Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 07 червня 2008 року між нею та відповідачем укладено шлюб у виконкомі Світлодарської міської ради м. Дебальцевого Донецької області, актовий запис № 20. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини припинені. Спільне господарство разом не ведуть. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Позивач просить стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його (заробітку) доходу, щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття та розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій наполягала на заявлених вимогах, просила слухати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, та надав заяву, якою визнав позовні вимоги та просив слухати справу за його відсутності. З урахуванням ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований 07 червня 2008 року виконкомом Світлодарської міської ради Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 20 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 07 листопада 2008 року виконкомом Миронівської селищної ради м. Дебальцеве Донецької області сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Спору про його місце проживання немає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки повинні утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд відповідно до ст.183 СК України, з урахуванням матеріального стану сторін, вважає необхідним присудити аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) з відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до положень ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов необхідно задовольнити, оскільки примирення між сторонами не можливе, сторони подружніх відносин не підтримують, сім'я фактично не існує та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. З огляду на викладене, на підставі статей 104, 105, 110 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved