Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом , в якому просить : витребувати із чужого незаконного володіння відповідача квартиру [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності на 1/6 частину цієї квартири. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що батьками позивача [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу набута у власність спірна квартира. [INFO] померла [PERSON] , внаслідок чого відкрита спадщина , до якої увійшла Ѕ частки спірної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом є сини [PERSON] позивач [PERSON] , третя особа [PERSON] та третя особа - її чоловік [PERSON] 21.12.2006 року свідоцтво про право власності на спірну квартиру на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної в м. Харкові ради №307-89 отримав [PERSON] Є.В. Після чого [PERSON] відчужив дану квартиру на підставі договору купівлі- продажу від 16.05.2012 року відповідачу [PERSON] . Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2014 року , свідоцтво про право власності на квартиру від 21.12.2006 року видане [PERSON] та договір купівлі- продажу від 16.05.2012 року визнані недійсними. Отже після смерті [PERSON] до складу спадщини увійшла Ѕ частки квартири , з якої 1/6 частка за законом повинна перейти у спадок позивачу. Позивач у встановлений законом строк подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини , але не отримав свідоцтво про право на спадщину . Будь якої згоди на відчуження квартири позивачем не надавалося. Таким чином , квартира була придбана відповідачем у [PERSON] ,який не мав права відчужувати дану квартиру , що підтверджено , зокрема рішенням апеляційного суду Харківської області від 19.05.2014 року , поза волею позивача. Крім того, на сьогоднішній день відповідач фактично володіє квартирою не маючи для цього будь-яких правових підстав , оскільки договір купівлі- продажу квартири визнано недійним. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] та відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд ,вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №6907961 від 17.10.2006 року , після смерті [PERSON] ,яка померла [INFO] , Сьомою ХДНК заведена спадкова справа №40870500 за №953/2006. Як вбачається з матеріалів справи , 21 грудня 2006 року Комінтернівською районною в м. Харкові радою , видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно , а саме: на квартиру [ADDRESS] , на підставі рішенням виконавчого комітету Комінтернівського районної в м. Харкові ради від 21.11.2006 року за №307-89 на ім.,я батька позивача - [PERSON] . 16 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі- продажу,який посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А, р. №868, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна щодо об,єкта нерухомого майна від 07.12.2016 року , право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 19 травня 2014 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно , видане [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної в м. Харкові ради за №307-89 від 21 грудня 2006 року та договір купівлі- продажу квартири [ADDRESS] від 26 травня 2012 року , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. визнані недійсними. Даним рішенням встановлено , що квартира [ADDRESS] була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Отже, після смерті [PERSON] до складу спадщини увійшла Ѕ частка квартири з якої 1/6 частка за законом повинна перейти у спадок позивачу. Як встановлено цим же рішенням апеляційного суду , позивач 06 жовтня 2006 року звернувся до Сьомої ХДНК з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов*язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] . Вказані обставини дають право позивачеві звернутися до суду з вимогами про визнання за ним права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Як вбачається із\~ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння. Верховний суд України у справі за № 6-164цс12 висловив правову позицію, що в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. У відповідності до\~ст. 387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~ визначено, що відповідно до\~статті 387 ЦК\~та частини третьої\~статті 10 ЦПК\~особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Згідно вимог ч.1\~ст. 388 ЦК України\~якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.1ст.388ЦК України. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. Згідно ч.1 ст.397\~ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо захисту власності передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тому, обмеження у праві власності, припинення права власності можливо лише за підставами та в порядку, встановленому актами, що мають статус закону. Отже, відповідно до\~ст.92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України. За національним законом зміст права власності складається з трьох повноважень: володіння, користування й розпорядження. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Стаття 1 Першого Протоколу гарантує право на вільне володіння своїм майном, зокрема, нерухомим, а саме «існуючу» власність (Van Der Mussele v. Belgium, judgment of 23 November 1983, Series A, No.70). Визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном, стаття 1 Першого Протоколу, за своєю суттю, є гарантією права власності, оскільки право розпоряджатися своїм майном\~загальний та принциповий аспект права власності (Marckx v. Belgium, judgment of 13 June 1979, Series A, No.31). Ця норма застосовується лише до існуючого майна конкретної особи, і не гарантує права на отримання майна. Основною метою статті 1 Першого Протоколу є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень принципу безперешкодного користування своїм майном. Позивач у встановленому законом порядку та в строк подав заяву про прийняття спадщини, але не отримав свідоцтво про право на спадщину, що не є його обов`язком, а є правом. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином позивачу перейшла у власність 1/6 частки квартири [ADDRESS] та з огляду на те, що спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, суд доходить висновку про те, що пред`явлення ним позову про витребування цього майна з чужого незаконного володіння відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує згідно з вимогами\~ст. 141 ЦПК України. Так позивачем були понесені наступні судові витрати судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 2993,40 грн., судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 3292,74 грн., судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3592,09 грн., а всього позивач поніс судових витрат на суму 9878,23 грн, які в рівних частках підлягають стягненню з відповідачів. На підставі ст.ст.\~12,\~203,\~386-388,\~655,\~656,\~1216-1218,\~1258,\~1264,\~1268,\~1270 ЦК України,ст.ст.\~1-18,\~76,\~77-81,\~95,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~268 ЦПК України, суд -

Outcome: approved