Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 59000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.01.2018 [PERSON] позичив 59000 грн. на строк до 30.03.2018, про що останній надав розписку. З моменту настання терміну погашення заборгованості по вказаній розписці, він неодноразово звертався до відповідача і з заявою про повернення боргу, проте останній ухиляється від взятих на себе зобовязань, пояснюючи це своїм скрутним становищем. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просять такий задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомив суду причини неявки. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення позивача і його представника, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступних міркувань: Судом встановлено, що 17.01.2018 [PERSON] позичив [PERSON] 59000 гривень, які останній зобовязався повернути до 30.03.2018, про що надав відповідну розписку. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.\~\~ Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязку. Правочини можуть бути односторонніми та дво- багатосторонніми (договори). Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Стаття 526\~ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов'язань та закріплює основний принцип виконання зобов'язань - принцип належного виконання, що стосується як суб'єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України). За змістом статті 526\~ЦК України належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. У частині першій статті 527\~ЦК України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов'язаний особисто виконати зобов'язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідач позичених коштів не повернув, тобто не виконав умов договору позики. Частиною другою статті 16\~ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що відповідач взятих на себе договірних зобовязань не виконав, позичених коштів у домовлений строк не повернув, то суд вважає позов підставним і такий слід задоволити. При ухваленні рішення судом враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові в справі №6-50цс16. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в користь позивача в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved