Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу квартири, укладену між ним та відповідачем, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ним право власності на квартиру [NUMBER] загальною площею 40,4 кв. м., житловою площею 24,8 кв. м., розташовану по [ADDRESS] стверджуючи, що 02.02.2014 року він уклав з відповідачем угоду купівлі-продажу вище вказаної квартири, згідно якої сплатив відповідачу гроші у сумі 36000 грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передала йому правовстановлюючі документи, технічну документацію на квартиру, саму квартиру, пообіцяла з'явитися до нотаріальної контори для належного оформлення угоди купівлі-продажу, але до теперішнього часу відповідач ухиляється від належного оформлення угоди, до нотаріальної контори не з'являється, крім того, оформити належним чином угоду неможливо і по причині того, що раніше вище вказана квартира належала батькові відповідача [PERSON], померлому [INFO] року, після смерті батька [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийнявши спадщину, свідоцтво про право на спадщину за законом не отримала. Вказані вище обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого позивач змушений звернутися до суду з позовом, надав суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі. Відповідач до судового засідання не з'явилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини, в тому числі і неможливість оформити угоду купівлі-продажу у нотаріуса, просить справу розглянути за її відсутності. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що батькові відповідача [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.11.1997 року, виданого Балтським районним БТІ, свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Налдіною М.М., реєстр №2252, належала ціла квартира [NUMBER], розташована по [ADDRESS] що після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняла його дочка відповідач [PERSON] (крім неї інших спадкоємців першої черги за законом, які б претендували на спадщину, судом не встановлено), що сторони уклали між собою договір купівлі-продажу квартири від 02.02.2014 року, згідно якого відповідач продала, а позивач придбав вище вказану квартиру за 36000 грн. і по акту прийому-передачі від 02.02.2014 року відповідач передала, а позивач прийняв квартиру, що відповідно до розписки, складеної відповідачем, вона отримала від позивача вище вказану суму грошей і взяла на себе зобов'язання оформити угоду належним чином у нотаріальній конторі. Згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1878-VI(1878-17) від 11.02.2010, № 2756- VI(2756-17) від 02.12.2010) договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а відповідно до ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухилилася від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила в клопотанні про розгляд справи без її присутності, де вказала, що наміру з'явитися до нотаріальної контори для посвідчення договору у неї немає, тому втрачена можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку не має. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин між сторонами вимог ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося повне виконання умов договору, але відповідач ухилилася від його нотаріального посвідчення, тому суд може визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 02.02.2014 року між [PERSON] та [PERSON] Що стосується визнання права власності на нерухоме майно, то як встановлено ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved