Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача сплачене страхове відшкодування в розмірі 2076 грн. 65 коп. та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.. В заяві зазначено, що 15 липня 2012 року по вул..Горбенка, 26 в м.Бердянськ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: «Mercedes-Benz» держномер АР8003АР під керуванням [PERSON] та «ЗАЗ ДЕУ» держномер АР5333ВМ під керуванням [PERSON]. Внаслідок ДТП автомобіль «ЗАЗ ДЕУ» отримав механічні пошкодження. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за полісом № АВ/3925583 від 12 червня 2012 року. З матеріалів, які надійшли до позивача, винним у вчиненні ДТП визнано відповідача внаслідок порушення ПДР України. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 2076,65 грн.. Позивач зазначає, що відповідач його не повідомив про настання страхового випадку у строки, передбачені ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 22 вересня 2014 року відповідачу надіслано лист з вимогою сплатити суму страхового відшкодування, але до цього часу відповідач вказану суму не сплатив. В судове засідання позивач направив клопотання про підтримання позовних вимог та про розгляд справи за відсутності представника. Представник відповідача адвокат [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. При ухваленні рішення просить врахувати письмові заперечення, додані до заяви. Згідно письмових заперечень відповідач з позовними вимогами не згодний та просить у їх задоволенні відмовити. Зазначено, що нормами Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений обовязок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обовязок установлений для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач страховий випадок визнав, сплативши добровільно 20 листопада 2012 року страхове відшкодування. Відповідач вказує, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватися у загальному порядку відшкодування збитків. Аналізуючи надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 993, 1166, 1191 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування , якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п. 22.1. ст. 22, ст. 28 та ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровя, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, повязана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п.п. ґ) п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно п.п. 33.1.2 п. 33.1 статті 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Судом встановлено, що 15 липня 2012 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], та водія [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER]. Відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення від 06 серпня 2012 року [PERSON] визнаний винним в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Згідно полісу № АВ/3925583 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 12.06.12 року на один рік до 11.06.13 р. включно, між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON], застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну. Забезпечений транспортний засіб «Mercedes-Benz» держномер АР8003АР. Франшиза становить 500 грн.. Відповідно до висновку № 217 про визначення вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, складеного 25 вересня 2012 року спеціалістом-автотоварознавцем, аварійним комісаром, оцінювачем [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] з урахування фізичного зносу становить 3091,98 грн.. Згідно страхового акту № ОЦ/016/000/12/0178 від 16 листопада 2012 року, складеного начальником відділу виплат Запорізького обласного управління Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», дорожньо-транспортна пригода визнана страховим випадком. Визначено, що без урахування фізичного зносу деталей, без ПДВ, з врахуванням безумовної франшизи підлягає виплаті страхове відшкодування у розмірі 2076,65 грн.. Страхове відшкодування виплачено [PERSON] ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в розмірі 2076,65 грн., що підтверджується відміткою бухгалтерії про перерахунок коштів на підставі платіжного доручення № 1610 від 20 листопада 2012 року, виконаною на страховому акті № ОЦ/016/000/12/0178 від 16 листопада 2012 року. Суд приходить до висновку, що факт настання страхового випадку сторонами не оспорюється. Даний факт зафіксований правоохоронними органами та відповідач, як винна особа притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач вказані факти визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. В звязку з цим суд вважає, що сам по собі факт неповідомлення [PERSON] ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобовязаннях, адже регресні зобовязання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа № 6-284цс15). Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування з підстав, заявлених позивачем, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed