Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 25 434,16 доларів США за кредитним договором №325/121-НКЛ від 09 листопада 2007 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного 09 листопада 2007 року договору №325/121/НКЛ, позивач надав відповідачу кредит в сумі 43 200 доларів США, умови якого були змінені додатковою угодою від 20 жовтня 2008 року в частині збільшення відсоткової ставки з 13,3 процентів річних на 14,4 процентів річних за користування кредитними коштами. Отримавши кредитні кошти відповідач не виконав умови договору та своєчасно не повернув їх та відсотки за їх користування банку, внаслідок чого, станом на 20 червня 2017 року він має прострочену заборгованість в сумі 25 434,16 доларів США, яка включає в себе власне заборгованість за кредитом в сумі 17 074,55 доларів США та заборгованість за відсотками в сумі 8 359,61 долар США. Представник банку в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просив їх задовольнити. Представник відповідача-адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зазначив що 9 листопада 2007 року дійсно був укладений кредитний договір №325/121-НКЛ за умовами якого [PERSON] було надано кредит в сумі 43 200 доларів США, договірні зобов'язання по поверненню яких він виконував до 11.03.2014. З того часу кредитні кошти не повертав у зв'язку з різкою зміною політичної ситуації в України та свого майнового стану, коливань курсу долару в сторону збільшення його вартості. Просив суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснив 11.03.2014, а позов про стягнення заборгованості поданий банком до Мелітопольського міськрайонного суду 10.07.2017, тобто, після спливу стоку позовної давності, визначеного ст.257 ЦК України, оскільки відповідно до ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась про порушення свого права. Свою позицію щодо застосування строку позовної давності представник відповідача обґрунтовує тим, що відповідно до умов п.4.5 договору №325/121-НКЛ банком, на підтвердження зміни строку дії договору та дострокового повернення кредитних коштів, відповідачу було направлено лист з вимогою про повернення коштів із розрахунку станом на 11.03.2014, а тому, з урахуванням цього ж пункту договору, оскільки відповідачем порушені вимоги п.3.3.7 та 3.3.8 протягом 60 діб, строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючі надані сторонами докази, кожний окремо та всі у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит на сплатити відсотки. 09 листопада 2007 року між [PERSON] та ПАТ «УКРСОЦБАНК» був укладений договір кредиту № 325/121-НКЛ. Відповідно до п.1.1 вказаного банк надав позичальнику кредит в сумі 43 200 доларів США зі сплатою процентів в розмірі 13,3 відсотків річних, які додатковою угодою від 20.1.2008 були збільшені до 14,8 відсотків річних. Цим же пунктом договору визначені строки та розміри щомісячного повернення кредиту та відсотків за його користування та кінцевим терміном погашення заборгованості до 08.11.2017 (а.с.5-11 т. 1). 20.06.2017 позивач надіслав на адресу [PERSON] вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором в сумі 31 162,58 доларів США, яка складається з заборгованості за повернення кредиту в сумі 17 074,55 доларів США та заборгованості по відсоткам в сумі 8 359,61 доларів США (а.с.25 т. 1) Звертаючись до суду з позовною заявою, банк в якості доказу наявності заборгованості [PERSON] надав розрахунок цієї заборгованості (а.с.19-21). Згідно з відомостями, наявними у цьому розрахунку, останньою датою внесення [PERSON] грошових коштів є 11.03.2014. Згідно наданого позивачем розрахунку вимог банку (а.с.19) останньою датою внесення відповідачем платежу є 11.03.2014, коли сплачено суму повернення грошових коштів в валюті кредиту 311,39 доларів США та 14.07.2014 - 50 доларів США, що заперечується представником відповідача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною п'ятою цієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами. Позивачем суду наданий розрахунок заборгованості відповідача із зазначенням дат та розмірів погашення суми основного боргу та погашення відсотків за його користування. Разом з тим, на підтвердження розрахунків заборгованості судом було зобов'язано відповідача надати платіжні документи на погашення відсотків за користування кредитом, здійсненим 14.07.2014. Відповідач цю вимогу суду не виконав та оригінали зазначених платіжних документів від 14.07.2014 не надав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Враховуючи не підтвердження позивачем розрахунку заборгованості відповідача належними доказами - оригіналом платіжного документа про оплату 50 доларів США у якості погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд, дотримуючись принципу диспозитивності, вважає не доведеним здійснення цього платежу 14.07.2014. Крім того, відповідно до п.п.3.3.7 договору №325/121-НКЛ позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку визначеному п.п.2.4, 2.5 цього Договору Відповідно до п.п.3.3.8 своєчасно і в повному обсязі погашати кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1 цього Договору. Статтею 4 Договору №325/121-НКЛ визначено відповідальність сторін за невиконання цього договору. Пунктом 4.5 передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником обов'язків, визначених п.п.3.3.7 та 3.3.8 цього договору протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції. Аналізуючи цей пункт договору, суд вважає, що настання будь-якої з подій, передбаченої або п.п.3.3.7 - несвоєчасна оплата процентів за користування кредитом, або п.п.3.3.8 - несвоєчасне або не в повному обсязі погашення кредиту з відсотками, тягне за собою визначені п.4.5 цього ж договору наслідки - сплив строку користування кредитом, його повернення банку. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права. Відповідно до ч. 5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями строк виконання яких не зазначений або визначений вимогою, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'являти вимогу про виконання зобов'язання. Якщо надається пільговий строк для виконання зобов'язання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Про невиконання позичальником п.п3.3.7 - не своєчасне повернення відсотків за користування кредитом та невиконання ним п.п.3.3.8 - несвоєчасне та не в повному обсязі повернення кредиту з відсотками, позивач дізнався 11.03.2014, тому, з урахуванням передбаченого п.4.5 договору №325/121-НКЛ пільгового строку - 60 днів, визначений ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з 11.05.2014, а тому, станом на час звернення банку з позовною заявою до Мелітопольського міськрайонного суду 06.07.2017 року трирічний строк позовної давності сплів. Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснив 11 березня 2014 року, а тому за визначенням пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 11 травня 2014 року. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання та визначили умови такого повернення коштів. Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на 11 травня 2014 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 06.07.2017, тобто з пропуском строку позовної давності. Такої ж правової позиції щодо правил та порядку застосування строків позовної давності дотримався Верховний суд України в своїй постанові від 16.11.2016 у справі №756/17216/13-ц та у постанові від 02.12.2015 у справі 6-249цс15. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення процентів, неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмові у позові. Враховуючи наведене вище, суд вважає що в позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed