Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу в розмірі 7837,13 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12.11.2016 року між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1462531. У відповідності до умов вказаного полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Сіtгоеn», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 21.07.2017 року о 17:50 год. на автодорозі Львів-Винники Н20 поворот на вул. Б.Хмельницького, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Сіtгоеn», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault», державний реєстраційний [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Renault», державний реєстраційний [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Залізничного районного суду м. Львова від 29.09.2017 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Страховик пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Renault» ПрАТ «СК «ВУСО» звернувся до ПрАТ «УПСК» з регресною вимогою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АК/1462531. Так, на підставі страхового акту №ОЦ/024/005/17/0172 від 30.10.2017 року, ПрАТ «УПСК» було виплачено ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування в розмірі 7837,13 грн. Оскільки, відповідачем не було повідомлено страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду у встановлений законом строк, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АК/1462531. З метою досудового врегулювання спору відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було. Просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 10.02.2021 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якій зазначив, що дійсно 21.07.2017 року о 17:50 год. на автодорозі Львів-Винники Н20 мала місце дорожньо- транспортна пригода за його участю. На місце ДТП були викликані працівники поліції, якими було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 260667 від 21.07.2017 р., схему місця ДТП, отримано письмові пояснення від учасників ДТП. Одразу після скоєння ДТП [PERSON] зателефонував на гарячу лінію страхової компанії ПрАТ «УПСК» та повідомив про обставини ДТП, залишивши свої контакти для подальшого зв`язку. 29.09.2017 року згідно постанови Залізничного районного суду м. Львова справа № 462/3414/17 його було притягнуто до адміністративної відповідальності, визнано винним у вчиненні адміністративного порушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., який згодом ним був сплачений. Факт настання страхового випадку ніким не оспорювався і виходячи із матеріалів справи страхувальником ПрАТ «УПСК» добровільно було виплачено ПрАТ «СК ВУСО» страхове відшкодування в розмірі 7837 грн. у відповідь на регресну вимогу останнього. Оскільки, факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, страховик сплатив страхове відшкодування - то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинне ґрунтуватися на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Просить в задоволенні позову відмовити. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2020 року між ПАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено договір № 01/10/2020 про відступлення права вимоги по договорам страхування, в тому числі за полісом №АК/1462531 від 12.11.2016 року /а.с. 12-20/. Судом також встановлено, що 12.11.2016 року між ПАТ «УПСК» та [PERSON] був укладений договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/1462531. Згідно даного полісу забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Сіtгоеn», державний реєстраційний номер [NUMBER] , поліс укладено на строк з 18.11.2017 року до 17.11.2018 року включно, з лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000,00 грн. та за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн. /а.с. 21/. Як вбачається із довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 26.07.2018 року в м. Винники, вул. Богдана Хмельницького сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля «Сіtгоеn», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault», державний реєстраційний [NUMBER] , під керуванням [PERSON] /а.с. 41/. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Залізничного районного суду м. Львові від 29.09.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень /а.с. 23/. Вказаною постановою суду встановлено, що [PERSON] о 17.50 год. 21.07.2017 р. на автодорозі Львів-Винники Н20 поворот на вул.Б.Хмельницького, керуючи автомобілем «CITROEN BERLINGO» д/н [NUMBER] , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «RENAULT TRAFIC» н/з [NUMBER] , що спричинило транспортним засобам технічних пошкоджень. Як вбачається із договору добровільного страхування наземного транспорту № 3748223-02-00-00 від 28.02.2017 року автомобіль «Renault», державний реєстраційний [NUMBER] , яким керував [PERSON] був застраховний в ПАТ «СК «ВУСО» /а.с. 25-27/. Згідно повідомлення про настання події з наземним транспортним засобом [PERSON] 24.07.2017 року звернувся до ПАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування /а.с. 43-45/. На підставі страхового акту № 6511-02 по договору страхування наземного транспорту № 3748223-02-00-00 від 28.02.2017 року ПАТ «СК «ВУСО» сплатило на користь потерпілого [PERSON] , у відповідності до розрахунку страхового відшкодування, розмір збитку завданого автомобілю «Renault», державний реєстраційний [NUMBER] , що становить 7837,13 грн. /а.с. 37, 46/ Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням №16933 від 01.08.2017 року /а.с. 47/. В подальшому, а саме 14.09.2017 року, ПАТ «СК «ВУСО» звернулося до ПАТ «УПСК» з регресною вимогою на суму 7837,13 гн. /а.с. 24/. З платіжного доручення № 590 від 30.10.2017 року вбачається, що ПАТ «УПСК» виплатило ПАТ «СК «ВУСО» суму коштів регресної вимоги в розмірі 7837,13 грн. /а.с. 50/. 16.03.2018 року ПрАТ «УПСК» звернулося до [PERSON] із претензією про відшкодування збитків в порядку регресу, покликаючись на те, що [PERSON] письмово не повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду /а.с. 51-52/. Згідно з частинами 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до статі 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. В підпункті «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте, зазначена норма вказує на право страховика щодо подання регресної вимоги, а не на необхідність безумовного стягнення сум у порядку регресу. Позивач мотивує позовні вимоги тим, що відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом 3 робочих днів після настання дорожньо-транспортної пригоди. Факт вчасного неповідомлення страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16. Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин справи, суд вважає, що в даному випадку неповідомлення відповідачем позивача вчасно протягом 3-х діб з моменту ДТП про настання страхового випадку, не може братися за основу ухвалення рішення про стягнення з відповідача коштів в порядку регресу, оскільки страховий випадок мав місце, він зафіксований правоохоронними органами, страховик сплатив страхове відшкодування і цим підтвердив наявність страхового випадку. Вказана позиція суду відповідає і правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 лютого 2018 року у справі 752/9895/15-ц, в якій суд послідовно притримався раніше визначеної позиції Верховного Суду України, та підстав для відступлення від такої суд не має. А тому, в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд покладає судові витрати на позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed