Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому з уточненням просить стягнути із відповідача 18365,00 грн. невиплаченої заробітної плати; здійснити розподіл судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що перебувала у трудових відносинах із відповідачем, та 30.12.2012 звільнена у звязку із закінчення строку трудового договору. Під час виконання трудових обовязків на підприємства, заробітна плата розраховувалася і виплачувалась на підставі внутрішніх наказів підприємства про встановлення мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду. Визначена, відповідно до цього заробітна плата, не відповідала Закону України «Про Державний бюджет України», зокрема за 2010-2014 роки, тобто була нижчою від встановленої законом. Таким чином, нарахована позивачу заробітна плата, з урахуванням коефіцієнтів, відповідно до займаної посади, проводилась неправильно із суттєвим її заниженням. На підставі наведено, просить позов задовольнити із подальшим вирішенням питання судових витрат (судового збору та витрат на правову допомогу). У судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просить такі задовольнити. Надав пояснення аналогічні змісту письмових доводам викладених у позові. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позовних вимог. Надав пояснення аналогічні змісту письмових заперечень, що містяться у матеріалах справи, згідно з яких: конкретні розміри тарифних ставок встановлюються власником або уповноваженим ним органом; виплата заробітної плати проводилась на підставі наказів підприємства, які є чинними та скасовані не були; позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду із вказаним позовом, у відповідності до ст.233 КЗпП України. Просить у позові відмовити Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Судом встановлено, що [PERSON]\~перебувала у трудових відносинах з ЛМКП «Львівтеплоенерго», 01.09.20107 переведена в Теплоелектроцентраль №1 в службу вимірювань, накладки і випробовувань, на посаду електрослюсара з ремонту й обслуговування автоматики та засобів вимірювання електростанції 4 розряду (наказ відповідача від 31.08.2007 №311-к). 31 жовтня 2012 року звільнена із займаної посади відповідно до наказу №60 від 30.10.2012 у звязку із закінченням строку трудового договору, що підтверджено записами трудової книжки [PERSON], копія якої долучена до матеріалів справи /а.с.5/. Додатками №3 до колективних договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009 2010 роки та на 2012 2013 роки встановлено міжрозрядний тарифний коефіцієнт відповідно до займаної позивачем посади 2,17. З копії наказу №186 від 21.07.2010 вбачається, що з 01.07.2010 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду встановлено в розмірі 892,8 грн. (з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн.), а ст.53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата з 01.07.2010 становить 888 грн. З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №150 від 23.04.2012 вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2012 року встановлено в розмірі 1 042,80 грн., а ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» передбачено мінімальну заробітну плату станом на 01.05.2012 рік - 1094 грн. З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №170 від 29.04.2013 вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2013 року встановлено в розмірі 1106,40 грн., а ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» передбачена мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2013 рік - 1147 грн. З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №176 від 30.04.2014 вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2014 року встановлено в розмірі 1152 грн., а з наказу №264 від 27.06.2014 1204,80 грн., а ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата станом на травень 2014 року становила 1218 грн., а з липня 2014 року 1218 грн. Встановивши вищезазначені обставини, суд приходить переконання, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» неправильно проводило нарахування заробітної плати [PERSON], яка була нарахована в нижчому розмірі, ніж передбачено законодавством, чинним на момент нарахування заробітної плати. Разом із тим, відповідно до постанови Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2013, вбачається, що директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.41 КУпАП, а саме за порушення вимог законодавства про працю: п.2.2\~Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст.ст.\~96,\~97 КЗпП України\~та ч.3\~ст. 6 Закону України «Про оплату праці». Вказана постанова набрала законнї сили. Таким чином, встановлено, що на підприємстві мав місце факт порушення трудових прав на належний рівень оплати праці, в тому числі позивача. З розрахунку, наданого представником позивача, заборгованість ЛМКП «Львівтепленерго» по недоплаті заробітної плати позивачу становить 18365,00 грн. грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростований, тому береться судом до уваги, адже проведений у відповідності до вимог чинного законодавства. Враховуючи наведене вище, суд приходить висновку, що відповідачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» порушено трудові права позивача, зокрема, на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, а тому приходжу переконання, що на користь [PERSON] з ЛМКП «Львівтеплоенерго» стягнути заборгованість по заробітній платі за період з січня 2010 року по жовтень 2014 року в розмірі 18365,00 грн.,без врахування утримання податків і інших обовязкових платежів з фізичних осіб, а позов у цій частині задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З врахуванням рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, ст.ст.1,2 Закону України «Про оплату праці», вірним є висновок суду першої інстанції про безпідставність доводів щодо пропуску позивачем трьохмісячного строку звернення до суду, встановленого у ст.233 КЗпП України Враховуючи вищенаведене, суд приходить переконання, що заперечення представника відповідача щодо пропуску позивачем трьохмісячного строку звернення до суду із позовом за захистом свого порушеного права, є безпідставними у відповідності до ст.233 КЗпП України. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~до судових витрат належать витрати на правову допомогу, яку згідно з ч.1\~ст. 56 ЦПК України\~може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право надавати таку допомогу. Положеннями\~ст. 84 ЦПК України\~передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до\~Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,\~розмір такої компенсації не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Такими чином, враховуючи наявність договору про надання правової допомоги, укладеного 17 листопада 2016 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (а.с.11), договору про надання правової допомоги, укладеного 17.11.2016 між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (а.с.47), розрахунків витрат на правову допомогу (а.с. 171) та квитанцій про сплату таких (а.с.172, 173), суд приходить до висновку, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвокатів, у розмірі 4256,26 грн. (1207,50 грн. + 3048,76 грн.), підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.96, 97, 233 КЗпП України,\~Законом України «Про оплату праці» та

Outcome: approved