Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживача, стягнення коштів, посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу, він подав банку заяву про дострокове повернення депозитного вкладу, однак відповідач відмовляється виплатити грошові кошти, чим порушує умови договірних зобов'язань та його права споживача, тому просить стягнути в судовому порядку з відповідача суму депозитного вкладу в розмірі 50 000 доларів США. Під час судового розгляду до участі в справі було залучено в якості співвідповідача відділення № 8 філії «Центральне РУ» АТ «Банк Фінанси та кредит». В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на те, що з відповідачем укладено три договори депозитних вкладів, в зв'язку із потребою у коштах він вирішив один із депозитів припинити, подав передбачену договором заяву, однак банк ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо повернення коштів. Представники відповідачів у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв, клопотань, заперечень проти позову не надали, причин неявки не повідомили. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 грудня 2014 року між публічним акціонерним товариством «Банк Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено договір-заява № 300937/76927/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті, за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти на вкладний рахунок в розмірі 50 000 доларів США, з кінцевим терміном строку дії договору 09 травня 2015 року, що підтверджується договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. [PERSON] виконав умови договору та вніс банку грошові кошти в сумі 50 000 доларів США, що підтверджується меморіальним валютним ордером від 09 травня 2015року. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до п. 5 договору вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного в п.1 цього договору-заяви (або протягом будь-якого з строків, на який продовжено розміщення вкладу) в порядку та на умовах, викладених в п.5.3 Основних умов, що підтверджується договором. Пунктом 5.3 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у публічному акціонерному товаристві «Банк Фінанси та кредит», які є невід'ємною частиною укладеного сторонами договору, передбачено, що повернення строкового вкладу, до дати закінчення строку розміщення вкладу, визначеного договором-заявою, вважається достроковим поверненням вкладу із розірванням договору. У випадку дострокового розірвання договору за ініціативою вкладника, вкладник для повернення вкладу зобов'язаний повідомити про це банк не менш як за 10 (десять) банківських днів до передбачуваної дати розірвання договору шляхом надання до банку відповідної заяви у 2-х примірниках. 19 лютого 2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про розірвання договору та дострокове повернення вкладу, однак відповідач не відреагував на вказане звернення, що підтверджується заявою. Згідно зі ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Суд вважає, що договір № 300937/76927/5-14 від 09.12.2014 року у зв'язку з його невиконанням та порушенням умов з боку відповідача підлягають розірванню, а сума внесених позивачем на депозит коштів підлягає стягненню в судовому порядку в повному обсязі. Належним відповідачем, на якого слід покласти визначені позовом обов'язки слід визнати саме публічне акціонерне товариство «Банк Фінанси та кредит», оскільки відділення № 8 філії «Центральне РУ» АТ «Банк Фінанси та кредит», керівник якого підписував договір вкладу, діяв від імені банку як юридичної особи, а не від імені філії, статус якої як самостійної юридичної особи матеріалами справи не доводиться. Таким чином, під час судового розгляду доводи позову про порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача як споживача банківських послуг та вкладника банку знайшли підтвердження, тому порушені права та інтереси позивача потребують судового захисту. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на матеріалах справи та чинному законодавстві, відповідач заперечень не представив, тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави в повному обсязі.

Outcome: approved