Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 18883,04 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 120978,11 грн., обгрунтовуючи тим, що при звільненні розрахунок проведений не був. Відповідачем на позовну заяву надано відзив, в якому зазначено, що відповідач позов не визнає, оскільки остаточний розрахунок відповідачем було проведено 19.02.2018, таким чином заборгованість із заробітної плати перед позивачем станом на день звернення до суду відсутня. А тому, якщо немає спору про стягнення заробітної плати, тому немає законних підстав для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку позивачу. Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді електрослюсаря з повним робочим днем під землею, на підставі наказу №46к від 01.02.1994 р. Наказом №490к від 01.08.2016 р. позивач був звільнений за ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з виходом на пенсію, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис №14 від 01.08.2016 р. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення, заборгованість по заробітній складала 18883,04 грн. Проте, як вбачається з довідки, заборгованість по заробітній платі станом на 19.02.2018 відсутня, тобто на момент звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем відсутня, а тому позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). З наданої позивачем довідки №20 від 22.01.2018 р. вбачається, що його середньоденний заробіток складає 295, 79 грн. без урахування обов'язкових платежів (а.с.7), середньомісячне число робочих днів складало 21/2=10,5. Час затримки розрахунку з 02 серпня 2016 р. по 19 лютого 2018 р. включно складає 18 місяців 11 днів, тобто заробітна плата за час затримки розрахунку визначається за 18 місяців - 18Х10,5Х295,79 грн.=55904, 31 грн. і пропорційно кількості за 29 календарних днів у серпні 2016 р. Х10,5 середньомісячна кількість робочих днів/31 календарних днів у серні місяці = 10 робочих днів (з математичним округленням) Х 295, 79 грн. = 2957, 9 грн.; пропорційно кількості за 19 календарних днів у лютому 2018 р. Х10,5 середньомісячна кількість робочих днів/28 календарних днів у лютому місяці = 7 робочих днів (з математичним округленням) Х 295, 79 грн. = 2070, 53 грн.. Всього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивачки з ПАТ «Лисичанськвугілля», складає 55904, 31 грн. + 2957, 9 грн. +2070, 53 грн. = 60932, 74 грн. без урахування обов'язкових платежів. Суд не приймає заперечення відповідача щодо відсутності коштів для своєчасного розрахунку, бо відсутність коштів у підприємства не є доказом відсутності вини. Також не є підставою для звільнення від відповідальності за ст.117 КЗпП України і погашення заборгованості із заробітної плати на час розгляду справи судом. Це впливає тільки на початок обчислення строку звернення до суду, який позивачем не пропущений. Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості із заробітної плати суд відмовляє у позові, бо вона виплачена позивачу після звернення до суду 19 лютого 2018 р. Судовий збір у розмірі 609,33 грн. пропорційно задоволеним вимогам на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial