Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Харківській області, прокуратури Харківської області, в якій просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську служби України в якості відшкодування матеріальної шкоди 240000 грн., моральної шкоди 60000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що слідчим слідчого відділу Індустріального ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] проводилося досудове слідство за кримінальним провадженням №12015220530001829, внесеним до ЄРДР 30.06.2015 року за ознаками ст. 356 КК України самоправство. Підставою для внесення відомостей про нібито скоєно ним кримінальне правопорушення була заява [PERSON] 31.07.2015 року слідчим на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.07.2015 року було проведено обшук у приміщенні за адресою: м.Харків, пр. Московський, 276-б. Під час обшуку слідчим було вилучено належне позивачу майно, а саме: солярій вертикальний білого кольору «TAWNOME», солярій вертикальний «Lumina E40» помаранчевого кольору, шафа сірого кольору на дві створи, стіл адміністратора, два навісних пульти до солярію, стіл письмовий, стіл приставний, крісло поворотне, стілець на рамі, диван, два дивани сірого кольору, меблева секція, тощо. Крім майна, під час обшуку була вилучена технічна документація на обладнання та паспорти. Приблизна вартість вилученого майна складає понад 140000 грн. Позивач зазначив, що усе майно, вилучене під час обшуку, слідчий без будь-яких підстав передав [PERSON] на відповідальне збереження, що зазначено безпосередньо у протоколі слідчої дії, тобто протоколі обшуку від 31.07.2015 року. 03.08.2015 року на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Харкова на вилучене майно накладено арешт. Позивач неодноразово звертався до Харківської місцевої прокуратури №3 із заявами про прийняття мір до слідчого. Із відповіді позивач дізнався, що 28.12.2015 року кримінальне провадження №12015220530001829 від 30.06.2015 року було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КПК України. Також з відповіді, наданою прокуратурою на заяву позивача, він дізнався, що 10.08.2016 року прокуратурою було скасовано постанову слідчого СВ Індустріального ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] від 28.12.2015 року про закриття провадження, досудове слідство за даним кримінальним провадженням триває. Позивач зазначає, що фактично досудове слідство не проводилося. 06.09.2017 року позивач отримав відповідь на заяву від 18.08.2017 року з якої вбачається, що постановою слідчого від 16.03.2017 року кримінальне провадження №12015220530001829 від 30.06.2015 року закрито. Позивач 11.09.2017 року оскаржив бездіяльність керівника Харківської місцевої прокуратури №3. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 року встановлено бездіяльність процесуального керівника, та зобовязано при скасуванні арешту майна у кримінальному провадженні вирішити питання про долю майна у відповідності з вимогами КПК України. Крім того, позивач вважає, що крім матеріальної шкоди співробітниками СВ Індустріального ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] та [PERSON], а також заступником керівника Харківської місцевої прокуратури №3 [PERSON] йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 60000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, в подальшому в судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник Державної казначейської служби України [PERSON] у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник відповідача ГУНП в Харківській області [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в позові з підстав, викладених у відзиві, в подальшому у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. У задоволенні позову просила відмовити. Представник прокуратури Харківської області проти позову заперечувала з підстав, викладених в письмових поясненнях. В подальшому у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності. У позові просив відмовити. В матеріалах справи є письмові пояснення Державної казначейської служби на позовну заяву [PERSON], з яких вбачається, що ДКС не визнає позов у повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні, оскільки казначейство не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Також зазначили, що вилучення майна проводилось Індустріальним ВП ГУНП у Харківській області, однак державний орган не залучений до участі у справі. Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобовязаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч.1 ст.2 ЦК України. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдавало, тому відповідно до вимог закону не може нести відповідальність за шкоду, завдану діями інших субєктів. Зазначають, що згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» майно, зазначене в п.2 ст. 3 цього закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Також, вважають, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, а також не доведений розмір моральної шкоди. З письмових заперечень Прокуратури Харківської області проти позову вбачається, що позовні вимоги є безпідставними. Зазначили, що за заявою [PERSON] до ЄРДР 30.06.2015 року внесено кримінальне провадження №12015220530001829. Згідно заяви [PERSON] незаконно та самовільно привласнив належне їй майно, яке було розташовано у м. Харкові по пр. Московському 276-Б. 31.07.2015 року був проведений обшук за вказаною адресою та вилучено майно. На підставі ухвали суду від 03.08.2015 року накладено арешт на вилучене майно. Вилучено майно передано на відповідальне зберігання [PERSON] 16.03.2017 року закрито зазначено кримінальне провадження у звязку з відсутністю складу кримінального провадження. В цей же день постановою прокурора, у звязку з закриттям кримінального провадження скасовано арешт майна. Зазначили, що на цей час між [PERSON] та [PERSON] виник спір про належність тимчасово вилученого майна, про що зазначено при закритті кримінального провадження від 03.120.2017 року, оскільки і [PERSON] і [PERSON] наголошували на набутті права власності на арештоване майно. Вважають, що позивачем не доведено матеріальна та моральна шкода взагалі. Тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог. З відзиву на позовну заяву [PERSON], наданого ГУНП в Харківській області вбачається, що вони заперечують проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Позивач просить відшкодувати йому матеріальну шкоду, у звязку з вилученням та не поверненням майна під час проведення обшуку 31.07.2015 року за адресою : м.Харків, пр. Московський, 276-Б. Зазначили, що на сьогоднішній день відсутні будь-які рішення прокуратури чи суду, якими було б встановлено факт незаконних дій чи бездіяльності або протиправної поведінки слідчих ГУНП в харківській області по відношенню до позивача. З позовної заяви вбачається, що слідчими ГУНП в Харківській області неодноразово закривалось кримінальне провадження по даній справі, однак процесуальним керівником дані постанови неодноразово скасовувалися. Тому, не можна вважати що і діях слідчих ГУНП в Харківській області є вина, та ними завдана моральна шкода. Позивач не може пояснити яким саме конкретними діями чи бездіяльністю працівників ГУНП в Харківській області, йому завдана моральна шкода. Також, зазначають, що позивачем не надано доказів підтверджуючих право власності на вилучене майно в ході обшуку 31.07.2015 року. Тому вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимогами ч.3 ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 31.07.2015 року в рамках кримінального провадження №12015220530001829 від 30.06.2015 року на підставі ухвали слідчого судді №644/7635/15-4 від 28.07.2015 року проведено обшук в кімнатах №16,7-8 будинку 276-б по пр. Московському у м. Харкові. Як вбачається з протоколу обшуку вилучено: солярій вертикальний білого кольору «TAWNOME», солярій вертикальний «Lumina E40» помаранчевого кольору, шафа сірого кольору на дві створи, стіл адміністратора з 3 полицями сірого з помаранчевим кольором, два навісних пульти до солярію, навісна полиця сірого кольору, стіл письмовий, стіл приставний, тумба мобільна, секція мебельна, двері щитові, крісло поворотне, стілець на рамі, диван, два дивани сірого кольору. Вилучено у ході обшуку майно передано на зберігання потерпілій [PERSON] (а.с. 7-10) Позивач 27.07.2016 року звернувся до Прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 із заявою, в якій просив винести постанову про повернення йому тимчасово вилученого майна, яке належить йому на праві власності. (а.с.11) Листом від 11.08.2016 року №04-39-1718-15 прокуратура повідомила [PERSON], що 28.12.2015 року слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження №12015220530001829 від 30.06.2015 року. 11.08.2016 року винесено постанову про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження. (а.с.12) 18.08.2017 року [PERSON] звернувся до керівника місцевої прокуратури №3 з заявою щодо повідомлення про результати проведеного досудового слідства за кримінальним провадженням №12015220530001829 від 30.06.2015 року. Перший заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №3 повідомив заявника, що за результатами проведеного досудового розслідування даного кримінального провадження слідчим 16.03.2017 року винесено постанову про закриття провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення за п.2 ч.1 ст.284 КПК України. В той же день процесуальним керівником відповідно до вимог ч.3 ст.184 КПК України винесено постанову про скасування арешту майна. (а.с. 14) Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 року скаргу [PERSON] на бездіяльність керівника Харківської місцевої прокуратури №3, слідчих Індустріального ВП ГУНП в Харківській області [PERSON] та [PERSON] задоволено частково. Зобовязано процесуального керівника прокурора Харківської місцевої прокуратури №3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №12015220530001829 від 30.06.2015 року вирішити питання про долю майна у відповідності з приписами КПК України. (а.с.15) Як зазначив представник відповідача- прокуратури Харківської області, на виконання вказаної ухвали суду 03.10.2017 року процесуальним керівником по справі було винесено постанову про скасування арешту майна та повернення її особі, у якої воно вилучалося [PERSON] Копію зазначеної постанови направлено зацікавленим особам- Пасмуровій І.О. та [PERSON] 23.10.2017 року [PERSON] оскаржила вказану постанову до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова, однак5 ухвалою суду від 06.12.2017 року скарга [PERSON] була залишена без задоволення. Органами прокуратури направлялися листи [PERSON] про необхідність надати майно, що знаходиться у неї на відповідальному зберіганні, вносилося клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів, однак в його задоволенні слідчим суддею Орджонікідзевського райсуду м.Харкова було відмовлено. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.\~\~ Позивач у позовній заяві зазначив, що внаслідок протиправної бездіяльності слідчих та керівника Харківської місцевої прокуратури №3 йому завдана майнова шкода, яка полягає в незаконному вилученні належного йому майна під час проведення обшуку. Статтею 19 Конституції України\~вказано, що\~\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану саме органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. \~\~\~\~ Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1ст. 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнена у вигляді арешту чи виправних робіт. \~\~\~\~ За відсутності підстав для застосування ч.1\~ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч.6 цієї статті\~така шкода відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст.\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю вини. \~\~\~\~ Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст.1166, 1167\~ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправності дій заподіювана шкоди і його вина, наявність причинного зв'язку мім протиправною дією та негативними наслідками. \~\~\~\~ Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. \~\~\~\~ При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінку заподіювача шкоди, його вини та причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідачів, йому спричинена матеріальна шкода, а також не довів розмір шкоди. Як зазначив позивач, то матеріальна шкода складається з вартості тимчасово вилученого в нього майна- солярія, яке передано на відповідальне зберігання та знаходиться у [PERSON] Вартість цього майна позивачем не визначена та суду не доведена. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ч. 1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1173\~ЦПК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як роз'яснено у п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач зазначив, що у звязку з вилученням солярія він позбавлений можливості займатися підприємницькою діяльністю, нервував, втратив дохід. Однак жодного доказу на підтвердження своїх тверджень не надав, як і не надав обґрунтування розміру визначеної моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано документів, які б встановлювали його право власності на вилучене в ході обшуку майно. На підставі Постанови КМУ\~від 16\~вересня 2015\~№ 730\~«Про утворення\~територіальних органів\~Національної поліції\~та ліквідацію\~територіальних органів\~Міністерства внутрішніх\~справ» ліквідовано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та \~утворено територіальний орган Національної поліції - Головне управління Національної поліції в Харківській області. 07.11.2015 набрав чинності\~Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII. Головне управління Національної поліції в Харківській області не являється правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, а отже, не може бути субєктом відповідальності в рамках даних правовідносин. Суд зазначає, що вилучення майна проводилось слідчими Індустріального ВП ГУНП у Харківській області, однак даний державний орган позивачем не залучений до участі у справі в якості відповідача. Статтею 20 ЦК України\~встановлено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, не обгрунтовані та не доведені доказами, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed