Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять честь, гідність, ділову репутацію позивача, відомості опубліковані у статті Нечесних чиновників не хочуть притягувати до відповідальності та, що позивач є: Корупціонер, т.я. збирає незворотню фінансову допомогу на свій базар за неіснуючі і за існуючі ларки. Гроші збираються колосальні. Людей обманює нагло і цинічно, а якщо щось не так, відразу телефонує своїй криші в Крим, поширені відносно позивача відповідачем [PERSON] на шпальтах газети Легіон; зобовязати відповідача спростувати відомості, поширені ним відносно позивача у вищезазначеній статті у такий же спосіб, як вони були поширені, тобто, шляхом публікації інформації про те, що ним поширена недостовірна інформація, така, що не відповідає дійсності, порушує права, свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача, не пізніше пятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили; витрати, повязані зі спростуванням відомостей, поширених відповідачем на шпальтах газети Легіон, покласти на відповідача та стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в сумі 120000 грн. В обгрунтування позову посилається на те, що 27.05.2014 року позивач на інтернет сайті прочитав статтю Нечесних чиновників не хочуть притягувати до відповідальності автором якої є відповідач [PERSON] В даній статті було зазначено про те, що позивач є корупціонером, т.я. збирає незворотню фінансову допомогу на свій базар за неіснуючі і за існуючі ларки. Гроші збираються колосальні. Людей обманює нагло і цинічно, а якщо щось не так, відразу телефонує своїй криші в Крим. Аналогічна стаття появилася в вересні 2014 року в газеті Легіон, засновником і редактором якої є відповідач та надрукована ТОВ Віндрук. Розповсюджена відповідачем інформація є недостовірною, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, в наслідок чого позивачу завдана моральна шкода. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судовому заперечував щодо задоволення позову у повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони працюють на підприємстві, директором якого є позивач. В жовтні 2014 року на підприємство принесли примірник газети Легіон, що розповсюджувалась на вул. Московській, де цю газету читали працівники та в якій зазначалося, що позивач є корупціонером, бере хабарі. Разом з тим, позивач є інвалідом 2 групи, часто хворіє, раніше не притягувався до відповідальності і він дуже емоційно відреагував на цю статтю та важко це переніс. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, прокази свідків та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що в інформаційному віснику Легіон кандидата в депутати Верховної Ради України [PERSON] по виборчому округу №62, надрукованому в друкарні ТОВ Віндрук, замовником та відповідальним за випуск якого є [PERSON], розміщено статтю під назвою: Коррупция на Житомирщине не исчезла и поразила область, как чума. В даній статті зокрема зазначено: Коррупционер [PERSON] директор Житнего рынка собирает безвозвратную финансовую помощь на свой базар за несуществующие ларьки и за существующие. Деньги собираются колоссальные. Людей обманывает нагло и цинично, а чуть что не так, сразу звонит своей «крыше» в Крым, а они все там попрятались. Частиною 3 ст.10 та частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК україни. Згідно п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні [PERSON] є директором підприємства облспоживспілки Житомирський кооперативний ринок за контрактом. Відповідно до довідки Управління інформаціно-аналітичного забезпечення УМВС України в Житомирській області серії ТИЖ №298508, [PERSON], [INFO] на території України станом на 16.02.2015 року до кримінальної відповідальнсоті не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Позивач, звертаючись до суду з позовом, посилався на те, що у вищезазначеній статті, автором якої є [PERSON], поширена недостовірна інформація, яка ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Відповідно до ст.277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на захист честі гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Разом з тим, за змістом зазначених норм, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб, і не порушуючи їх прав. Частиною 2 ст. 30 Закону України Про інформацію передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно розяснення, що міститься у п.п.15, 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи від 27 лютого 2009 року №1, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному житті тощо), яка на думку позивача, порушує її право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобах масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутації, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обгрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Так, Європейський суд наполягає, що свобода вираження поглядів становить одну з основних засад демократичного суспільства і одну з принципових умов його прогресу і самореалізації кожної особи, та робить розрізнення між твердженнями факту та оціночними судженнями (справа Лінгенс проти Австрії). Вимога щодо доведення правдивості оціночного судження є неможливою та порушує свободу вираження поглядів та думки. Люди мають право мати думки та висловлювати їх вільно з питань, які становлять їх інтерес, думки, які дехто чи навіть усі можуть вважати перебільшеними, обмеженими або упередженими, але думки, яких вони чесно дотримуються. Європейський суд у своїй судовій практиці дотримується підходу щодо захисту свободи вираження, вказуючи, що свобода висловлювати свої погляди є правом людини, визнаним у світі, мабуть, найбільш широко. Свобода визнається цінною, оскільки публічні обговорення є можливим інструментом досягнення суспільних цілей та вираження особистих поглядів саме по собі є людським благом пошуку істини, досягнення справедливості, викриття негативних тенденцій у суспільстві і взаємовідносинах між людьми. В своїх позовних вимогах позивач посилається на статтю під назвою: Нечесних чиновників не хочуть притягувати до відповідальності, хоча стаття у вищезазначеному інформаційному віснику має іншу назву, а саме: Коррупция на Житомирщине не исчезла и поразила область, как чума і в цій статті не вказані конкретні персональні дані позивача, за якими його можна було б ідентифікувати відповідно до вимог ст.11 Закону України Про інформацію. При цьому за стилістикою викладення інформації у вказаній статті відповідач [PERSON] висловив не фактичні дані, а свої особисті оціночні судження, критику певних фактів і недоліків які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Такі оціночні судження, відповідно до вимог закону, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Не є порушенням презумпції невинуватості розповсюдження інформації, яка створює уявлення про обвинувачення, проте не стверджує про вину особи, як зазначає Європейський суд з прав людини по справі Шувалов проти Естонії. Спірна інформація не містить формулювання про встановлену вину [PERSON] у вчиненні будь-якого злочину, а тому стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо презумпції невинуватості не була порушена. Викладена позивачем інформація у спірній статті мала оціночне забарвлення та була припущенням, в той час як фактичних даних, зокрема і висловленого обвинувачення у вчиненні конкретного злочину, вона не містила. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази завдання [PERSON] шкоди особистим немайновим правам та діловій репутації позивача, а також спричинення йому моральної шкоди в розмірі 120000 грн. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,\~

Outcome: dismissed