Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, третіх осіб про скасування наказу та договорів оренди, в якій зазначає, що наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області №401-СТ від 23.02.2015 [PERSON] надано в оренду для ведення фермерського господарства, строком на 49 років, земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя, розташовані за межами населених пунктів Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області, загальною площею 220,0000 га нормативно-грошовою оцінкою станом на 01.01.2015 - 6439602,4 грн. згідно даних про середній розмір нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі сільськогосподарського призначення по Єлизаветівській сільській раді Лозівського району Харківської області, що становить 29270,92 грн. з урахуванням коефіцієнта індексації станом на 01.01.2015р., з розрахунку за 1 га площі ріллі, у тому числі: земельна ділянка площею 95,6575 га ріллі із кадастровим номером 6323981200:01:000:0459, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2015 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 579211263239). земельна ділянка площею 85,3844 га ріллі із кадастровим номером 6323981200:01:000:0458, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2015 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 579183363239); земельна ділянка площею 38,9581 га ріллі із кадастровим номером 6323981200:01:000:0457, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2015 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 579194263239). Разом з цим, зазначений наказ Головного управління Держземагенгства у Харківській області всупереч вимогам ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» прийняті на підставі заяв, поданих [PERSON] не до відповідної райдержадміністрації, а безпосередньо до Головного управління Держземагентства у Харківській області. Окрім цього, [PERSON] всупереч вимогам ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» звернувся із заявами до відповідача про відведення в оренду земельних ділянок за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області, які не є єдиним масивом, що підтверджується картографічними матеріалами та схемами з проектів землеустрою. Також у поданих заявах [PERSON] зазначено про намір одноосібно займатися фермерським господарством з використанням найманої робочої сили, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» не обґрунтовує необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок з урахуванням відсутності власної сільськогосподарської техніки та інших засобів для обробітку земель. Позивач зазначає, що ст. 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу. Водночас, Головним управління Держземагентства у Харківській області усупереч вищевказаної статті надано в оренду земельні ділянки без попереднього погодження технічної документації із землеустрою. Таким чином, наказ Головного управління Держземагентства у Харківській області №401-СГ від 23.02.2015 суперечать вимогам земельного законодавства щодо порядку набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства, оскільки прийняті без врахування вимог ч.ч. 1, 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» та ст. 123 Земельного кодексу України. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області №401 -СГ від 23.02.2015р.; визнати недійсним договір оренди землі від 27.02.2015, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та [PERSON], земельної ділянки площею 95,6575 га ріллі із кадастровим номером 6323981200:01:000:0459, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2015 номер запису 9176926 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 57921 1263239); визнати недійсним договір оренди землі від 27.02.2015, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та [PERSON], земельної ділянки площею 85,3844 га ріллі із кадастровим номером 6323981200:01:000:0458, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2015 номер запису 9177412 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 579183363239); визнати недійсним договір оренди землі від 27.02.2015, укладений між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та [PERSON], земельної ділянки площею 38,9581 га ріллі із кадастровим номером 6323981200:01:000:0457, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2015 номер запису 9177586 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 579194263239); зобов'язати [PERSON] повернути у відання держави земельну ділянку площею 220 га, що використовується на підставі договорів оренди земельної ділянки від 25.03.2015 зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 9176926, 9177586, 9177412. Позивач у судовому засіданні підтримав свої вимоги, викладені у позові та просив їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не зявився, однак їх представник надав до суду письмове заперечення, в якому зазначив про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги не визнають та просять у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що наказ Головного управління № 401-СГ від 23.02.2015р. про надання в оренду земельних ділянок [PERSON] є актом індивідуальної дії стосовно конкретної особи та вичерпує свою дію у звязку із його виконанням. Оскільки [PERSON] скористався своїм правом на отримання в оренду вказаних земельних ділянок відповідного до вищевказаного наказу, із ним укладені відповідні договори оренди землі стосовно цих земельних ділянок та право зареєстровано відповідно до вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вважають оскаржуваний наказ Головного управління реалізованим, тому вимоги стосовно визнання його незаконним та скасування безпідставними. Крім того, передані [PERSON] три земельні ділянки, розташовані на території однієї Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області. Термін «масив земель сільськогосподарського призначення» на законодавчому рівні введений лише Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» від 02.06.2015 року № 497-УІІІ, яким внесено зміни до статті 1 Закону України «Про землеустрій». Таким чином, посилання прокуратури на недотримання в даному випадку вимог про виділення [PERSON] земельних ділянок єдиним масивом вважають таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства. Окрім того, Головне управління Держземагенства у Харківській області відповідно до ст. 122 ЗК України було наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах області. Також відсутність у власності [PERSON] сільськогосподарської техніки для обробітку значних площ земельних ділянок не ґрунтується на нормах законодавства, так як Законом України «Про фермерське господарство» не передбачено і не позбавляє можливості їх використання на інших передбачених законом підставах (а.с. 77-83). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак надав до суду письмове клопотання, в якому просить допустити до участі у справі його представника адвоката [PERSON], яка буде представляти його інтереси, розглянути справу за його відсутністю, проти позовних вимог заперечує в повному обсязі (а.с. 88). Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі та надала письмове заперечення на позов, в якому зазначила, що Головне управління Держземагенства у Харківській області діяло в межах своїх повноважень, оскільки з 1 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності перейшли до Дерземагенства України, а райдержадміністрації не наділені такими повноваженнями. Термін «єдиний земельний масив» введений до законодавства України законом «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та його зміст чітко не визначений. Цей закон передбачає виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) єдиними земельними масивами двох видів. Перший х них являє собою сукупність суміжно розташованих індивідуальних земельних ділянок в одному полі чи групі компактно розташованих полів. Другий вид єдиного земельного масиву це одна земельна ділянка, яка передається у спільну власність групі власників земельних часток (паїв). Позивач у позові своє позицію підтримує постановою Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2014р. у справі № К/800/40388/13, але при цьому з неї вбачається, що предметом спору були земельні ділянки, які належали до різних сільсьгосподарських підприємств сільських рад, а одже і вважатися єдиним земельним масивом не можуть. Крім того, згідно ст.ст. 1, 5, 24, 27 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що громадянин може одноосібно займатися фермерським господарством при цьому залучати до роботи в ньому інших громадян та наймати техніку для обробітку земель. Отже, з боку [PERSON] порушень немає. Тоді, як вимоги щодо наявності досвіду роботи у сільському господарстві або наявності освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі є обовязковими, і цьому випадку з боку [PERSON] вимоги закону дотримані, так як із запису трудової книжки колгоспника вбачається, що він з 01 жовтня 2009р. працює агрономом в Приватному сільськогосподарському підприємстві «Надія» та із Диплому серії КВ № 014345, виданого 22.11.1995р. вбачається, що [PERSON] закінчив Харківський державний аграрний університет ім. В.В. Докучаєва та 17.11.1995р. йому було присвоєно кваліфікацію спеціаліста «вченого агронома». Також щодо надання в оренду земельних ділянок без попереднього погодження технічної документації із землеустрою, ці вимоги вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч. 14 ст. 186 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою АРК, Радою міністрів АРК, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності. На підставі викладеного, представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 89-98). Представник третьої особи Державної інспекції сільського господарства в Харківській області у судове засідання не зявився, однак їх представник надав до суду письмове клопотання про те, що їх інспекція знаходиться у стадії припинення (ліквідації), кваліфіковано представляти інтереси інспекції фактично не мають можливості, просять розглядати справу без їх участі (а.с. 49, 53, 74). Представник третьої особи Реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області у судове засідання не зявився, однак їх представник надав до суду письмове пояснення, в якому зазначено, що по суті позову реєстраційна служба не заперечує і просить суд прийняти рішення згідно чинного законодавства та справу розглядати без участі їх представника (а.с. 47-48, 61-62). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 2-4 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Обєктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Так, наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області №401-СТ від 23.02.2015р. [PERSON] надано в оренду для ведення фермерського господарства, строком на 49 років, земельні ділянки державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарські угіддя, розташовані за межами населених пунктів Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області, загальною площею 220,0000 га нормативно-грошовою оцінкою станом на 01.01.2015 - 6439602,4 грн. згідно даних про середній розмір нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі сільськогосподарського призначення по Єлизаветівській сільській раді Лозівського району Харківської області, що становить 29270,92 грн. з урахуванням коефіцієнта індексації станом на 01.01.2015р., з розрахунку за 1 га площі ріллі, у тому числі: земельна ділянка площею 95,6575 га ріллі із кадастровим номером 6323981200:01:000:0459, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2015 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 579211263239). земельна ділянка площею 85,3844 га ріллі із кадастровим номером 6323981200:01:000:0458, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2015 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 579183363239); земельна ділянка площею 38,9581 га ріллі із кадастровим номером 6323981200:01:000:0457, зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2015 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 579194263239) (а.с. 29). На виконання вказаного наказу між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та [PERSON] 27.02.2015 року укладено три договори оренди вказаних вище земельних ділянок (а.с. 8-25). Факт державної реєстрації вказаних договорів оренди землі було зареєстровано у Реєстраційній службі Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 25 березня 2015 року, про що свідчать відповідні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 26-28). З викопіювання з кадастрового плану земельних ділянок, які знаходяться за межами населених пунктів на території Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області, земельні ділянки, площею 38,9581 га, 95,6575 га, 85,3844 га є суміжними (а.с. 30-32). Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного Кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. За ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відтак, Головне управління Держземагенства у Харківській області діяло в межах своїх повноважень щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності та винесення наказу №401-СТ від 23.02.2015 року «Про надання в оренду земельних ділянок». Частиною 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що громадянам для ведення фермерського господарства земельні ділянки надаються єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. Отже, для з'ясування правомірності прийняття оспорюваного рішення Головним управлінням Держземагенства необхідно дати визначення поняттю «єдиний массив». Оскільки термін єдиний земельний масив не розкривається в Законі України «Про фермерське господарство», суд виходить з наступного. В ч. 7 ст. 7.ЗУ «Про фермерське господарство» термін «земельні ділянки, які надаються громадянам для ведення фермерського господарства» вжитий у множинному виді, що дає суду підстави зробити висновок, що для ведення фермерського господарства законодавець передбачив можливість виділення не тільки однієї, а й декількох земельних ділянок, які і складають «єдиний масив». Крім того, для більш обґрунтованого визначення зазначеного поняття, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 8 ЦК України застосувати аналогію закону. Так, аналізуючи законодавство України та нормативну базу, що складає суть даного питання, зокрема абз. 8 пп. а п. 1 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.1999р. № 1529, ст. 4 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Рекомендацій щодо виділення єдиним масивом земельних ділянок групі власників земельних часток (паїв), затверджені наказом Держкомзему України від 30.12.1999р. № 130 «Про затвердження рекомендацій щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», можна зробити висновок про нетотожність понять «єдина земельна ділянка» і «єдиний земельний масив», оскільки останній може становити собою сукупність суміжно розташованих індивідуальних земельних ділянок в одному полі чи в групі компактно розташованих полів. Зазначене дає суду зробити обґрунтований висновок про те, що виділення [PERSON] трьох суміжно розташованих земельних ділянок, які розташовані на території однієї і тієї ж сільської ради правильно розцінено Головним управлінням Держземагенства у Харківській області як виділення «єдиного масива», що не суперечить вимогам ч. 7 ст. 7 ЗУ «Про фермерське господарство». За таких обставин, підстав для скасування договорів оренди і оспорюваного рішення, прийнятого в межах повноважень відповідачем Головним управлінням Держземагенства у Харківській області з дотриманням вимог законодавства, не має. Крім того, згідно ст.ст. 1, 5, 24, 27 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що громадянин може одноосібно займатися фермерським господарством при цьому залучати до роботи в ньому інших громадян та наймати техніку для обробітку земель. Отже, з боку [PERSON] порушень з питання отримання великих площ земельних ділянок з урахуванням відсутності власної сільськогосподарської техніки немає. Тоді, як вимоги щодо наявності досвіду роботи у сільському господарстві або наявності освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі є обовязковими, і в цьому випадку з боку [PERSON] вимоги закону дотримані, так як із запису трудової книжки колгоспника вбачається, що він з 01 жовтня 2009р. працює агрономом в Приватному сільськогосподарському підприємстві «Надія» та із Диплому серії КВ № 014345, виданого 22.11.1995р. вбачається, що [PERSON] закінчив Харківський державний аграрний університет ім. В.В. Докучаєва та 17.11.1995р. йому було присвоєно кваліфікацію спеціаліста «вченого агронома» (а.с. 90-92). Що стосується надання Головним управлінням Держземагенства у Харківській області в оренду земельних ділянок без попереднього погодження технічної документації із землеустрою, то ці вимоги є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 14 ст. 186 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою АРК, Радою міністрів АРК, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності. Викладене також підтверджується листом Управління Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області № 29-20.04-0.7-779/2-15 від 02.12.2015р. (а.с. 94). Оскільки єдиною підставою для визнання недійсними оспорюваних договорів оренди прокурор вважає вищевикладені порушення при прийнятті рішення Головним управлінням Держземагенства у Харківській області, та щодо яких суд не знайшов підстав для їх скасування, слід прийти до висновку про відмову у позові в повному обсязі.

Outcome: dismissed