Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Донецька область, м.Торецьк, вул.Бєлінського, 30, укладеного 06 квітня 2000 року на Горлівській товарній біржі «Планєта» між ним та [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог вказав, що зазначений договір був укладений у м. Горлівка на товарній біржі «Планєта» та посвідчений підписами продавця, покупця, та уповноваженою особою Горлівської товарної біржі «Планєта». Будинок був придбаний позивачем за 5000,00 грн., а сам договір був зареєстрований на товарній біржі відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», при його укладенні сторонами було узгоджено всі суттєві умови, що необхідні для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, ціна, характеристики майна, передача майна у власність, та відбулося повне його виконання з боку сторін. При цьому, позивач в повному обсязі сплатив грошові кошти за придбаний будинок, з 28.04.2000 року має постійну реєстрацію у вказаному житловому приміщенні та постійно мешкає в ньому. На час укладення зазначеного договору, угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав, договір був прийнятий в Бюро технічної інвентаризації м.Дзержинська в якості правовстановлюючого документу, за позивачем як покупцем зареєстроване право власності на житловий будинок за вищевказаною адресою. На теперішній час у [PERSON] виникла необхідність відчуження нерухомого майна, але нотаріус Торецької державної нотаріальної контори повідомив про неможливість вчинення нотаріальної дії, так як Інструкцією про проведення нотаріальних дій в переліку правовстановлюючих документів не передбачені угоди, затверджені на товарній біржі, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був належним чином неодноразово повідомлений шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади України. Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у звязку з чим, постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясував обставини справи, дослідив докази подані на їх підтвердження, суд дійшов наступних висновків. 06.04.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку 30 загальною площею 36,5 кв.м., житловою площею 27,4 кв.м. з господарчими спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 511 кв.м. по вул.Бєлінського м.Торецька (Дзержинська) Донецької області. Вказаний договір зареєстрований в Горлівській товарній біржі «Планєта» (біржевий контракт №0052), що підтверджується копією договору (а.с.8). Сторони виконали зобов'язання по договору купівлі-продажу в повному обсязі, відповідач передав, а позивач прийняв майно, сплатив відповідачу належну за договором суму та зареєстрував право власності в Дзержинському бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення (а.с.7). Позивач на теперішній час не може розпорядитись своїм майном, так як договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально, як того вимагає законодавство. Відповідно до ст.47 ЦК України (1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991року біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, допущених до обігу на товарній біржі. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно статті 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає в набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно зі статтею 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч. 2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд доходить висновку, що сторонами були дотримані всі вимоги щодо укладеної угоди, права позивача порушуються та усунення порушення прав позивача не можливо іншим способом, що є підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, тому суд не вирішує питання щодо їх розподілу. На підставі викладеного,

Outcome: approved