Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просила суд визнати за нею в порядку поділу майна подружжя право власності на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на автомобіль Nissan Armada, 2003 року випуску, зеленого кольору, та на земельну ділянку під будівництво та обслуговування житлового будинку, площею 0,2219 га у [ADDRESS]. Пізніше позовні вимоги були уточнені, а саме позивач просив визнати за собою нею в порядку поділу майна подружжя право власності на квартиру [ADDRESS] та автомобіль Nissan Armada, 2003 року випуску, зеленого кольору, а за [PERSON] право власності на земельну ділянку під будівництво та обслуговування житлового будинку, площею 0,2219 га у [ADDRESS], та квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.10.1981 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у кому вони перебувають до цього часу. За період перебування у шлюбі подружжям набуто у власність наступне майно: квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]; автомобіль Nissan Armada, 2003 року випуску, зеленого кольору; земельна ділянка під будівництво та обслуговування житлового будинку, площею 0,2219 га у [ADDRESS]. Проте, між позивачем та відповідачем виникають протиріччя з приводу володіння вказаним майном. На підставі викладеного звернувся із зазначеним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні не позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надіслав зайву про визнання позову. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 31.10.1981 року, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 14). Згідно Свідоцтва про право власності на трикімнатну квартиру від 29.02.2000 року квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної приватної власності [PERSON] (а.с. 15). У відповідності до Договору купівлі-продажу нерухомості від 20.03.1998 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] і [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] - з іншої сторони, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно державного акту на земельну ділянку від 26.09.2007 року, [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована у [ADDRESS] (а.с. 17). Крім того, за [PERSON] зареєстровано автомобіль Nissan Armada, 2003 року випуску, реєстраційний номер - [NUMBER], 2003 року випуску, номер шасі - [NUMBER], згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 16). Як пояснив у представник позивача у судовому засіданні, останнім часом між сторонами виникають протиріччя відносно володіння вищезазначеним майном. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічна норма закріплена у ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, а саме майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ч.1 ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що шлюбного договору між сторонами не укладено, жодної домовленості щодо часток майна подружжя між ними не існує. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ч.1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно звітів про незалежну оцінку вартості майна від 02.08.2016 року, вартість квартири [ADDRESS] складає 4 398 700 грн., вартість квартири [ADDRESS] - 4 002 500 грн., вартість земельної ділянки під будівництво та обслуговування житлового будинку у [ADDRESS] - 498 750 грн., вартість автомобіля Nissan Armada, 2003 року випуску, зеленого кольору - 259 800 грн. Враховуючи, що зазначене майно набуто сторонами у шлюбі, спільної згоди щодо поділу майна подружжям не досягнуто, крім того, відповідачем позовні вимоги визнано у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними, а позов є таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved