Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому вказує , що 08 травня 2008 року прокурором Радивилівського району Рівненської області [PERSON] було порушено кримінальну справу №69/2-08 щодо службових осіб відділу ДВС Радивилівського РУЮ. Вказана кримінальна справа щодо [PERSON] була порушена слідчим Радиивлівського районну [PERSON] 07 грудня 2009 року. Першочергове обвинувачення було пред»явлено 02 лютого 2010 року з одночасним обранням в цей же день міри запобіжного заходу підписки про невиїзд. І з цього часу органами досудового розслідування , а саме : слідчими прокуратури Радивилівського району та Здолбунівського району Рівненської області на протязі кількох років грубо порушувалися Конституційні права та охоронювані законом інтереси. Перебуваючи на підписці про невиїзд близько трьох років він був обмежений в пересуванні та не міг користуватися правом на належний відпочинок у вихідні дні та дні відпусток. Крім того в період з 24 лютого 2012 року до 08 серпня 2013 року був відсторонений від роботи не отримував заробітної плати і знаходився на утриманні своєї дружини за рахунок коштів , які вона отримувала по догляду за дітьми. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2014 року в порядку ст.395 КПК України 1960 року вирок Здолбунівського районного суд Рівненської області від 07 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2013 року в частині його засудження було змінено , а кримінальну справу закрито на підставі п.2 ст.6 КПК України 1960 року. Вважає , що за весь період досудового розслідування та проведення судових засідань йому було завдано матеріальну шкоду в розмірі 68773,00грн. ( шістдесят одна тисяча сімсот п»ятдесят гривень) та також моральну шкоду яку він оцінює в 98600,00грв. Крім того позивач ставить питання про одночасне із стягненням заробітної плати за час його незаконного відсторонення від роботи в розмірі 41487,25грв. Вирішити питання про сплату страхових внесків за період з березня 2012 року по липень 2013 року до Пенсійного Фонду України на зароеєстровану особу [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали із зазначених у ньому підстав. Представник відповідача головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області позов не визнав та пояснив, що з їхньої установи не можуть бути стягнути кошти за даними правовідносинами. Представник відповідача [PERSON] місцевої прокуратури Рівненської області позов не визнав та пояснив, що позивачем порушено порядок звернення для отримання відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, позивач мав звернутися для визначення розміру шкоди протягом шести місяців до відповідних органів, чого він не зробив. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 08 травня 2008 року прокурором Радивилівського району Рівненської області [PERSON] було порушено кримінальну справу №69/2-08 щодо службових осіб відділу ДВС Радивилівського РУЮ в тому числі і позивача [PERSON] Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2014 року в порядку ст.395 КПК України 1960 року вирок Здолбунівського районного суд Рівненської області від 07 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2013 року в частині засудження було змінено , а кримінальну справу закрито на підставі п.2 ст.6 КПК України 1960 року. Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, визнаються сторонами, тому суд вважає їх встановленими. Позивач просить стягнути матеріальну і моральну шкоду, завдану за час досудового розслідування та розгляду справи у судах різних інстанцій повязану із порушенням його Конститцуійних прав та охоронюваних Законом інтересів, а саме вільного пересування, пороушення права на відпочинок, незаконного відсторонення від роботи, позбавлення можливості заробляти кошти та утримувати сімю,тощо. Вказані правовідносини врегульовані\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Даним законом чітко визначено порядок в якому вирішується питання про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно\~ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4\~статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Відповідно до п. 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», яке затверджене\~наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 р. № 6/5/3/41, для визначення розміру шкоди, переліченої в пп. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення\~\~адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення. Згідно п. 12 положення, у місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п. 11 положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст. 12 Закону постанову (ухвалу). Згідно з частиною 2 ст. 12 Закону у разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин може оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян. Судом в даному випадку може бути вирішене питання виключно щодо оскарження таких рішень, відповідно до положень ч. 2\~ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». З позовної заяви, а також доданих до неї документів не вбачається, що позивач скористався своїм правом на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої за час перебування під слідством, і звертався до відповідних правоохоронних органів, які закрили справу або ж до Здолбунівського районного суду. Також слід зазначити , що позивачем не підтверджено правомірність розрахунку розміру матеріальної і моральної шкоди та не надано підтверджуючих документів щодо детального розрахунку завданої йому шкоди. Згідно ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування. Таким чином з огляду на вищезазначене суд не може вважати зазначені у позові обставини такими, що підлягають до задоволення згідно вимог чинного законодавства. Зокрема судом встановлено, та зазначено в ухвалі колегії судів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ що за встановлених фактичних обставин справи дії засудженого [PERSON] за ч.1 ст.365 КК України та [PERSON] за ч.1 ст.367 КК України судами кваліфіковано правильно. Ухвала апеляційного суду по даній кримінальній справі відповідає вимогам ст.377 КПК України 1960 року. Разом з тим , згідно ст.395 КПК України 1960 року касаційний суд перевірив законність та обгрунтованість судового рішення. Відповідно до положень ст.400-1 КПК України 1960 року касаційний суд , встановивши обставини, передбаченні статтями 6,7 ,7-1 ,7-2,8,9,10,11-1цього ж Кодексу , скасовує обвинувальний вирок чи постанову та закриває справу. Відповідно до положень ст.58 Конституції України та ч.1 ст.5 КК України , закон ,який скасовує або помякшує відповідальність має зворотну дію в часі, тобто поширюється на осіб, які вичнили відповідні діяння до набуття таким законном чинності. Законом України Про внесення змін до кримінального та кримінально-процесуального кодексів України щодо імплементації національного законодавства положень ст.19 Конвенції ООН проти корупції від 21.02.2014 року , який набрав чинності 28.02.2014 року, статтю 365 КК України викладено у новій редакції із зміною субєкта злочину перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу. . Відповідно до розяснень , що містяться у рішенні Конституційного Суду України №10-рп /2012 від 18.04.2012 року, працівник органу державної виконавчої служби не є працівником правоохоронного органу. З урахуванням змін, внесених в ст.365 КК України від 21.02.2014 року [PERSON] не є субєктом даного злочину, а його дії не містять складу злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, тому судові рішення щодо нього підлягають змінні скасуванню в частині засудження, за вказаним злочином із закриттям провадженян у справі на п.2 ст.6 КПК України 1960 року. За таких обставин вбачається з матеріалів кримінальної справи , на час вчиненян злочину - [PERSON] обіймав посаду державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області, а значить на момент порушення кримінальної справи був субєктом злочину передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, у редакції Закону України Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності № 270-VI від 15.04.2008 , а на момент притягнення до кримінальної відповідальності, засудження судами першої та апеляційних інстанцій із змінами внесеними згідно Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності за корупційні правопорушення № 3207-VI від 07.04.2011. Відповідно ст. 1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, відшкодовується шкода завдана громадянину внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У судовому засіданні [PERSON] та його захисник визнали та не оспорювали момент притягнення до кримінальної відповідальності, а саме предявлення первинногообвинувачення 02 лютого 2010 року. Законність повідомлення про підозру, проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій, кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення [PERSON], передбачена ч.1 ст. 365 КК України підтверджена сукупністю зібраних у справі, перевірених у судових засіданнях та наведених у вироках Здолбунівського районного суд Рівненської області від 07 лютого 2013 року та ухвалі Апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2013 року, доказах. Однак внаслідок застосування принципу зворотньої дії закону у часі , застосуванням положень Закону України Про внесення змін до кримінального та кримінально-процесуального кодексів України щодо імплементації національного законодавства положень ст.19 Конвенції ООН проти корупції від 21.02.2014 року , який набрав чинності 28.02.2014 року щодо внесення змін до субєктного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2014 року в порядку ст.395 КПК України 1960 року вирок Здолбунівського районного суд Рівненської області від 07 лютого 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 05 липня 2013 року в частині його засудження було змінено. Таким чином, позивачем у ході судового розгляду не надано , жодного іншого доказу окрім ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2014 року, з метою обгрунтування незаконного засудження Здолбунівським районним судом, Апеляційним судом Рівненської області та неправомірності процесуальних дій працівників [PERSON] районної прокуратури, Радивилівської районної прокуратури та органів досудового розслідування, в якій зазначено про правильність кваліфікації та доведеність вини [PERSON] зібраними у кримінальній справі доказами. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2014 року, також зазначено про спростування посилань [PERSON] про порушення права на захист та про порушення органами досудового слідства при розслідуванні кримінальної справи щодо [PERSON], [PERSON], як таких що немотивовані та не підтверджуються матеріалами кримінальної справи. Крім того, позивачем ненадано жодних інших доказів щодо незаконного впливу працівників прокуратури на його життя та незаконний тиск на його сімю. Щодо стягнення моральної шкоди; Абзацом 2 п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Пунктом 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. За таких обставин, оскільки законодавством визначено чіткий порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, та позивачем не доведений факт завдання моральної шкоди в задоволенні позову необхідно відмовити. Виходячи із вищевикладеного суд не вправі вирішити питання і в частині стягнення заробітної плати за час відсторонення [PERSON] від роботи у періоди з березня 2012 року по липень 2013 року та відповідно страхових внесків до Пенсійного Фонду України.

Outcome: dismissed