Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за надані\~послуги з\~централізованого теплопостачання\~та гарячого\~водопостачання,\~мотивуючи свій\~позов тим,\~що позивач є\~організацією,\~що надає\~населенню послуги\~з централізованого\~опалення та\~гарячого водопостачання.\~Помешкання,\~яке знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~де фактично\~зареєстровані та\~проживають відповідачі,\~забезпечується послугами\~централізованого теплопостачання\~та гарячого\~водопостачання,\~які надаються\~позивачем.\~Позивач терпить\~збитки у\~зв`язку з\~відмовою відповідачів\~розраховуватись за спожиту теплову\~енергію,\~в результаті\~чого у\~останніх виникла\~заборгованість перед\~позивачем в\~сумі 21110,87\~грн.,\~з яких:\~20537,00\~грн.\~ сума\~заборгованості за\~спожиті послуги\~з централізованого\~теплопостачання та\~гарячого водопостачання;\~263,94\~грн.\~ 3%\~річних\~від простроченої суми заборгованості; 309,93 грн. суми втрат від інфляції, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судове\~засідання представник\~позивача не\~з`явився,\~але подав\~до суду\~заяву в\~якій просив\~розгляд справи\~провести у\~його відсутність.\~Також зазначив,\~що позовні\~вимоги підтримує\~в повному\~обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подаву до\~суду заяву\~в якій\~зазначив,\~що позовні вимоги за позовом КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» визнає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги за позовом КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» визнає в повному обсязі. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року за №2189-VІІІ. Відповідачі зареєстровані\~та проживають\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~(а.с. 11, 17-20), та забезпечуються послугами централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» (а.с. 26-40). Порушуючи вимоги п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630 та п. 5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у відповідачів виникла заборгованість перед позивачем за період з 31.07.2018 року по 30.04.2021 року в сумі 21110,87 грн., з яких: 20537,00 грн. сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання; 263,94 грн. 3% річних від простроченої суми заборгованості; 309,93 грн. суми втрат від інфляції (а.с. 9, 10). Згідно із\~п.2\~ч.1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги»,\~до житлово-комунальних\~послуг належать,\~зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п.п. 1, 5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було запропоновано населенню публічну оферту для ознайомлення та укладення договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, опублікувавши у газеті «Вінницька газета» №32 від 03.08.2018 року типові договори приєднання (а.с. 8). Після вказаної публікації вважається, що договора укладені між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та кожним споживачем фізичною особою. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р в справі №751/3840/15-ц). Однак, незважаючи на те, що між сторонами не було укладено письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, суд вважає, що між ними склались фактичні правові відносини, оскільки відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження дії усної угоди оформляється квитанцією (розрахунковим документом). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). Під таким розрахунковим документом слід розуміти квитанцію, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм житлово-комунальних послуг. Таким чином, підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг при умові, якщо вона фактично користується (чи має намір користуватись) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що кореспондується із ч. 2 ст. 68 ЖК УРСР, квартирна плата та плата за комунальні послуги нараховується та вноситься щомісячно. За змістом ч.1 ст. 9 вказаного вище Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Також, у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, що знайшло своє відображення також у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13. Враховуючи наведене\~вище,\~визнання позову\~відповідачами та\~ту обставину,\~що відповідачі\~в добровільному\~порядку не\~розраховуються з\~підприємством за\~надані послуги\~централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, суд дійшов висновку про задоволення позову. Оскільки при\~подачі позову\~до суду\~позивачем було\~сплачено судовий\~збір в\~розмірі 2270,00\~грн.,\~та враховуючи\~визнання позову\~відповідачами до\~початку розгляду\~справи,\~відповідно до\~ст.ст.\~141,\~142\~ЦПК України,\~судовий збір\~слід стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача в розмірі 50 відсотків судового збору, тобто в розмірі 1135,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, щодо решти 50 відсотків судового збору, то за вимогами ч.1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved