Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 30.09. 1995 року перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09.09. 2011 року. З 14.11. 2012 року перебував у повторному зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, який розірвано повторно у 2017 році. Під час шлюбу, за кошти, що належали подружжю, на праві спільної сумісної власності було придбане нерухоме майно, яке складається з двох квартир, а саме з [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, та [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, які належать [PERSON] та [PERSON] відповідно. Також зазначив, що вказані квартири є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та частки кожного в цьому майні є рівними. Просив суд здійснити поділ нерухомого майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, виділити в натурі та визнати за позивачем [PERSON] право власності в цілому на [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, загальною площею 103,1 кв.м., житловою площею 77,5 кв.м., виділити в натурі відповідачу [PERSON] та визнати за нею право власності в цілому на [ADDRESS] в Приморському районі м. Маріуполя, загальною площею 73,0 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м. Позивач [PERSON] в судове засідання надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг та представництва, в судове засідання надала заяву, в якій також підтримала позовні вимоги позивача, а розгляд справи просила провести за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що з 14.11. 2012 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-НО № 290101 від 14.11. 2012 року, виданим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. (а.с.14) Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 01.03. 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.15) Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 09.09.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 30.09. 1995 року - розірвано. (а.с.13) За договором купівлі-продажу від 20.10.2006 року, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], що підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.10. 2006 року за № 12277596. (а.с.7,8) З договору купівлі-продажу від 24.09. 2016 року встановлено, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], що підтверджується також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 24.09. 2016 року № 68911078. (а.с.11,12) Згідно з ч. 1\~ст. 68 СК\~України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Норми\~СК України\~у статтях\~57,\~60,\~61, на підставі частини першої\~статті 7 цього Кодексу\~встановлюють принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу є особистою приватною власністю кожного з них. Згідно з частиною другою\~статті 60 СК України\~вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презюмується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо докази відсутні або їх недостатньо, майно, набуте за час шлюбу, вважатиметься спільним майном подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Статтями\~69,\~70,\~71 СК\~України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, з урахування визнання позову відповідачем, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що квартири придбані під час перебування сторін у першому та повторному шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, а тому кожному з подружжя належить рівні частки майна, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно до варіанту, який запропонований позивачем, та визнаний і не оспорюється відповідачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved