Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначає, що він та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.10.2002 року. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний, та рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.09.2004 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 30.07.2004 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте, на теперішній час, сімейний та матеріальний стан позивача змінився, оскільки в 26.09.2009 р. він вдруге уклав шлюб та має на утриманні двох доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно судового наказу Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року з позивача стягнуто на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], аліменти на утримання доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26.12.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. На сьогоднішній день, позивач не має змоги сплачувати аліменти на сина в вищевказаному розмірі, оскільки він ніде не працює, будь-яких інших доходів не має, на обліку в центрі зайнятості як безробітний не перебуває, сплачує кошти на підставі судового наказу на утримання двох неповнолітніх доньок. Позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на підставі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.09.2004 року на утримання сина - [PERSON], [INFO], до 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набуття рішенням суду законної сили. В судове засідання позивач - [PERSON] не з'явився, 22 лютого 2018 року до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, на вимогах позову наполягає, прохає їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не заявилася, 27 лютого 2018 року до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, з урахуванням правил ст. 206 ЦПК України. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом установлено, що позивач та відповідач мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER].(а.с.4). Як вбачається з рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.09.2004 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 30.07.2004 року і до досягнення дитиною повноліття.(а.с.5). Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] (а.с.6) та серії [NUMBER] (а.с.7) позивач має на утриманні двох доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На підставі судового наказу Оріхівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року з позивача стягнуто на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], аліменти на утримання доньок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 26.12.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.(а.с.8). Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я когось зі них та інших випадках, передбачених цим кодексом. В контексті ст. 192 СК України погіршення матеріального стану платника аліментів надає право останньому звернутися з позовом про зменшення розміру аліментів. Позивачем надано до матеріалів справи трудову книжку серії [NUMBER] згідно якої підтверджується той факт, що позивач на теперішній час не працює. Попри це, позивач не відмовляється від виконання свого батьківського обов'язку щодо утримання сина, згоден сплачувати аліменти на його утримання, однак в меншому розмірі. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Стаття 273 СК України містить дві підстави для їх коригування: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення, так і у бік покращення. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд вбачає істотну зміну матеріального стану у платника аліментів [PERSON] в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], що відповідно до положень ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. Також при вирішенні даного спору слід врахувати обов'язок обох батьків на утримання дитини та можливість матері - відповідача по справі [PERSON] теж надавати посильну допомогу, так як вона на час розгляду цієї справи є працевлаштованою особою. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту погіршення його матеріального становища, що, відповідно, є підставою для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними, допустимими, достовірними та достатніми, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved