Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що йому на праві приватної власності належить нерухоме майно, яке за архівним записом державної нотаріальної контори перебуває під арештом. Посилаючись на ту обставину, що арешт накладено неправомірно та помилково, оскільки він не є боржником у правовідносинах із АКБ «Норд-банк», позивач просить скасувати вказаний арешт. Сторони в судове засідання не прибули; надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та приходить до таких висновків. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.08.2020 року, за повідомленням АКБ «Норд-банк» без номеру від 22 листопада 1994 року, Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною контори Одеської області 28 січня 2009 року за № 8405974 було зареєстровано обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна [PERSON] за архівним записом № 92-94 від 22 листопада 1994 року як перенос до оновленого реєстру (а.с. 23 - 40). При цьому, за змістом листа від 03.04.2020 року № 1126/01-20 Одеського нотаріального архіву Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України встановлено, що Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою Одеської області за записом № 92 від 22 листопада 1994 року було накладено заборону відчуження квартири у будинку [ADDRESS] на підставі повідомлення Білгород-Дністровського філіалу АКБ «Норд банк» про видачу позики [PERSON] на будівництво квартири (а.с. 11). Проте, згідно із листом від 03.09.2020 року № 11920 КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації», останнє не проводило державну реєстрацію права власності [PERSON] на будь-які об`єкти нерухомого майна (а.с. 16). Зокрема, вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із нормами статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Натомість, під час розгляду справи в судовому засіданні не встановлено, що позивач є стороною, а саме: боржником у виконавчих провадженнях за стягненнями на користь АКБ «Норд банк», у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що державний нотаріус безпідставно наклав арешт на усе нерухоме майно позивача. Частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи ту обставину, що наявність арешту всього нерухомого майна, порушує право власності позивача, суд приходить до висновку, що таке право слід захистити шляхом зняття даного арешту. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved