Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.10.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 7570,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», оскільки підписав анкету-заяву про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, таким чином між ним і банком укладено договір. Позичальник зобов»язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим за кредитним договором станом на 30.11.2017 року виникла заборгованість у розмірі 117000,00 грн., з яких заборгованість за кредитом - 7566,74 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 109433,26 грн.. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.10.2008 року у розмірі 117000,00 грн., а також судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 06.03.2018 року відкрито провадження по справі, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. 25.04.2018 року відповідач надав суду відзив проти позову, в якому заперечував проти позовних вимог, посилався на неправомірне підвищення процентної ставки, а також просила застосувати позовну давність. Просили розглянути справу без їх участі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, 17.05.2018 року надав суду відповідь на відзив відповідача, в якій підтримав позов та просив його задовольнити. 12.06.2018 року представник відповідача надав суду пояснення, в яких зазначав, що позивач звернувся до суду із пропуском позовної давності, оскільки останній платіж здійснено 30.08.2014 року, не правомірно підвищив проценту ставку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню. Даний висновок суду ґрунтується на наступному. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно анкети - заяви позичальника № б/н від 29.10.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 7570,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що під час підписання анкети-заяви банком було надано іншу інформацію з приводу умов користування кредитом, оскільки даний факт не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому суд дійшов висновку, що відповідач підтвердив свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», про що свідчить його підпис на анкеті-заяві №0509070700075093257 про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку наданих позивачем до позовної заяви. Таким чином, суд дійшов висновку, що між [PERSON] і банком укладено договір. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Розділом І п.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено терміни та поняття, згідно з яким визначено поняття пільгового періоду та мінімального платежу. Пунктом 6.5, 6.6 Розділу І зазначених Умов визначено, що обов'язком клієнта є погашення заборгованості по кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених дійсним договором. У разі невиконання зобов'язання за договором, за вимогою банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту, сплатити винагороду банку. Згідно з п. 5.5 Розділу ІІ зазначених Умов за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банка, із розрахунку 360 календарних днів у року. Пунктом 9.12 Розділу І Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання належним чином не виконав у зв'язку з чим за кредитним договором станом на 30.11.2017 року виникла заборгованість у розмірі 117000,00 грн., з яких заборгованість за кредитом - 7566,74 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 109433,26 грн.. Згідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконував свої обов'язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредит, але не виконував свої обов'язки за договором, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість. З розрахунку заборгованості вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 36,00% на рік, потім у січні 2013 року зменшена до 30,00 % на рік, надалі процентна ставка була змінена, а саме - з 1 вересня 2014 року збільшена до 34,80% , а з 01 квітня 2015 року - до 43,20%. Пункт 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачає, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року, що всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року. При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів щодо правомірності підвищення з 1 вересня 2014 року процентної ставки до 34,80% та з 01 квітня 2015 року - 43,20%. Також позивачем не доведено право в односторонньому порядку змінювати умови договору, зокрема - підвищувати проценту ставку. Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки. Позивачем належними та допустимими доказами не доведено підстави для нарахування відповідачу з 01.09.2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік), а з 01.04.2015 року - 3,6% на місяць (43,20% на рік). Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати встановлену процентну ставку 2,5% щомісяця, що складає 30,00% річних. Вирішуючи питання про розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд виходить з наступного розрахунку: заборгованість по тілу кредиту становить 7566 грн. 74 коп., перемножується на 30% річних, отриманий результат ділиться на 360 днів, після чого результат множиться на кількість днів прострочення зобов'язання з 01 вересня 2014 року по 31 листопада 2017 року. Отриманий результат є розмір заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 7484 грн. 77 коп. ((7566,74 х 30%) : 360) х 1187 днів прострочки. До отриманого результату додаємо заборгованість за відсотками за період з 29.10.2008 року по 01 вересня 2014 року у розмірі 1584,91 грн. Таким чином, заборгованість за відсотками складає 9069 грн. 68 коп. (7566,74 + 1584,91) На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Що стосується клопотання відповідача щодо застосування позовної даності, суд виходить з наступного. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Розділом 3 Умов та правил надання банківських послуг визначено строк дії карти, згідно з яким карта діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Відповідно до п. 5.4 Умов та правил строк погашення по кредиту по платіжним картам без встановленого мінімального обов'язкового платежу, здійснюється в наступному порядку: строк погашення відсотків по кредиту - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному об'ємі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті (в полі MONTH). Судом встановлено, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Застосування строку позовної давності по платіжним картам роз'яснено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року, справа №6-14цс14. Так, згідно довідки, виданої позивачем строк дії карти визначено до 11/15, тобто до листопада 2015 року, останній платіж відповідачем здійснено 30 серпня 2014 року. Виходячи з аналізу норм ст..ст. 256, 261, 267 ЦК України, роз'яснень викладених у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року, та враховуючи те, що позивач звернувся до суд із відповідним позовом 15.02.2018 року, а строк дії картки визначено до листопада 2015 року, з урахуванням цих обставин, суд дійшов висновку, що позивач скористався своїм правом та звернувся до суду із вимогою щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсотками в межах позовних вимог, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7566 грн. 74 коп., заборгованості по відсотках у розмірі 9069 грн. 68 коп. ґрунтуються на законі. Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.10.2008 року підлягають частковому задоволенню, та з відповідача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 16636 грн. 42 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7566 грн. 74 коп., заборгованості по відсотках у розмірі 9069 грн. 68 коп. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1762 грн. 00 коп. покласти на відповідача, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. З урахуванням вказаних вимог закону з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 250 грн. 56 коп. (16636,42/117000,00)*100%=14,22%; 1762*14,22% =250,56 грн.).

Outcome: partial