Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 9899,44 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.10.2011 року між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір №002-16020-251011. Згідно договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит, шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії. Позивач своє зобов'язання виконав. Відповідач свої зобов'язання по договору належним чином не виконує, в результаті чого станом на 03.04.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 9899,44 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте у позовній заяві він просив суд справу розглядати без його участі, зазначивши при цьому, що підтримує позов у повному обсязі і не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні просить суд врахувати, що вона знаходиться в скрутному матеріальному становищі, що пов'язано з поганим станом здоров'я. Відповідач зазначила, що сумлінно виконувала умови кредитного до 2013 року, після чого захворіла на тяжку хворобу, у зв'язку з чим постійно несе додаткові витрати на лікування і не має можливості сплачувати кредит та відсотки регулярно. Погіршення стану здоров'я призвело до погіршення матеріального становища і виникнення заборгованості по кредиту. Зазначене унеможливлює також повернення всієї суми боргу за один раз, тому у разі задоволення позову відповідач просить розстрочити виконання рішення. В матеріалах справи міститься заява відповідача від 09.09.2015 року, в якій вона просила, в тому числі, врахувати строки позовної давності при винесенні рішення щодо вимог банку, застосувати ст. 551 ЦК України, а в разі стягнення заборгованості розстрочити виконання рішення терміном на 1 рік, врахувавши долучені нею докази. Заслухавши пояснення відповідача та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 25.10.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. (а.с. 2-3) Згідно умов договору банк зобов'язався відкрити [PERSON] поточний рахунок з використанням платіжної картки, випускає/надає таку картку і обслуговує її, згідно з переліком послуг, що містяться в Тарифах, Умовах та Правилах (п. 1.2). Банк надає клієнту кредит, шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100000 грн. і встановлює ліміт кредитної лінії на день укладення договору - 10000 грн. (п. 1.3) Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно; інформація про зміну кредитного ліміту зазначається у щомісячній виписці і не потребує підписання додаткових угод (п. 1.3). Кредитування рахунку здійснюється протягом 364 днів; наступна кредитна лінія надається зі спливом строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому Договорі і не потребує підписання додаткових угод (п. 1.5). Моментом надання кредиту є здійснення операції за допомогою картки (п. 2.1). (а.с. 2) Пунктом 5.1 договору визначено, що його невід'ємною частиною є Тарифи і Правила (а.с. 2). Тарифи на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Готівочка» долучено до матеріалів справи. Тарифами визначено плату за обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії, здійснення карткових операцій, додаткові послуги, претензійну роботу, а також штрафні санкції. (а.с. 3-4) В самому договорі містяться положення, якими передбачено сплату процентів (пункти 2.3, 2.4) і оплату вартості послуг, наданих банком (пункти 3.3, 3.4.2.). (а.с. 2-3) Пунктом 3.7 договору, передбачено нарахування банком пені; її розміри і порядок сплати визначаються Правилами і Тарифами (а.с. 2). Правила до матеріалів справи не долучено. За умовами договору [PERSON] зобов'язалася щомісячно погашати заборгованість по кредиту та інші передбачені договором платежі. (а.с. 2-3) В матеріалах справи міститься розрахунок, який свідчить про належне виконання умов договору банком, в частині надання кредиту. З розрахунку вбачається, що [PERSON] користувалася карткою з кредитним лімітом (графа «зняття готівки», графа «тіло кредиту»). (а.с. 6) Разом з тим, розрахунок свідчить про неналежне виконання умов договору [PERSON] Згідно розрахунку, кошти в рахунок погашення кредиту і сплати комісій вносились не регулярно, в результаті чого нараховувалась пеня. Станом на 03.04.2015 року загальна заборгованість по договору становить 10199,44 грн. і складається з тіла кредиту - 1699,44 грн., простроченого тіла кредиту - 3900 грн., заборгованості по відсотках - 4300 грн. та пені - 300 грн. (а.с. 6) Банк просить суд стягнути борг у розмірі 9899,44 грн., що складається із тіла кредиту - 1699,44 грн., простроченого тіла кредиту - 3900 грн. та заборгованості по відсотках - 4300 грн. Банк не просить суд стягнути пеню, тому підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, як про це просить відповідач - немає. При зверненні до суду з даною вимогою, банком не пропущено строки позовної давності, оскільки останнє внесення коштів відповідачем в рахунок сплати заборгованості по кредитному договору відбулося в період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року - в межах року. Таким чином, підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 267 ЦК України, як про це просить відповідач - відсутні. Отже, заборгованість нарахована банком в межах умов договору, що були узгоджені сторонами. Підстав для скорочення розміру заборгованості суд не вбачає. Відповідач не надала суду доказів того, що розрахунок зроблено не правильно і оскільки обов'язок доказування покладено на сторони статтею 60 ЦПК України, то при винесенні рішення і визначенні сум, що підлягають до стягнення суд бере за основу розрахунок наданий банком. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги банку є обґрунтованими і можуть бути задоволені. Тому суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь банку, заборгованість у розмірі 9899,44 грн., що складається з тіла кредиту - 1699,44 грн., простроченого тіла кредиту - 3900 грн., заборгованості по відсотках - 4300 грн. Відповідач просить суд у своїй заяві від 09.09.2015 року розстрочити виконання рішення терміном на 1 рік. Згідно з положеннями ст. 217 ЦПК України - суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Порядок розстрочення виконання рішення суду, в тому числі і при його ухваленні, роз'яснено п. 37 Постанови пленуму Верховного Суду від 12.06.2009 року №2. Судом досліджено докази, що долучені [PERSON] до заяви про розстрочення виконання рішення суду. Серед таких, довідки за різний період від Карлівської ЦРЛ, які свідчать, що починаючи з 27.12.2012 року по теперішній час, [PERSON] регулярно проходить лікування в Карлівській ЦРЛ (періодами) і має сталий діагноз. З розрахунку заборгованості дійсно вбачається, що до 02.07.2012 року [PERSON] регулярно виплачувала кредит і сплачувала комісії - не мала жодних заборгованостей. В період з 02.07.2012 року по 28.09.2012 року виникла незначна заборгованість по комісії та тілу кредиту, яка була погашена і [PERSON] не мала нової заборгованості до 01.02.2013 року. З 01.02.2013 року постійно існувала не значна заборгованість по комісії та тілу кредиту (в межах 600 грн. по кожному з платежів), а також нараховувалась пеня, яка згідно розрахунку сплачувалась [PERSON] і несплачена вчасно сума становила не більше 150 грн. Така ситуація зберігалася до 03.02.2014 року. Проте починаючи з 03.02.2014 року по теперішній час, заборгованість [PERSON] стала накопичуватись (зростати) і станом на 03.04.2015 року становить 10199,44 грн. (а.с. 6) Таким чином, досліджені в сукупності довідки та розрахунок підтверджують, що заборгованість стала накопичуватись з часу виникнення захворювання у [PERSON] Суд приходить до висновку, що така обставина сприяла зміна матеріального становища відповідача, яка регулярно проходила лікування в стаціонарі, перенесла операцію, а також призвело до витрат на які вона не могла розраховувати при укладенні кредитного договору. Такі обставини призвели до накопичення боргу у значному розмірі, повернення якого банк має право вимагати, проте враховуючи матеріальне становище та стан здоров'я відповідача, яка не має можливості сплатити борг одноразово, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців і стягнути заборгованість щомісячними платежами по 1650 грн. протягом 5 місяців та 1649,44 грн. в останній шостий місяць. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі, з відповідача має бути стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. (позивач від сплати судового збору був звільнений).

Outcome: approved