Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого було уточнено під час розгляду справи до [PERSON], треті особи [PERSON], головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири та визнання права власності, а саме: витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] [ADDRESS] на користь позивача. Свої вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з однокімнатної квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю на праві власності. Зазначає, що він та третя особа є спадкоємцеми за законом, як сини спадкодавця. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до Одинадцятої Київської нотаріальної контори в м. Києві про прийняття спадщини, що залишилась після смерті його батька [PERSON], в зв»язку з чим була відкрита спадкова справа, однак йому (позивачу) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки 27.06.2008року дана квартира була незаконно відчужена від імені [PERSON], який помер [INFO] на підставі договору купівлі- продажу за яким [PERSON] придбав дану квартиру. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.09.2015року визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири за адресою [ADDRESS] укладений 27.06.2008року між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.08.2013року, яким встановлено, що [PERSON], використовуючи завідомо підробний паспорт на ім'я [PERSON], в якому була вклеєна його фотографія, здійснив підпис від його імені у договорі купівлі- продажу. Таким чином договір купівлі- продажу від 27.06.2008 року який було посвідчено державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О., за реєстровим № 9-3970, зареєстрованому в Державному реєстрі правочинів 27.06.200 року за № 2988215 та зареєстрованим Київським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 07.07.2008 року в реєстрову книгу за № 33767 визнано недійсним. Посилаючись на викладені обставини, позивач зазначає, що вищевказаний договір купівлі-продажу квартири є недійсними, тому на підставі ст..388 ЦК України просив суд позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про їх задоволення, посилаючись на викладене у позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що договори купівлі - продажу були укладені в у відповідності до чинного законодавства, її довіритель є добросовісними набувачем. Просила застосувати строки позовної давності. Треті особи в судове засідання не з'явилися про тату, місце та час повідомлялися належним чином про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). В судовому засіданні встановлено. [INFO] помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири 1999р. За реєстровим № 2638, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої Київської нотаріальної контори, [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті або день, з якого вона оголошується померлою. [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями за законом, як сини спадкодавця. У встановлений законом шестимісячний строк, 11.02.2003 року позивач звернувся Одинадцятої Київської нотаріальної контори в м. Києві про прийняття спадщини, що залишилась після смерті його батька [PERSON], в зв»язку з чим була відкрита спадкова справа, однак йому (позивачу) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, спадщина була відкрита і тому спірна квартира мала б належити спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, але останні були позбавлена можливості реалізувати свої майнові права та отримати свідоцтво про право на спадщину. 27.06.2008року дана квартира була незаконно відчужена від імені [PERSON], який помер [INFO] на підставі договору купівлі- продажу за яким [PERSON] придбав дану квартиру. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.09.2015року визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири за адресою [ADDRESS] укладений 27.06.2008року між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.08.2013року, яким встановлено, що [PERSON], використовуючи завідомо підробний паспорт на ім'я [PERSON], в якому була вклеєна його фотографія, здійснив підпис від його імені у договорі купівлі- продажу. Відповідно до ст.ст. 1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Крім того, відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Водночас, власником спірної квартири позивач також ніколи не був, оскільки право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації такого права. Проте позивач ніколи не звертався та не отримував свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. П.3 ч. 1 ст. 388 ЦК передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Ч.1 ст. 388 ЦК передбачає необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна. Жодні докази на підтвердження того, що спірна квартира була викрадена у [PERSON] чи безпосередньо в позивача, в матеріалах справи відсутні. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Стаття 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, позивач не довів, що майно було викрадено у власника і таким доказом може слугувати лише вирок суду за яким особа винна у вказаному злочині засуджена за ст. 185 КК України - крадіжка. Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (надалі - Постанова Пленуму №5) встановлено, що «відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.». Водночас, позивач не довів своє право власності на спірну квартиру, а право на витребування майна не належало спадкодавцю в момент його смерті та, відповідно, не ввійшло до складу спадщини. Разом з тим, в п. 24 та п. 25 Постанови Пленуму №5 зазначається, що під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. [PERSON] являється добросовісним набувачем спірної квартири, оскільки придбала її за відплатним договором у особи право власності якої було належним чином зареєстроване, стосовно даного майна не велись жодні судові спори, в реєстрі заборон були відсутні будь-які заборони на його відчуження, а нотаріусом перевірені усі документи для вчинення відповідного правочину. Про підробку паспорта [PERSON] відповідач не могла жодним чином догадатись, а стосовно усіх інших документів [PERSON] вжила усіх розумних заходів, виявила обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. Зокрема, перед укладенням угоди відповідачка провіряла спірну квартиру на наявність заборон та судових справ у відповідних державних реєстрах. Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем жодним чином не обґрунтовано та не надано підтверджуючих доказів стосовно причин пропуску строку позовної давності. [PERSON] чітко знав про існування спірної квартири, оскільки при зверненні до нотаріуса в 2003 році з заявою про прийняття спадщини він вказав адресою реєстрації свого батька саме квартиру [ADDRESS] Відтак є підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Outcome: dismissed