Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивачзвернувся до суду з позовом, в якому просить за ненадання в оренду квартири за адресою: [ADDRESS] стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 8462 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] здавала позивачу в оренду житлову квартиру в [ADDRESS] . В письмовій формі договір оренди з позивачем віповідачка укладати відмовилась, а тому такий було укладено шляхом усної домовленості. За попередньою домовленістю позивач мав сплачувати за кожен місяць оренди квартири в сумі 75 доларів США. Оплату за оренду [PERSON] на вимогу [PERSON] було здійснено наперед за кілька місяців, що в загальній сумі становить 8462 грн. В травні позивачу стало відомо, що у картирі № [NUMBER] по [ADDRESS] прорвало трубу, в результаті чого квартира стала непридатною для проживання. Позивач повідомив відповідача, що змушений змінити житло, але буде проживати у вказаній квартирі за оплачені вже ним місяці, а саме до кінця червня 2020 року. Проте [PERSON] позивачу відмовила, наполягла на тому, щоб до кінця травня позивач залишив її квартиру. У зв`язку із цим позивач звернувся до відповідача, щоб вона повернула йому кошти, які були надані за оренду квартири наперед. [PERSON] повертати вказані кошти відмовилась та вказала, що вказані кошти вирахує в рахунок ремонту квартири. Про здійснення позивачем вказаної оплати свідчать надані до матеріалів справи фіскальні чеки. Просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, проте в позовній заяві зазначив, що просить суд розглядати справу без його участі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи належним чином, відзиву не подала, відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи та ухвалення заочного рішення на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд виходив з наступного. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Зі змісту позовної заяви вбачається, що між позивачем та відповідачем була укладена усна домовленість про оренду житла. На підставі ч. 1 ст. 810 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно із ч. 1 ст. 812 ЦК предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. За ч. 1 ст. 811 ЦК договір найму житла укладається у письмовій формі. З огляду\~на те,\~що між\~сторонами договір\~оренди житла\~так і\~не було\~укладено, враховуючи обставини, які склалися між сторонами, отримання відповідачем грошових коштів за рахунок позивача слід вважати безпідставно набутим майном із застосуванням правового механізму повернення такого майна набувачем, що передбачено ст. ст. 1212 - 1214 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. У відповідності до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У відповідності до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Обов`язковими умовами для виникнення зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). На підтвердження своїх позовних вимог позивачем долучені до матеріалів справи відповідні квитанції /а.с. 14-24/. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом також встановлено, що вимоги позивача грунтуються на поверненні безпідставно сплачених [PERSON] коштів за березень 2020 р., квітень 2020 р., травень 2020 р. та червень 2020 р., однак позивачем додані квитанції за серпень 2019 р., вересень 2019 р., жовтень 2019 р., листопад 2019 р., грудень 2019 р., січень 2020 р., лютий 2020 р. Враховуючи наведене суд приходить до переконання, що позивачем не надано доказів безпідставного отримання відповідачем коштів за березень 2020 р., квітень 2020 р., травень 2020 р. та червень 2020 р. Крім цього, суд звертає увагу позивача на те, що частина поданих ним квитанцій є нечитабельною, та з таких не вбачається, що саме позивач відправляв дані кошти та не вказано призначення платежу. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за недоведеністю

Outcome: dismissed