Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 31 жовтня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014/2063/82/94404, згідно якого відповідачу були надані грошові кошти в сумі 386580 грн. строком до 31.10.2017року. Відповідно до п.1.4, Кредитного договору, відповідач прийняв на себе зобов'язання щодо: погашення суми заборгованості за кредитом відповідно до графіка погашення кредиту, який є додатком №1 до цього договору, а також щомісяця сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 13,5% починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Взятих на себе зобов'язань позивач не виконує, у зв'язку з чим на його адресу, банком було направлено вимогу про дострокове повне виконання грошових зобов'язань, яка була залишена без відповіді. У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов Кредитного договору у нього виникла заборгованість, що станом на 13.05.2014року складає 853947,07грн з яких: заборгованість за кредитом - 369471,08грн.: заборгованість по відсотках за кредитом - 128099,98грн.; пеня за прострочку сплати за кредитом та відсотками - 35637,01грн. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаними кредитним договором між [PERSON] та між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено іпотечний договір №014/2063/82/94404/1 від 31.10.2007року. Згідно іпотечного договору предметом іпотеки є трьохкімнатна квартира [ADDRESS], житловою площею 34,9 кв.м., загальною площею 42,9 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаними кредитним договором між [PERSON] та між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено іпотечний договір №014/2063/82/94404/2 від 31.10.2007року.Згідно іпотечного договору предметом іпотеки є двокімнатна квартира [ADDRESS], житловою площею 36,8 кв.м., загальноюплощею 51,5 кв.м. та належить іпотекодавцю на праві власності. Позивач просить в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки а саме нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 34,9 кв.м., загальною площею 42,9 кв.м. та двокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 36,8 кв.м., загальною площею 51,5 кв.м, які належать іпотекодавцю на праві приватної власності, шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої ст..38 ЗУ «Про іпотеку», за ціною встановленою на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на момент укладення договору купівлі-продажу, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654грн. на свою користь. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності №1352|13 від 23.08.2013 року, в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позову наполягає та не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Належним чином повідомленй відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. 31 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/2063/82/94404, згідно якого відповідачу були надані грошові кошти в сумі 386580,00 грн. строком до 31.10.2017року /а.с. 8-13/. 31 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] з метою забезпечення кредитного договору був укладений договір іпотеки №014/2063/82/94404/1, за яким останній передав в іпотеку належну йому на праві приватної власності трьохкімнатну квартиру, житловою площею 34,9 кв.м., загальною площею 42,9кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с.31-33/. 31 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] з метою забезпечення кредитного договору був укладений договір іпотеки №014/2063/82/94404/2, за яким останній передав в іпотеку належну йому на праві приватної власності двохкімнатну квартиру, житловою площею 36,8 кв.м., загальною площею 51,5кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с.34-36/. Зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав. Згідно довідки, наданою позивачем, підтверджується, що станом на 13.05.2014року року сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить: 853947,07грн з яких: заборгованість за кредитом - 369471,08грн.: заборгованість по відсотках за кредитом - 128099,98грн.; пеня за прострочку сплати за кредитом та відсотками - 35637,01грн. /а.с.39-42/. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У відповідністю зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, таким способом може бути реалізація предмета іпотеки іпотекодержателем самостійно будь-якій особі - покупцеві з застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно з п. 42 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладенням договорів, та наявності з боку відповідача невиконаних зобов'язань за вказаним кредитним договором. Будь-яких доказів, які б спростовували надані позивачем розрахунки, або зобов'язання по сплаті нарахованої суми, відповідачем не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору. На підставі ст.ст. 509, 514, 516, 525, 526, 553, 554, 572, 575, 610, 611, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» ст.ст. 10, 11, 60, 88,ч.4 ст.169, 208, 209, 212-215, 224-226, 232 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved