду справи по суті, проте таким правом вони не скористались. Таким чином, оскільки позивачем не доведено, що передані на користь відповідачів кошти у розмірі 2500,00 дол.США та 17550 грн. були саме авансовими платежами, у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сплачених авансових платежів в розмірі 61 592,80 грн. та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сплачених авансових платежів в розмірі 19 200,00 грн. Щодо вимог про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування вартості понесених витрат на поліпшення авто у загальному розмірі 14 342,10 грн. на підставі ст. 705 та 778 ЦК України суд зазначає наступне. Правила ст.ст. 705, 778 ЦК України визначають взаємні права та обов'язки сторін договору найму-продажу, проте позивачем не надано доказів укладення такого договору між сторонами. З огляду на викладене, а також враховуючи, що позивачем не доведено, що придбані ним запчастини та розхідні матеріали були використані саме для ремонту автомобіля «Мерседес 1117, д/н [NUMBER]», у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідачів відшкодування вартості понесених витрат на поліпшення авто у загальному розмірі 14 342,10 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Оскільки позивачем не надано суду доказів існування обставин, які можуть розглядатись як моральна шкода відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, суд відмовляє у задоволенні позову і в частині вимог про відшкодування відповідачами моральної шкоди у загальному розмірі 10000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: dismissed