Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати останню такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та знятти її з реєстраційного обліку з належного йому на праві власності житлового будинку, розташованого по вулиці Кіровоградська,43, в місті Знамянка Кіровоградської області. Свої вимоги обґрунтував тим, що 21 липня 2011 року уклав шлюб з [PERSON] та 25 серпня 2011 року зареєстрував її у належному йому на праві власності житловому будинку розташованому по вулиці Кіровоградська,43, в місті Знамянка Кіровоградської області. 14 серпня 2014 року шлюб між ними було розірвано і з того часу відповідач у його будинку не проживає, має інше постійне місце проживання, але у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку у його домоволодінні не бажає. Зазначене створює йому перешкоди у користуванні і розпорядженні власним нерухомим майном. Позивач як і його представник у судове засідання не з'явилися, при цьому представник позивача надав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглянути за їх відсутності. Відповідач у судове засідання також не зявилася, надала заяву, в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі і просить розглядати справу без її присутності. Суд, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 21 липня 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2014 року (а.с. 10). Договір дарування житлового будинку від 05 серпня 2008 року, реєстраційне посвідчення та витяг про реєстрацію права власності свідчать про те, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок розташований по вулиці Кіровоградська,43, в місті Знамянка Кіровоградської області (а.с. 12,13). Згідно з витягом домової книги у вказаному будинку з 25 серпня 2011 року зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 11). Про реєстрацію відповідача за вказаною адресою також свідчить довідка Знамянського РС Управління ДМС України в Кіровоградській області (а.с. 18). З довідки квартального комітету №16 міста Знамянка від 29 січня 2016 року № 392, вбачається, що відповідач за адресою: вулиця Кіровоградська, 43, місто Знамянка не проживає понад рік. Будь-яких суперечок щодо створення перешкод відповідачу у користуванні спірним будинком зі сторони позивача, не виявлено. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири), член його сімї вправі вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У розумінні положень ст. 64 ЖК України, до членів сімї належать дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу в користуванні будинком, або що з цього питання він звертався до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право на користування належним позивачу на праві власності житловим приміщенням розташованим по вулиці Кіровоградська, 43, в місті Знамянка Кіровоградської області, внаслідок відсутності у ньому, тобто за місцем реєстрації, понад один рік. Разом з цим, стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. І додаткового підтвердження рішенням суду цієї обставини не потребує. Тому, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 72, 156 ЖК України та

Outcome: partial