Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства „Страхова компанія „Інгосстрах та просить суд стягнути з відповідача страхову виплату в розмірі 10000 грн. по договору добровільного страхування непередбачених фінансових витрат № DNH0JL-14AS08E від 28.11.2014 року, оскільки страховим випадком за цим договором є понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи. Такий страховий випадок настав15.04.2016 року, оскільки його було звільнено з роботи у звязку із скороченням штатів. Він належним чином та в передбачені умовами договору строки звернувся до відповідача із заявою , повідомив про настання страхового випадку, надав всі необхідні документи, однак у страховій виплаті йому було відмовлено, через те, що на думку відповідача він є військовослужбовцем, а тому його звільнення не є страховим випадком за умовами договору добровільного страхування. Діями відповідача йому завдано моральну шкоду, які він оцінює в розмірі 10000 грн. та також просить стягнути з відповідача.( а.с. 3-5,38) В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги отримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання черговий раз не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання, причини неявки суду не відомі ( а.с.36, 45). Зі згоди позивача справу заслухано заочно відповідно до статті 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно Закону України „Про страхування передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 4 Закону України „Про страхування передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Відповідно до статті 8 Закону України „Про страхування передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] акціонерним товариством „Страхова компанія „Інгосстрах 28.11.2014 року був укладений договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат № DNH0JL-14AS08E ( а.с. 6-7) Згідно з умовами договору страховим випадком є понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи. Під „втратою постійного місця роботи розуміється розірвання трудового договору Страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміна в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємств, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Страхове відшкодування не виплачується, якщо страховий випадок стався протягом перших трьох місяців з дня набрання чинності цим договором. Договір діє 12 місяців з 29.11.2014 року по 28.11.2015 року. Цей договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів та коли жодна із сторін не заявили про відмову від його продовження. Страхова сума за договором встановлена в розмірі 10000 грн., франшиза за договором дорівнює 0. У період з 09.10.2001 року по 15.04.2016 року постійним місцем роботи позивача була податкова міліція ( а.с. 11-12) 10.02.2016 року [PERSON] був попереджений про наступне звільнення із займаної посади та податкової міліції через скорочення штатів ( а.с. 8) 11.02.2016 року позивач [PERSON] направив відповідачу лист повідомлення про те, що його повідомлення про наступне вивільнення з роботи у звязку із скороченням штатів ( а.с. 9), яке відповідач отримав 12.02.2016 року. Згідно Наказу №203 від 11.04.2016 року [PERSON] звільнено з податкової міліції з 15.04.2016 року через скорочення штатів ( а.с. 10) 18.04.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою та доданими документами щодо виплати страхового відшкодування згідно з умовами договору у звязку з настанням страхового випадку ( а.с. 15) Заява позивача з доданими документами була отримана відповідачем 18.04.2016 року. На вимогу страховика також було надано довідку з Нікопольського центра зайнятості ( а.с. 16) На подану позивачем заяву відповідач повідомив листом, що в результаті розгляду заяви та доданих документів описана подія кваліфікується як не страхова подія, оскільки не входить до переліку подій, зазначених в п.5.1 та 5.2 Договору страхування, а тому у виплаті страхового відшкодування відмовлено ( а.с. 21) 04.05.2016 року відповідач направив листа позивачу , в якому зазначив, що у виплаті страхового відшкодування позивачу відмовлено, оскільки даний випадок не є страховим, так як він є військовослужбовцем згідно поданих документів, а за умовами договору військовослужбовці не підлягають страхуванню за умовами договору, а проходження ним служби в податковій міліції є службою , а не є роботою.( а.с. 53-54) Відповідно до статті 991 ЦК України та ст. 26 Закону України „Про страхування передбачено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Як вбачається з листів відповідача , позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування , оскільки [PERSON] звільнений в запас за п. 64г, а також з тих підстав що він є військовослужбовцем, проходив службу, яка не є роботою за трудовим договором , а тому відповідно до умов договору його звільнення не є страховим випадком. Однак , дослідивши умови договору та надані позивачем докази, суд дійшов до висновку, що у страхової компанії не було підстав для відмови у проведенні відповідної страхової виплати виходячи з наступного. По-перше як вбачається з наказу № 203-о від 11.04.2016 року „Про звільнення працівників податкової міліції позивача звільнено через скорочення штатів, що відповідно до п.5.2 умов договору є „втратою постійного місця роботи та є страховим випадком. По-друге, посилання відповідача на та п.5.1 Умов страхування ( а.с. 7), згідно з якими не підлягають страхуванню особи, які є військовослужбовцями, не є підставою для відмови позивачу в виплаті страхового відшкодування, оскільки слід враховувати, що відповідно до ч. 2 ст. 991 ЦК договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. З цього приводу необхідно зазначити таке. У ст. 979 ЦК, ст. 16 Закону N 85/96-ВР роз'яснено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Тобто, виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком. Як вбачається з матеріалів справи позивач перебував на службі в органах податкової міліції. Податко?ва мілі?ція\~ спеціалізований підрозділ\~міліції, що займається боротьбою з податковими\~правопорушеннями\~та є органом\~досудового розслідування\~у справах про ухилення від\~оподаткування\~та порушення в бюджетній сфері[.Податкова міліція спочатку входила до системи податкових органів; згодом\~ до системи органів\~доходів і зборів; а нині\~ до\~Державної фіскальної служби. Податкова міліція є інструментом держави у боротьбі з податковими та фінансовими правопорушеннями. Правовий статус податкової міліції закріплено Розділом XVIII2\~Податкового кодексу України. Податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує\~оперативно-розшукову,\~кримінально-процесуальну\~та охоронну функції. В розумінні статті 1 Закону України „Про військовий обовязок та військову службу військовослужбовці - особи, які проходять військову службу у Збройних Силах України, до категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України. Статтею 2 Закону України „Про військовий обовязок та військову службу передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Тобто, виходячи із змісту зазначених норм чинного законодавства та з умов до страхового договору , де відповідачем визначено обмеження лише щодо страхування військовослужбовців, суд дійшов до висновку, що встановлені відповідачем в Умовах страхування обмеження щодо страхування військовослужбовців не є підставою для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування , оскільки позивач за договором страхування № DNH0JL-14AS08E від 28.11.2014 року сплачував страхові платежі та виконував інші умови договору, не є військовослужбовцем, а проходив службу в органах податкової міліції. Посилання відповідача у відмові виплатити позивачу страхове відшкодування на те, що скорочення штатів в органах податкової поліції не є втратою роботи в розумінні трудового законодавства є безпідставним, оскільки звільнення публічного службовця у зв'язку зі скороченням штатної чисельності юридичної особи публічного права є втратою постійного місця роботи з особливостями встановленими спеціальним законодавством, і серед обмежень або підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування в укладеному між сторонами договорі страхування від 28.11.2014 року № DNH0JL-14AS08E така підстава відмови у страховій виплаті відсутня . Таким чином, враховуючи, що позивач втратив роботу через скорочення штату, що згідно договору страхування є страховим випадком, то страховик зобов'язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату) в розмірі 10000 грн., що обумовлена сторонами в договорі , а тому в ці й частині позовні вимоги слід задовольнити. Щодо позовних вимог позивача про відшкодування відповідачем моральної шкоди, то суд зазначає, що у цьому випадку слід зазначити таке. Правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними. У разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК). Оскільки між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані спеціальним Законом України „Про страхування та ЦК, норми статей 625, 992 якого не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі. Як вбачається з умов договору добровільного страхування від 28.11.2014 року № DNH0JL-14AS08E такого виду відповідальності страховика як відшкодування моральної шкоди не передбачено, а тому вимоги позивача в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, то відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати відповідно до частини задоволених позовних вимог у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial