Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 26933 грн. 16 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 12.12.2015 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 21857,75 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Між тим, відповідач порушив умови Угоди, грошові кошти для погашення заборгованості кредитом, відсотками не надає. Таким чином, в зв'язку із порушенням умов договору, станом на 16.02.2017 року відповідач має заборгованість, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 18205,37 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1836,98 грн., заборгованість по пені та комісії 2841,05 грн., штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди 4049,76 грн., а всього заборгованість складає 26933,16 грн. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив розглядати справу за відсутності свого представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.2). Відповідач в судове засідання не зявилась, надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов визнає частково, просила відмовити в задоволенні частини заявлених ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимог щодо стягнення з неї неустойки в розмірі 2841 грн. 05 коп., з підстав викладених у заперечені проти позову, та просила зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з неї до 728 грн. 21 коп. В письмових запереченнях відповідач зазначила, що у зв'язку з втратою контактного номеру телефону, який вказаний у Анкеті заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у ПриватБанку, повідомила кредитора про зміну контактного номеру відразу після заміни сім. карти, місце реєстрації та проживання не змінювалось, єдине повідомлення, яке отримала відносно інформації по даній заборгованості, був лист від Васильківського міськрайонного суду Київської області який містив копію позовної заяви до неї, лист отримала на початку травня 2017 року. Таким чином вважає, що Банк своєю бездіяльністю (5 місяців) штучно зумовив виникнення даної неустойки і не вчинив ніяких заходів та активних дій для того, щоб вона не виникла. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 12 грудня 2015 року між ПАТ Комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 21857,75 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 793,00 грн.для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат згідно з Умова та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.12.2018 року. (п.2.1. Генеральної угоди а.с. 7). При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угода разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку становить собою Договір про надання кредиту, про що свідчить підпис [PERSON] на даній заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. умов та правил, відповідач [PERSON] зобов'язувалась погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. В порушення своїх зобов'язань та правил, відповідач кредит не повертала у повному обсязі. Згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 16.02.2017 року заборгованість відповідача по кредиту 18205,37 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1836,98 грн., заборгованість по пені та комісії 2841,05 грн., штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди 4049,76 грн., а всього заборгованість складає 26933,16 грн. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином. Однак, [PERSON] скориставшись кредитними коштами, не виконала зобов'язань, визначених Договором, порушив умови щодо погашення кредиту. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. За умовами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно п. 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в даній Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобов'язанням строк виконання яких не настав, Сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 4049,76 грн. Оскільки відповідач [PERSON] в односторонньому порядку порушила свої зобов'язання, суд вважає за необхідне стягнути з неї кредитні кошти, проценти та штраф (п. 2.2. Генеральної угоди) у повному обсязі, відповідно до вимог ЦК України. Щодо стягнення заборгованості по пені та комісії, то суд вважає зазначити наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана позиція взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, що у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обов'язковим для застосування усіма судами України. Таким чином, враховуючи, що штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором є неможливим. Отже, в силу ст. 549 ЦК України та з огляду на те, що за невиконання зобов'язань за кредитним договором в даному випадку з Відповідача вже стягнуто штраф, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення пені. Крім того, як вбачається зі змісту укладеної між сторонами Генеральної угоди від 12.12.2015 року, остання не містить будь-яких посилань на застосування такої цивільної-правової відповідальності до позичальника, як сплата комісій за користування кредитом. Банком з цього приводу жодних обґрунтованих пояснень суду надано не було, нараховані суми не знайшла свого підтвердження, в зв'язку з чим суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Більш того, порядок їх нарахування не визначений як в позовній заяві, так і комісія відсутня у інших розрахунках боргу до позову. У відповідності до ч. 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи невиконання Відповідачем своїх договірних зобов'язань перед банком, задоволенню підлягають вимоги про стягнення з нього заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18205,37 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 1836,98 грн., штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди 4049,76 грн., а всього 24092, 11 грн. Згідно ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача кошти судового збору в сумі - 1600,00 грн., що визначені пропорційно до задоволеної суми позовних вимог.

Outcome: partial