Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить вилучити у [PERSON] транспортний засіб М1 ЗАЗ 11022, синього кольору, номер кузову У6D11028010371345, вартістю 14540,30 грн. та передати його Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 р. N 999 (далі - Порядок), 20 червня 2002 року інвалід війни І групи [PERSON] був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації за рахунок коштів державного бюджету транспортним засобом М1 ЗАЗ 11022. Листом Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації від 15.08.2014 року № 3119/05-28 позивачу повідомлено, що [PERSON] помер [INFO]. Пунктом 16 Порядку, передбачено, що члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Листом Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації від 15.08.2014 року № 3118/05-37 [PERSON] було повідомлено, що для залишення автомобіля їй необхідно було сплатити протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету вартість автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля або повернути автомобіль та пропонувалось з'явитись до УПСЗН Звенигородської райдержадміністрації з метою вирішення питання та повернення транспортного засобу. Відповідач не сплатила кошти та не повернула транспортний засіб, що змусило позивача звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача Олійник О.М. позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що вона розлучилась з [PERSON] в 1996 році і з того часу не підтримувала з ним жодних стосунків. Квартира [ADDRESS], в якій проживав [PERSON], належить на праві власності його родичці [PERSON] В 1997 році у неї виникли проблеми з пропискою та за згодою [PERSON] вона зареєструвалась в її квартирі, але там не проживала. Взимку 2007 року [PERSON] повідомила, що [PERSON] тяжко хворий і потребує догляду, а тому просила доглянути його за можливість проживання в її квартирі до смерті без оплати оренди. Вона переїхала до [PERSON], однак ніякого автомобіля на той час у нього не було. Про існування автомобіля вона дізналась з позовної заяви. Крім того, просила застосувати позовну давність, оскільки позивачу було відомо про смерть [PERSON] ще в 2008 році. Про це свідчить той факт, що [PERSON] перебував на обліку в УПСЗН Звенигородської РДА та користувався пільгами по оплаті комунальних послуг. Однак одразу після смерті він був знятий з обліку та пільги по оплаті комунальних послуг за користування квартирою не надавались. Представник третьої особи УДАІ УМВС України у Черкаській області в судове засідання не з'явився. Звернулись до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 червня 2002 року інвалід війни І групи [PERSON] письмово звернувся до Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації із заявою про видачу транспортного засобу забезпеченого за рахунок коштів державного бюджету (а.с.20). Згідно повідомлення Обласного управління соціального захисту населення Черкаської ОДА 20.06.2002 року [PERSON], як інваліду війни І групи, був виданий автомобіль «Таврія» 110280 безкоштовно (а.с.18). Листом Управління праці та соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації від 15.08.2014 року позивача повідомлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 11). 15.08.2014 року позивач направив відповідачу лист-повідомлення про необхідність добровільного повернення автомобіля (а.с. 12). Відповідно до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 р. N 999 іншому члену сімї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) управлінню соціального захисту. Відповідно до п. 3 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2006 р. N 999 до членів сім'ї інваліда належать громадяни України, які проживають разом з ним, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки або піклування над неповнолітніми дітьми, а також на інших підставах, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства та місце проживання яких зареєстровано в Україні установленому законодавством порядку. Інвалід війни [PERSON] був забезпечений через Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської ОДА за рахунок коштів державного бюджету транспортним засобом М1 ЗАЗ 11022 і користувався ним менше 10 років, а тому автомобіль міг бути переданий у власність одному із членів сім'ї інваліда, за умови сплати ним вартості автомобіля протягом шести місяців з дня смерті інваліда, або підлягає поверненню. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] 05 березня 1996 року ( а.с. 35) Згідно договору купівлі-продажу власником квартири [ADDRESS], якій був зареєстрований та проживав [PERSON], є [PERSON] ( а.с. 36) Відповідно до акта депутата Звенигородської міської ради [PERSON] від 07.10.2015 року [PERSON], [INFO], зареєстрована з 08.02.1997 року та дійсно проживає з 2007 року по даний час за адресою [ADDRESS] (а.с. 37). Враховуючи те, що відповідач [PERSON] розлучилась з померлим [PERSON] 05.03.1996 року та стала доглядати його лише з 2007 року на прохання родичів, суд вважає, що вона не є членом сім'ї померлого та не може бути відповідачем у справі. Крім того, [PERSON] категорично заперечує наявність у [PERSON] автомобіля на той момент, коли вона стала з ним проживати. Місце знаходження транспортного засобу їй не відоме, а тому вона не має фізичної можливості його повернути. Вказані обставини позивачем не спростовані, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. При цьому суд не розглядає питання спливу строку позовної давності, як просить відповідач, оскільки вважає, що право позивача порушене не відповідачем [PERSON] Судові витрати, понесені відповідачем, за її заявою з позивача не стягуються. На підставі ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267 ЦК України,

Outcome: dismissed