Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, на підставі ч. 5 ст. 235 КЗпП, просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 19.06.2018 року по 03.07.2019 року в розмірі 50 471,33 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період з 26.12.2016 р. по 19.06.2018 р. він працював у ТОВ «Мінетех» на посаді завідувача господарства департаменту сервісного обслуговування та продажу запасних частин у м. Чернігів. 19.06.2018 р. його звільнено за прогул без поважних причин. Заочним рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 14.01.2019 р. визнано незаконним та скасовано наказ № 55-К Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінетех» від 19 червня 2018 року про звільнення позивача, зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Мінетех» внести зміни у запису в трудовій книжці позивача стосовно підстав звільнення, а саме, підставою звільнення з 19.06.2018 року зазначити ч. 3 ст.38 КЗпП України - «у зв`язку із невиконанням власником законодавства про працю», та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінетех» на користь позивача заборгованість із заробітної плати за травень 2018 року в сумі 3059,00 грн. (без утримання з вказаної суми податків і обов`язкових платежів); 2338,44 грн. за відпрацьовані у червні 2018 р. 12 робочих днів з утриманням з вказаної суми податків і обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.06.2018 року по 14.01.2019 року в сумі 28061,28 грн. (з утриманням з вказаної суми податків і обов`язкових платежів); компенсацію за невикористану відпустку за період з 26.12.2016 року по 11.06.2018 року в сумі 3510,63 грн. (з утриманням з вказаної суми податків і обов`язкових платежів). Трудова книжка відповідачем позивачу направлена поштою тільки 03.07.2019 р. Позивач неодноразово просив відповідача повернути йому трудову книжку зі зміною формулювання звільнення в заявах від 19.06.2018 року, 03.12.2018 року, 04.04.2019 року, 18.06.2019 року. Згідно даних Ніжинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України місячний розмір заробітної плати за період роботи - січень-травень 2018 року - складав 3800 грн. Середньоденна заробітна плата становить 194 гривень 87 копійок (3800,00 + 3800.00 виплати за останні два календарні місяці роботи перед звільненням): 39 відпрацьованих робочих днів = 194,87). Заборгованість середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки за період з 19.06.2018 р. по 03.07.2019 р. (259 днів х 194,87 грн.) становить 50471 гривень 33 коп. У відзиві представник відповідача заперечив проти позовних вимог повністю. Обґрунтовує заперечення тим, що [PERSON] у 2018 році звернувся до Борзнянського районного суду Чернігівської області з позовом до ТОВ «Мінетех» про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формулювання причини звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. 14 січня 2019 року Борзнянський районний суд Чернігівської області у справі №730/844/18 ухвалив заочне рішення, яким позов задовольнив в повному обсязі. Дане рішення набрало законної сили 27.03.2019 року в тому числі і в частині внесення зміни у запису в трудовій книжці [PERSON] стосовно підстав звільнення. Також було встановлено дату звільнення позивача, а саме 19 червня 2018 року. Позивач в останній робочий день (19 червня 2018 року) був відсутній на роботі і можливості видати трудову книжку особисто йому у відповідача не було. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника, згідно пункту 4.2. статті 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. 23 червня 2018 року позивачу було направлено повідомлення з проханням прибути в офіс TOB «Мінетех» на 10.00 годину 03.07.2018 року для отримання трудової книжки. Дане повідомлення позивачем було отримано, однак він проігнорував дане повідомлення і не скористався можливістю отримати трудову книжку. 19 червня 2018 року позивач направив засобами поштового зв`язку на адресу ТОВ «Мінетех» заяву з проханням повернути трудову книжку без зазначення адреси та згоди на відправлення книжки засобами поштового зв`язку. Відправлення відповідачем трудової книжки на прохання заявлене у даній заяві було б порушенням пункту 4.2. статті 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Щодо заяви від 03.12.2019 року, то позивач звернувся до відповідача з проханням виплатити всі суми, що належать йому від ТОВ «Мінетех», та повернути трудову книжку поштовим відправленням на його адресу із зазначенням в ній, що він звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте станом на 03 грудня 2018 року у Борзнянському районному суді Чернігівської області розглядалася справа № 730/844/18, зокрема про виправлення запису у трудовій книжці та виплати сум, що належать позивачу від ТОВ «Мінетех», і рішення по даній справі станом на 03 грудня ще не було, отже законних підстав для виконання відповідачем прохання висвітленого у заяві не було. Тобто, заявлене прохання у заяві від 03.12.2018 року про повернення трудової книжки із зазначенням в ній, що позивач звільнений на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України було безпідставним. Тільки після набрання законної сили заочного рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 14 січня 2019 року у справі № 730/844/18 (рішення набрало законної сили 27.03.2019 року) позивач звернувся до відповідача заявами від 04.04.2019 року та від 19.06.2019 року з проханням повернути трудову книжку поштовим відправленням на його адресу із зміною підстав звільнення. Даними заявами позивач обґрунтовано звернувся до відповідача з проханням повернути трудову книжку засобами поштового зв`язку на його адресу із зміною підстав звільнення. 03 липня 2019 року TOB «Мінетех» засобами поштового зв`язку було відправлено трудову книжку [PERSON] на його адресу, із зміною підстав звільнення, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Ніякого вимушеного прогулу з 19 червня 2018 року по 03 липня 2019 року не було, а усі докази і міркування зазначені позивачем у позовній заяві спростовуються та не підтверджують вину відповідача у видачі трудової книжки з порушенням чинного законодавства, тому що з 18 червня 2018 року позивач необґрунтовано просив повернення трудової книжки із виправленням запису про його звільнення. Також, перебіг строку звернення до суду за вирішенням вказаного спору почався з 20 червня 2018 року (наступний день після звільнення з роботи, яке відбулось 19.06.2018 року) та сплив через три місяці 20 вересня 2018 року. До суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, позивач звернувся 01 серпня 2019 року, пропустивши при цьому строк визначений статтею 233 КЗпП України. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив повністю їх задовольнити. Пояснив, що позивач довго не звертався до суду за захистом порушеного права з приводу затримки видачі трудової книжки з вини відповідача, оскільки вважав, що це спірне питання можливо вирішити в позасудовому порядку. Крім того, представник позивача вважає, що строк звернення до суду за вирішенням трудового спору позивачем не пропущений, оскільки у справах про звільнення діє місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП. В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив повністю відмовити у їх задоволенні, оскільки вина відповідача у затримці видачі трудової книжки відсутня. Крім того, позивач пропустив строк звернення, установлений ст. 233КЗпП. Заслухавши присутніх учасників судового процесу, дослідивши докази справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач по 19.06.2018 р. працював у ТОВ «Мінетех» завідувачем господарства департаменту сервісного обслуговування та продажу запасних частин у м. Чернігів. 19.06.2018 р. його звільнено за прогул без поважних причин (а.с. 34-35 - копія трудової книжки позивача). Заочним рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 14.01.2019 р. (а.с. 31-33 - копія рішення) визнано незаконним та скасовано наказ № 55-К Товариства з обмеженою відповідальністю «Мінетех» від 19 червня 2018 року про звільнення позивача, зобов`язано ТОВ «Мінетех» внести зміни у запису в трудовій книжці позивача стосовно підстав звільнення. Зобов`язано відповідача внести зміни у трудову книжку, зокрема підставою звільнення з 19.06.2018 року зазначити ч. 3 ст.38 КЗпП України - «у зв`язку із невиконанням власником законодавства про працю». Стягнуто з ТОВ «Мінетех» на користь позивача заборгованість із заробітної плати за травень 2018 року в сумі 3059,00 грн. (без утримання з вказаної суми податків і обов`язкових платежів); 2338,44 грн. за відпрацьовані у червні 2018 р. 12 робочих днів з утриманням з вказаної суми податків і обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.06.2018 року по 14.01.2019 року в сумі 28061,28 грн. (з утриманням з вказаної суми податків і обов`язкових платежів); компенсацію за невикористану відпустку за період з 26.12.2016 року по 11.06.2018 року в сумі 3510,63 грн. (з утриманням з вказаної суми податків і обов`язкових платежів). 19.06.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив відповідача повернути трудову книжку (а.с. 36). 23.06.2018 року представник відповідача звернувся до позивача, повідомивши останнього про можливість отримання трудової книжки в Київському представництві ТОВ «Мінетех» 03.07.2018 року о 10:00 год. (а.с. 80). Відправлення вручено позивачу 03.07.2018 року (а.с. 96 - копія відстеження Укрпошти). Порядок ведення трудових книжок затверджено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58. Пунктом 4.2 вказаної Інструкції № 58 визначено, що надсилати трудову книжку звільненому працівнику роботодавець має право виключно з письмового дозволу працівника. Якщо письмової згоди на пересилання трудової книжки поштою роботодавець не отримав, то слід керуватися п. 6.2 Інструкції № 58, відповідно до яких трудові книжки та їх дублікати, що не були одержані працівниками при звільненні, зберігаються протягом двох років у відділі кадрів підприємства окремо від інших трудових книжок працівників, які перебувають на роботі. Після цього строку не затребувані трудові книжки (їх дублікати) зберігаються в архіві підприємства протягом 50 років, а по закінченні зазначеного строку їх можна знищити в установленому порядку. Відповідно до частини 5 статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В заяві від 19.06.2018 року позивач не надав письмовий дозвіл на пересилання трудової книжки поштою, отже вина роботодавця-відповідача у затримці видачі трудової книжки в цьому випадку відсутня. Разом з тим, позивач повторно звертався до відповідача із заявами 03.12.2018 року (а.с. 39), 04.04.2019 року (а.с. 37), 18.06.2019 року (а.с. 38), в них він просив відповідача повернути трудову книжку поштовим відправленням на його адресу із зміною підстав звільнення. 03.07.2019 року трудова книжка направлена поштовим відправленням позивачу. З моменту отримання відповідачем письмового дозволу позивача на пересилання трудової книжки поштою (03.12.2018 року) відповідач повинен був виконати цю дію, при цьому розгляд трудового спору в суді між сторонами не зупиняє обов`язку роботодавця-відповідача повернути трудову книжку колишньому працівникові - позивачеві. З огляду на вказані обставини, наявна вина відповідача у затримці видачі трудової книжки. Ч. 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Передбачені у положеннях статей 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У разі пропуску передбачених статтею 233 КЗпП України строків звернення до суду про вирішення трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. За необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При обґрунтованості вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення за вирішенням трудового спору і вирішує його по суті. У випадку пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Перебіг тримісячного строку звернення до суду про трудовий спір щодо затримки трудової книжки почався з 20.06.2018 року. До суду позивач звернувся з позовом 31.07.2019 року (а.с. 18 - конверт). Надія позивача врегулювати трудовий спір щодо повернення трудової книжки в позасудовому порядку, як зазначив представник позивача в судовому засіданні, не є поважною причиною пропуску тримісячного строку для звернення з заявою про вирішення трудового спору до суду встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП. Враховуючи викладені обставини та їх правове регулювання, зокрема обґрунтованість позовних вимог і неповажність причин пропуску строку звернення до суду, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору без поважних причин. На підставі ч. 1 ст. 233, 234, ч. 5 ст. 235 Кодексу законів про працю, ст.ст. 12, 13, 82, 263-265, 273, 274 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed