overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де зазначив, що він є співвласником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] брат позивача, у зазначеному помешканні не проживає з 2008 року, адреса фактичного проживання не відома. Вказуючи на те, що у зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідача розмір комунальних платежів є збільшеним, право на вільне користування та розпорядження власністю є порушеним, позивач просить визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 07.02.2020 року по справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є співвласником ј частини квартири [ADDRESS] згідно договору обміну житла від 26.02.1999 року. Серед зареєстрованих за вказаною адресою є відповідач [PERSON] . Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який набув права на проживання як члени сім`ї власника, фактично з 2008 року не проживає в житловому приміщенні без поважних причин. Вказане підтверджується дослідженим судом актом від 28.01.2020 року, складеного комісією ПП «Житлове експлуатаційне підприємство №1 м. Житомира», про те, що [PERSON] не проживає за адресою з лютого 2008 року. На час розгляду справи відповідачем не надано відзиву із запереченнями щодо фактичного не проживання за адресою протягом усього терміну. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Спірні правовідносини регулюються ч.2 ст. 405 ЦК України, у відповідності з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~ \~ \~ \~ За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд приходить до висновку, що права позивача є порушеними, вимога про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом де просив, визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON]. В обґрунтування позову зазначав, що 27 серпня 2007 року помер його батько, після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема на квартиру № 5 в м. Полонне, по вул. Заводська, 13. На протязі шести місяців з дня смерті [PERSON] не подав до нотаріуса заяви про прийняття спадщин, так як у нього були відсутні кошти на оформлення спадщини, а також в цей період мала місце смерть тещі і племінника. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав. Представник відповідача позов визнав. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов слід задовольнити. Встановлено, що 27 серпня 2007 року помер [PERSON] Позивач, як спадкоємець за заповітом не подав у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Приймаючи до уваги, що в [PERSON] після смерті батька було скрутне матеріальне становище, а також сімейне горе, викликане смертю близьких осіб, тому ці обставини суд визнає як поважні причини пропуску строку для прийняття позивачем спадщини, та відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України знаходить підстави для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом де просив з урахуванням уточнень визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері [PERSON]. В обґрунтування позову зазначав, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, зокрема на майновий, та земельні паї, а також 2/3 частини жилого будинку, розташованого в [ADDRESS]. На протязі шести місяців з дня смерті матері не подав до нотаріуса заяви про прийняття спадщин, так як вважав, що має право власності на 1/3 частину у вказаному домоволодінні, котре раніше відносилось до суспільної групи - колгоспний двір, членом якого він являвся та не втратив це право. На день смерті матері фактично проживав у вказаному будинку, здійснював над [PERSON] опіку. Крім цього, являється інвалідом 3 групи загального захворювання опорно-рухового апарату нижніх кінцівок, у зв'язку з чим часто лікується, що також було перешкодою для своєчасного подачі заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав. Представник відповідача сільський голова [PERSON] позов визнала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання ним позовних вимог, та просив слухати справу у його відсутності. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] позов визнав. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов слід задовольнити. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] Позивач, як спадкоємець за законом першої черги не подав у шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] які є як і позивач спадкоємцями за законом першої черги, також не подали до нотаріуса заяв про прийняття ними спадщини на яку вони не претендують, та погоджуються на перехід спадщини після смерті матері до позивача. Приймаючи до уваги, що [PERSON] на день смерті фактично проживав разом з спадкодавцем, здійснював над нею опіку, здійснив поховання, вступив в управління спадковим майном, у зв'язку з чим помилково вважав, що він цими діями прийняв спадщину, а також враховуючи наявність у позивача інвалідності, тому ці обставини суд визнає як поважні причини пропуску строку для прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], та відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України знаходить підстави для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить винести рішення, яким стягнути з [PERSON] за договорами позики 20322 грн. 53 коп. та 5 000 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що у 2012 році відповідач, який в той час працював трактористом в приватному підприємстві «Олімп», попросив надати йому кошти в борг для придбання метало черепиці. За розпорядженням директора підприємства [PERSON] на банківський рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] були перераховані кошти в сумі 20322 грн. 53 коп. Придбана за вказані кошти метало черепиця була перевезена до домоволодіння відповідача згідно накладної №6282 від 6.11.2012 року. У 2013 році відповідач [PERSON] повторно звернувся до директора ПП «Олімп» з проханням надати позику для придбання обрізної дошки в кількості 3.125 м.куб. За розпорядженням директора підприємства [PERSON] на рахунок фізичної особи-підприємця [PERSON] були перераховані кошти в сумі 5 000 грн. Придбані за вказані кошти обрізні дошки згідно накладної №8 від 28.10.2013 року отримані та використані відповідачем. До цього часу отримані [PERSON] кошти на придбання метало черепиці та обрізної дошки не повернуті. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник заявлений позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити. Суд вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження №12015250120000341 за фактом шахрайства у діях [PERSON] за ч.1 ст.190 КК України вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. ============================================================================

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 06.07.2013 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітню доньку Уляну, [INFO]. Зазначає, що їх спільне життя не склалося, в звязку з різними поглядами на життя, втрату взаєморозуміння та взаємоповаги один до одного. Шлюбні відносини між ними припинились 25 вересня 2017 року, з того часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спору щодо поділу майна та місця проживання дитини у них немає. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, де вказав, що на позовних вимогах наполягає; відповідач також подала заяву, де просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає, примирення вважає неможливим. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та постановити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від спільного життя мають неповнолітню доньку Уляну, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). З позовної заяви вбачається, що підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що між ними зникло почуття взаєморозуміння та взаємоповаги один до одного через різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності. Відповідач подала заяву, де вказав, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спору щодо місця проживання дитини і розподілу спільного майна між сторонами немає. Суд не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні відносини, проживають окремо та відповідач просить строку на примирення не надавати. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 21.06.2013 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO].\~ Подружні стосунки між ними не склались, у звязку з повною несумісністю характерів, різними поглядами на життя та майбутнє, що призводило до сварок. Фактично шлюбні стосунки між ними припинено з вересня 2016 року, спільне господарство вони не ведуть, питання щодо місця проживання дитини між ними вирішене в добровільному порядку. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, де вказав, що строку на примирення не потребує; відповідач також подала заяву, де просить суд розглянути справу без її участі, строку на примирення не потребує. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Від\~ спільного життя мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.10). З позовної заяви вбачається, що підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що вони мають різні погляди на життя та майбутнє, що призводило до сварок. Фактично шлюбні стосунки між ними припинено з вересня 2016 року, спільне господарство вони не ведуть. Відповідач подала заяву, де вказала, що розгляд справи просить проводити у її відсутність, тобто проти розірвання шлюбу не заперечує. Сторони просять заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні відносини, тривалий час проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 27.07.1979 року зареєстрували шлюб. Від спільного шлюбу мають повнолітніх дітей, але відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.\~ Зазначає, що з березня 2000 року вони припинили шлюбні відносини у звязку з тим, що в них повна несумісність характерів, різні погляди на життя та майбутнє, що призводить до сварок. Ці фактори розладнали їх шлюб. Спільного господарства не ведуть. Спір про поділ майна відсутній. Примирення вважає не можливим. Сторони на розгляд справи не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, примирення вважає неможливим, та в разі повторної неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач на розгляд справи не зявилася повторно, про причини неявки суд не повідомила. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до вимог ст., ст. 224-226 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 1979 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Згідно позовної заяви, від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Подати до органу ДРАЦС спільну заяву про розірвання шлюбу у порядку, встановленому ст. 106 СК України, позивач не має можливості, так як відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС, а тому він звернувся з даним позовом до суду. Сторони спільне сімейне життя припинили з березня 2000 року, в звязку з тим, що в них різні погляди на життя та майбутнє, що призводить до сварок та до втрати взаєморозуміння. Спільного господарства не ведуть та майновий спір відсутній. Позивач просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки та як вбачається з позову, з 2000 року проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, де просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], що був укладений у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний запис № 1991 від 21.11.2009 року. Позов мотивує тим, що 21.11.2009 року вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними виникли неприязні відносини, що призводило до постійних сварок, у зв'язку з чим вони припинили між собою шлюбні стосунки три роки тому, перестали вести спільне господарство. Позивач на примирення з відповідачкою не згоден. Спору щодо поділу спільного майна немає. Сторони про день, час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, строк на примирення просить не надавати. Відповідачка в судове засідання не з'явилася повторно, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Від спільного життя мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4), яка після розірвання шлюбу буде проживати разом з матір'ю. Спору щодо місця проживання дитини вони не мають. Згідно позовної заяви, шлюбні відносини між подружжям фактично припинені три роки тому, так як спільне життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що призвело до втрати взаєморозуміння. Спору щодо поділу майна немає. Позивач просить не надавати їм строк на примирення, вказавши, що протягом останніх трьох років ні він, ні дружина не намагалися відновити їх відносини, фактично їх сім'я перестала існувати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони припинили сімейні стосунки протягом останніх трьох років, заяв про надання їм строку на примирення не подали. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, де просить: розірвати шлюб укладений між ним, [PERSON], що народився [INFO] року та [PERSON], що народилася [INFO] року, зареєстрований 05 вересня 2002 року Димитрівською селищною радою м. Олександрії, актовий запис № 14. Позов мотивує тим, що 05.09.2002 року вони зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Позивач зазначає, що спільне життя припинили в грудні 2013 року, так як на протязі останніх років відповідачка зловживає спиртними напоями. Не цікавиться вихованням дитини. Він неодноразово намагався лікувати дружину, приймав міри для збереження сім'ї, але все марно. На примирення з відповідачкою не згоден. Спору щодо поділу спільного майна немає. Сторони про день, час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, строк на примирення просить не надавати. Відповідачка в судове засідання не з'явилася повторно, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від спільного життя мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 4), який після розірвання шлюбу буде проживати з батьком, оскільки в питанні щодо місця проживання дитини сторони визначились самі. Згідно позовної заяви, шлюбні відносини між подружжям фактично припинені з грудня 2013 року, так як спільне життя у них не склалося через зловживання відповідачкою алкогольних напоїв, яка також не цікавиться життям та вихованням дитини. Спору щодо поділу майна немає. Позивач просить не надавати їм строк на примирення, вказавши, що він неодноразово намагався лікувати дружину, приймав міри для збереження сім'ї, але все марно. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки з грудня 2013 року, заяв про надання їм строку на примирення не подали. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з [PERSON] на його користь 8 429,38 грн., із них: 5 472,00 грн. - основний борг, 1 228,11 грн. - пеню, 207,43 грн. - 3% річних 612, 64 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами; 909,20 грн. - інфляційні витрати, а також витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 0012 від 10.08.2012 року. Згідно п.п. 6.1. п.6 «Ціна та вартість товару» вищевказаного договору та акту приймання - передачі товару від 10.08.2012 року, відповідачем було одержано товар на загальну суму 5 672,00 грн., а оплачено лише в сумі 200,00 грн. Згідно п.п. 6.1., 6.2, 6.3, 6.4 п.6 «Ціна та вартість товару» відповідачем було взято зобов'язання проводити оплату за отриманий ним товар, оплату якого відповідач зобов'язаний був оплачувати на протязі 24 місяців з моменту підписання даного договору. Проте, відповідач жодних оплат не провів. Відповідно до п.п. 8.3 п.8 «Відповідальність сторін» та ст.549 ЦК України відповідачу нарахована пеня з 11.09.2012 року за несвоєчасну оплату за отриманий товар у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день несвоєчасної оплати. Згідно розрахунку позивача пеня складає 1228,11 грн.. Згідно ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних з 11.09.2012 року в сумі 207,43 грн.. Крім того, згідно п.п.6.7 п.6 договору та ст. 536 ЦК України нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 612,64 грн.. Зазначає, що

Outcome: partial