Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 727,50 грн., щомісячно,починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що він перебував у шлюбі з відповідачкою, але шлюб розірвано. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Відповідачка матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає, хоча працездатна і може за своїм матеріальним станом надавати дитині допомогу, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Особи, що беруть участь у справі про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином у порядку ст. ст. 74, 76, 77 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, у разі неявки в судове засідання відповідачки не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлялася належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, двічі через оголошення у пресі (газети: «Одеські вісті» від 30.09.2017 року № 72 (4998), «Урядовий кур'єр» від 04.10.2017 року № 186 (6055), відповідачка повідомлялася про виклик до суду на 19.10.2017 року, 30.10.2017 року та відповідно до ч. 9 с. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що відповідачка повідомлена про дату, час і місце розгляду справи належним чином. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При викладених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки, яка повідомлена про розгляд справи належним чином та повторно не з'явилася в судове засідання, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивачки, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову,виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 25.10.2011 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 5). Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 25.05.2007 року (а. с. 4). Згідно довідки № 172 від 10.02.2016 року, виданої виконавчим комітетом Деленської сільської ради Арцизького району Одеської області син проживає з батьком та знаходиться на його утриманні (а. с. 3). Рішенням Арцизького районного суду від 24.11.2015 року відповідачку [PERSON] визнано такою, що втратила право користування [ADDRESS] (а. с. 7-8). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до роз'яснень, що надані у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України (ч. 2 ст. 182 СК України). Суд приймає до уваги той факт, що відповідачка фізично здорова, інших дітей, непрацездатних чоловіка та батьків на утриманні не має, так як доказів їх існування суду не надала, у зв'язку з чим повинна утримувати свою малолітню дитину. При ухваленні рішення по справі суд керується положенням ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», яким встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовну заяву про стягнення аліментів задовольнити та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 727,50 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційна до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так як позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у зв'язку із задоволенням позовних вимог позивача про стягнення аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved