Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування своїх вимог якого зазначив, що 10 червня 2012 року за договором позики він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 15 000 гривень та 1 250 доларів США строком до 10 вересня 2012 року. Однак, в зазначений строк, позичальник свого зобов'язання за договором позики не виконав та гроші не повернув. [INFO], здійснивши телефонний дзвінок на телефон за номером [PERSON], він дізнався, що останній помер. 19 липня 2013 року, він звернувся до спадкоємців боржника про виконання ними вимог щодо повернення позики, проте жодної відповіді від них не отримав. Посилаючись на положення цивільного законодавства щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь суму заборгованості за договором позики станом на 05.12.2014 року в розмірі 43 140 гривень 63 копійки. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав. Відповідачі в судовому засіданні пояснили, що про вказану позику їх батька їм нічого не відомо, а померлий про існування такого боргу перед [PERSON] їм нічого не розповідав. Заперечили щодо вимог позивача з підстав сумнівів щодо дійсності підписання боргової розписки їх батьком. За клопотанням відповідачів, для з'ясування обставин, чи дійсно боргова розписка і підпис у ній були виконані [PERSON], що потребує спеціальних знань у галузі науки, судом було призначено почеркознавчу експертизу. Проте, відповідачами не було виконано вимог клопотання експертів щодо надання зразків почерку [PERSON], а тому справу було повернуто до суду без проведення експертного дослідження. На роз'яснення суду про право відповідачів заявити таке клопотання повторно та надати необхідні для проведення експертизи зразки почерку померлого, відповідачі в судовому засіданні клопотання про призначення та проведення експертизи не заявили у зв'язку з відсутністю зразків почерку батька. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 10 червня 2012 року [PERSON] позичив у позивача грошові кошти в гривні в сумі еквівалентній 1 250 доларів США та 15 000 гривень та отримав гроші в сумі 25 000 гривень, у тому числі 1 250 у.о, яку [PERSON] зобов'язався повернути до 10 вересня 2012 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки (а.с. 10). Досліджуючи зміст вказаної боргової розписки від 10.06.2012 року, суд наголошує та приймає до уваги той факт, що будь-якої офіційної валюти із назвою «у.о», як вказано в розписці - не існує, а тому отримана [PERSON] грошова сума є меншою ніж 25 000 гривень, оскільки вона включає «у тому числі 1 250 у.о». У зв'язку з відсутністю такої валюти, як «у.о», встановити розмір суми 1 250 у.о в еквіваленті на національну валюту України - неможливо. Також, суд зауважує, що згідно розписки [PERSON] власноручно отримав «вказані вище гроші в сумі - 25 000 (двадцять п'ять тис. грв) в т.ч 1 250 у.о», тоді як сума позики складає «гроші в гривні в сумі еквівалентній 1 250 доларів США та 15 000 гривень». Оскільки, розписка від 10.06.2012 року не містить чіткого і конкретного підтвердження того, що боржник дійсно отримав позичені грошові кошти в розмірі 1 250 доларів США, суд приходить до висновку, що будь-які грошові кошти в іншій валюті, окрім як у гривні, у тому числі 1 250 доларів США, [PERSON] від позивача не отримував. Отже, судом встановлено, що [PERSON] отримав від позивача позичену суму грошових коштів в розмірі 15 000 гривень, що дорівнює позиченій (як зазначено в розписці) сумі коштів без урахування 1 250 доларів США, які боржник фактично не отримав (як зазначено в розписці). Таким чином, зміст розписки від 10.06.2012 року, у якій розмежовано суму коштів яку [PERSON] позичив і яку він дійсно отримав, спростовує доводи позивача про те, що він передав останньому окрім 15 000 гривень, ще і грошові кошти в сумі 1 250 доларів США. Оскільки, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України), підстав для стягнення за розпискою « 1 250 у.о» немає, у зв'язку з відсутністю такого виду грошових коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначає позивач, отримані від нього грошові кошти, у строк передбачений розпискою - 10 вересня 2012 року, [PERSON] не повернув. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 47). З копії матеріалів спадкової справи № 3/2013 на майно померлого [PERSON] вбачається, що його спадкоємцями є його діти - [PERSON] і [PERSON], які прийняли спадщину батька за законом (а.с. 41 - 224). Відповідно до вимог частини другої статті 1281 ЦК України, позивач, як кредитор спадкодавця, протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, а саме: 19 липня 2013 року, пред'явив свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, що підтверджується відповідною претензією отриманою від позивача нотаріусом (а.с. 21 - 23). Частина перша статті 1282 ЦП України, передбачає, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України). Із змісту статей 610, 612 ЦК України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Отже, на підставі спадкування, у відповідачів виконало зобов'язання щодо повернення позики отриманої їх батьком від позивача. Оскільки, відповідачі не виконали вказані зобов'язання та не повернули позивачу суму позики, суд приходить до висновку, що позов в частині повернення боргу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Разом з цим, заявлена позивачем сума грошових коштів переданих [PERSON] в борг та її відповідність розміру дійсно, фактично отриманої останнім суми позики відповідно до розписки, в судовому засіданні не підтвердились, а тому вимоги позивача в частині розміру суми заборгованості підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що розмір частки у спадщині кожного з відповідачів складає ?, кожен з них зобов'язаний відповідати по зобов'язаннях в рівних частках. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів в рівних частках суми боргу в розмірі 15 000 гривень. 3 % річних від простроченої суми дорівнюють: 15 000 гривень х 3 % х 815 днів : 365 днів : 100 % = 1 004,7945 гривень. Сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає: 15 000 гривень х 1,2244268 = 3 366,402 гривень. Отже, загальна сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача дорівнює 19 371 гривня 20 копійок. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial