Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. В позовній заяві та при розгляді справи в судовому засіданні посилався на те, що 24 квітня 2012 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі водія [PERSON] , який керував автомобілем «ВАЗ 21093», д.н. [NUMBER], належним відповідачу по справі на праві власності. Винність водія [PERSON] в скоєнні ДТП підтверджується Постановою про закриття кримінальної справи №70121102 від 25.06.2012 року. [PERSON] уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу з позивачем ( поліс ОСЦПВВНТЗ №АА/5853600 від 21.11.2011 року забезпечений транспортний засіб «ВАЗ 21093», д.н. [NUMBER]), за яким, страховик зобов'язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Позивачем по справі було , згідно умов полісу, на підставі повідомлення потерпілої сторони, здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 34 286 грн. 70 коп., які підлягають стягненню з відповідача в порядку регресу. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав суду письмові заперечення проти позову, в ході судового розгляду суду пояснив, що право вимоги відшкодування сплаченої страхової виплати в порядку регресу до нього як до власника забезпеченого транспортного засобу не є обґрунтованим. Суд, вислухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Виплата страхового відшкодування була здійснена Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Міжобласної дирекції «Дніпро» приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про страхування» в розмірі 34 286 грн.70 коп. Як вбачається з матеріалів справи, 24 квітня 2012 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участі водія [PERSON] , який керував автомобілем «ВАЗ 21093», д.н. [NUMBER], належним відповідачу по справі на праві власності Винність водія [PERSON] в скоєнні ДТП підтверджується Постановою про закриття кримінальної справи №70121102 від 25.06.2012 року. Статтею 38.1.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що після виплати страхового відшкодування страховик має право подати регресний позов до страхувальника, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. В останній нормі Закону передбачається, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати),водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Позивач вказував на те, що відповідач зобов'язаний відшкодувати страховій компанії виплачене страхове відшкодування в порядку регресу, оскільки він письмово не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду протягом трьох робочих днів з дня її настання. Відповідно до підпункту «ґ» пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 вищевказаного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Норма п.,п.33.1.4 п.33.1.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить прямої вказівки про необхідність обов'язкового звернення з письмовим повідомленням про настання страхового випадку виключно особи, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в цій страховій компанії, а визначає необхідність звернення до страховика, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» пов'язує обов'язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням страхувальником страховику певних документів. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, у межах виплаченого відшкодування переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до положень пунктів 1.3, 1.4, 1.7 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована - визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового відшкодування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Згідно з вимогами п. 2.2. Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка має тимчасовий реєстраційний талон, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також особі, яка навчається водінню транспортним засобом, відповідно до вимог Правил. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини особи, яка винна в завданні шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу , суд приходить до висновку про недоведеність в діях відповідача вини та причинно-наслідкового зв'язку між його діями та протиправними наслідками які полягають у настанні дорожньо-транспортної пригоди та настанню страхового випадку в зв'язку з цим Посилання позивача щодо зобов'язання власністю передбачену положеннями ч.4 ст.319 ЦК України відповідача, як підстави для відшкодування сплаченого страхового відшкодування, з огляду на наведене вище суд не може визнати обґрунтованими, що має наслідком відмову в задоволенні позовних вимог. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи судові витрати, сплачені позивачем при поданні позовної заяви - не відшкодовуються.

Outcome: dismissed