Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами. Позовні вимоги мотивовані наступним. З 11 вересня 2004 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. Між сторонами припинились сімейні відносини та не ведеться спільне господарство. Кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюб носить формальний характер, тому збереження шлюбу суперечать спільним інтересам сторін. Спір про спільне майно відсутній. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): не застосовувалися. Позивач до судового засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Просила позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Відповідач в судове засідання також не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З 11 вересня 2004 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому у с. Степне Богодухівського району Харківської області, актовий запис № 4 , що підтверджується свідоцтвом про одруження видане Степнянською сільською радою, серії [NUMBER] від 11.09.2004 р.( а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова, 09.12.2004 р. ( а.с. 4). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Приймаючи до уваги фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя сторін, такі як неведення спільного господарювання, небажання сторін надалі підтримувати сімейні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Спір про поділ спільного майна відсутній.

Outcome: approved