Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 03 вересня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною, реєстровий номер 3080. Посилається в позові на те, що 17 червня 2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «ДЕЛЬТА-БАНК» був укладений кредитний договір №002-28216-170613. Відповідно до Договору про відступлення права вимоги за кредитними договором від 09.02.2018 правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк» стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», правонаступником якого на підставі Договору відступлення права вимоги № 09/02/2018 від 09.02.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна». Позивач зазначає, що під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №60030280 від 12.09.2019 позивачу стало відомо про виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. від 03.09.2019, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] суми заборгованості у розмірі 31 063,40 грн за кредитним договором №002-28216-170613 від 17.06.2013 , який нею було укладено з ПАТ «Дельта-Банк», кінцевим правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Стягнення заборгованості проводиться за період з 03 лютого 2018 року по 14 серпня 2019 року. Сума заборгованості складає 31 063,40 грн. Вважає зазначений виконавчий напис таким, що вчинений як з порушенням вимог закону та недотриманням процедури, так і з підстав неправомірності вимог стягувача. Строк повернення коштів за умовами договору сплив 16 червня 2014 року, а до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису відповідач звернувся лише в серпні 2019 року, тобто після спливу більше трьох років з моменту виникнення права вимоги. Приватний нотаріус, в свою чергу, в порушення приписів статті 88 Закону України «Про нотаріат», не перевірив умови, за наявності яких можна вчиняти виконавчий напис, зокрема строк давності пред`явлення вимог про стягнення заборгованості. Будь-яких повідомлень від нотаріуса до вчинення Виконавчого напису він не отримував. Через неповідомлення про вчинення виконавчого напису він був позбавлений можливості заперечувати проти вимоги відповідача та надання доказів неправомірності та безпідставності такої вимоги про стягнення коштів. Крім того зазначає, що про відсутність безспірності свідчить , зокрема, той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в Печерському районному суді м. Києва розглядався спір щодо розірвання вищезазначеного кредитного договору. Враховуючи викладене, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 19 листопада 2019 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третій особі копію позовної заяви з додатками. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що вважає суму стягнення спірною , оскільки не згоден із складовою цієї суми. Крім того, подав суду заяву про подальший розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача та третя особа в призначені судові засідання не з`являлися. Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 20 січня 2020 року, а третя особа - 23 січня 2020 року. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, а третій особі - для надання письмових пояснень щодо позову. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Від Приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатової А.А. надійшли письмові пояснення. Посилається на те, що Виконавчий напис було вчинено у відповідності до вимог глави 14 Закону України «Про нотаріат» та п.2 гл.12 Порядку вчинення нотаріальних дій, що підтверджується наданою копією виконавчого напису, вчиненого 03 вересня 2019 року за реєстровим № 3080. Зазначила, що позивач не надав належних та допустимих доказів закінчення строку дії картки, повернення картки чи виконання договірних вимог перед ПАТ «Дельта Банк» до моменту вчинення виконавчого напису нотаріусом. Стягувач звернувся до нотаріуса, а нотаріус вчинив виконавчий напис, в межах трирічного строку, в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат». Вважає, що позивач не спростував належними і допустимими доказами того, що заборгованість перед банком була погашена, чи що сума заборгованості перед банком за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості. Виходячи з цього, заперечує проти задоволення позовних вимог. Разом з тим, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 червня 2013 року між позивачем та ПАТ «ДЕЛЬТА-БАНК» був укладений договір №002-28216-170613 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки.(а.с.12) Відповідно до п. 2.3 Договору банк надає клієнту ліміт кредитної лінії шляхом в загальному розмірі 15 000, 00 грн. строком на 364 календарних дні. 9 лютого 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» був укладений Договір про відступлення прав вимоги № 193/К до позичальників - фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до Договору. В цей же день між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ Україна» був укладений Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 09/02/2018, за умовами якого відповідач набув прав вимоги до позичальників - фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до укладеного Договору. (а.с.38-56) Копії вказаних договорів надані до суду третьою особою - приватним нотаріусом Гамзатовою А.А., однак Додатки до них, про що зазначено в п.1 договорів, з реєстром позичальників до суду не надано. Таким чином, відповідачем суду не надано доказів належності позивача до кола боржників, право вимоги до якого ним було набуто на підставі вказаного договору. 03 вересня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. на підставі заяви ТОВ «Росвен Інвест Україна» було вчинено виконавчий напис №3080. З виконавчого напису вбачається, що період, за який проводиться стягнення - з 9 лютого 2018 року по 14 серпня 2019 року. Сума заборгованості за виконавчим написом складає 31 063, 40 гр., яка складається з: -14 988, 40 гр. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; -16 075, 00 гр. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким же чином врегульовано дане питання і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 89 Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Аналогічна інформація викладена і в підпунктах 2.1, 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до п. 1 даного Переліку для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в справі № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при здійсненні своєї діяльності нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому, з точки зору ст.88 Закону України « Про нотаріат», безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у численних постановах Верховного Суду, а саме: від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15, № 369/6415/17 від 26 лютого 2020 року та інших, які мають враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. На думку Верховного суду в постанові № 750/1627/18/ провадження № 61-43895 св 18/ від 06 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений банком, з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи ці обставини та вимоги ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Суд при цьому має перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В той же час законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі № 6-887цс17. З наданих відповідачем приватному нотаріусу документів для вчинення виконавчого напису вбачається, що, будь-яких вимог до позивача про усунення порушень відповідач не пред`являв. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по наданому нотаріусу Кредитному договору та розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має стягував при зверненні до нотаріуса. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірності заборгованості позивача за умовами договору, не спростованої відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved