Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши яку (а.с. т.2 а.с. 83-84), просить визнати недійсними: заповіт, посвідчений П'ятою одеською державною нотаріальною конторою 22 липня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-1133, від [PERSON], померлого [INFO] року на ім'я [PERSON]; свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані 08.09.2014 року на ім'я [PERSON] та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] Біляївського району Одеської області, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS] Біляївського району Одеської області та на грошові внески, які знаходяться на зберіганні у Філії № 10015/0423 Ощадбанку в с. Дачне Біляївського району Одеської області на рахунку № [NUMBER], у філії № 10015/0422 Ощадбанку в с. Усатове Біляївського району Одеської області на рахунку № [NUMBER]. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька [PERSON], померлого 06.03.2014 року він звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори для оформлення права на спадщину, але йому було повідомлено, що в матеріалах спадкової справи знаходиться заповіт, посвідчений П»ятою одеською державною нотаріальною конторою 22 липня 2011 року, зареєстрований у реєстрі за № 2-1133 від [PERSON] на ім'я [PERSON] Вважає, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У 2007 році батько переніс інсульт, у 2005 році переніс операцію з видалення катаракти ока. Вважає, що волевиявлення заповідача на час складання і посвідчення заповіту не відповідало його волі, так як батько на той час проживав разом з колишньою дружиною, [PERSON], яка проти його волі проживала разом з з ним у його будинку, а він, будучи хворим, не міг цьому протистояти. Вона вчиняла психологічний тиск на батька. Вважає, що його права як спадкоємця за законом першої черги після смерті [PERSON] порушені, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом. Позивач та його представник у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали та пояснили, що батько позивача - [PERSON] останні роки погано чув та бачив, телевізор дивився в окулярах на близькій відстані, з голосним звуком. Вважає, що за станом здоров'я він був не спроможний прочитати заповіт, або почути його зміст. Також вказують на ту обставину, що при посвідченні заповіту не були запрошені два незацікавлених свідка, виходячи з чого вважає, що заповіт посвідчений з порушенням вимог закону. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дідусь відповідачки [PERSON] дійсно мав вади зору та слуху, але не був повністю глухим та сліпим. Він міг читати, дивився телевізор. Заповіт був складений за його волевиявленням, був прочитаний ним, підписаний. Вважає, що позов є необґрунтованим, а тому просила у його задоволенні відмовити. Представники третіх осіб - П'ятої одеської державної нотаріальної контори та Біляївської районної державної нотаріальної контори до судового засідання не з'явились, але від них надійшли заяви, в яких вони просили справу розглянути без їх участі. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть (т.1 а.с. 5). 22.07.2011 року державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори був посвідчений заповіт від імені [PERSON], яким він все своє майно заповідав [PERSON] (т.1 а.с.30). Зі змісту заповіту вбачається, що він був до підписання прочитаний заповідачем уголос і ним же власноручно підписаний. 12.03.2014 року [PERSON] звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом (т.1 а.с. 28), а 29.04.2014 року з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька звернувся [PERSON] (т.1 а.с.38), що підтверджується матеріалами спадкової справи №94/2014, заведеної після смерті [PERSON] 07.05.2014 року державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заповідачем складено заповіт на ім'я [PERSON] (т.1 а.с.42). 08.09.2014 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області на підставі заповіту [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало померлому [PERSON], а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (т.1 а.с.68); на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.70), на право на грошові вклади з належними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться на зберіганні у філії №10015/0423 Ощадбанку в с. Дачне Біляївського району Одеської області на рахунку [NUMBER] і у філії №10015/0422 Ощадбанку в с. Усатове Біляївського району Одеської області на [NUMBER] (т.1 а.с.72) і на право на грошові вклади з належними відсотками, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться на зберіганні у філії ТВБВ №10015/0597 Ощадбанку в м. Одеса на рахунках [NUMBER], [NUMBER],[NUMBER], [NUMBER] (т.1 а.с.75). Згідно положень ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених Законом. В ч.3 п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених Законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Посилання позивача та його представника на ту обставину, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного. Згідно ч.ч.1,2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Вимоги щодо форми та посвідчення заповіту викладені в ст. ст. 1247-1248 ЦК України. При цьому ч.3 п.2 ст. 1248 цього Кодексу передбачено, що посвідчення заповіту нотаріусом має відбуватись при свідках, лише якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт. З заповіту від 22.07.2011 року вбачається, що він був складений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним (т.1 а.с.30). Згідно висновку посмертної судово-медичної експертизи №446 від 12.05.2015 року (т.1 а.с.174-180) станом на 2007 рік у [PERSON] були наявні наступні захворювання: дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. з артеріальною гіпертензією, вестибуло-атактичний синдром, емоційно-мнестичні порушення; стан після гострого порушення мозкового кровообігу (26.06.2006 року) по ішемічному типу в вертебро-базилярному судинному басейні, двостороння хронічна сенсорна туговухість. В той же час офтальмологом було зафіксовано ангіослекроз (ангіопатія) сітчатки. Вся перерахована патологія є прогресуючою. Так патологія, як двостороння хронічна сенсорна туговухість викликає вираженні труднощі звукосприйняття. Ангіосклероз (ангіопатія) сітчатки - це патологічні склеротичні зміни судин сітчатки ока, які супроводжуються неминучими порушеннями зору. Патологія є прогресуючою, тому через декілька років (до 2011 року), безперечно, і зір, і слух у [PERSON] ще більш погіршилися. Станом на 22.07.2011 року не міг самостійно прочитати текст заповіту, а також не міг чітко чути поставлені йому питання. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що бачились з [PERSON] у 2008-2010 р.р.; він погано чув, носив окуляри, але користувався мобільним телефоном, сам ходив, хоча після інсульту йому було важко пересуватись. Але суд не приймає вказаний висновок та пояснення вказаних свідків до уваги, оскільки вважає, що він суперечить іншим об'єктивним доказам, дослідженим у судовому засіданні та не відповідає обставинам, встановленим в судовому засіданні. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працювала лікарем-фізіотерапевтом в місцевій лікарні і до останніх днів життя лікувала [PERSON] Він самостійно телефонував їй, спускався на І-й поверх та зустрічав її, коли вона приходила до нього додому. Завжди обговорював з нею новини, які бачив та чув по телевізору. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що знали [PERSON] та спілкувалися з ним на протязі 15 років. Він сам себе обходив, ходив до магазину, в окулярах дивився телевізор; син (позивач) з ним не спілкувався. Також пояснили, що [PERSON] був лежачий півтора-два тижні до смерті. Свідок [PERSON] пояснив, що товаришував з [PERSON] протягом 50 років, за проханням [PERSON] возив його до нотаріуса в м. Одеса складати заповіт на онуку, який він сам прочитав та підписав. Свідок [PERSON] та [PERSON] (мати та сестра позивача) пояснили, що після перенесеного в 2006 році інсульту [PERSON] погано пересувався, але мова, слух та зір були в нормі. Він сам ходив до магазину, в окулярах дивився телевізор, читав газети, користувався мобільним телефоном; сам готував документи для складання заповіту та разом з [PERSON] їздив до нотаріуса. Так, згідно листа «Інституту очних хвороб тканинної терапії ім. В.П.Філатова» № 01-1754 від 06.11.2014 року [PERSON] з 01.01.2001 року по 31.12.2006 року з приводу амбулаторного або стаціонарного лікування до установи не звертався. 20.04.2005 року та 23.07.2005 року [PERSON] видав довіреності на ім»я [PERSON] (т.1 а.с. 54, 55), 18.02.2008 року - на ім'я [PERSON] (а.с. 56), 21.06.2010 року - також на ім»я [PERSON] (т.1 а.с. 57). Та обставина, що у вказаний період [PERSON] особисто підписав довіреності, позивачем не оспорюється. Ця обставина, на думку суду, спростовує ту обставину, що [PERSON] не бачив і не міг самостійно підписати заповіт у 2011 році. У судовому засіданні жоден із допитаних свідків не підтвердив ту обставину, що спадкодавець [PERSON] мав такі вади зору та слуху, які б перешкоджали йому прочитати текст заповіту та сприйняти на слух його зміст або почути поставлені йому питання. Позивач також не заперечував проти того, що його батько не був повністю глухим та сліпим. В матеріалах справи відсутня будь-яка медична документація щодо погіршення зору та слуху [PERSON] після проходження ним курсу лікування у 2007 році до дня його смерті, в тому числі і станом на липень 2011 року, що також свідчить про те, що хвороба не прогресувала, а об'єктивних доказів того, що у 2011 році він не міг чути і бачити, суду не надано. У судовому засіданні було досліджено відео та фото, надані відповідачкою, з яких вбачається, що в період, який був зафіксований на цих носіях інформації, з травня 2009 року по травень 2011 року [PERSON] в окулярах пише, самостійно пересувається, виконує домашню роботу, спілкується з членами сім'ї (на електронних носіях зафіксовано дату їх створення, а тому у суду немає сумнівів щодо дати подій, які зафіксовані на цих носіях). Суд вважає, що доводи позивача про те, що на момент підписання заповіту заповідач мав такі вади зору та слуху, які перешкоджали б йому прочитати та почути зміст заповіту, спростовуються сукупністю зібраних у справі доказів. Крім того, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні і та обставина, що волевиявлення [PERSON] не було вільним, а заповіт було складено під тиском зі сторони його колишньої дружини [PERSON] Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження цієї обставини. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно з положеннями ст. 1233, ч.2 ст. 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Суд вважає, що заповіт [PERSON] від 22.07.2011 року складений та посвідчений відповідно вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року, яка діяла на момент посвідчення заповіту, а тому підстав визнання заповіту нікчемним у розумінні ст. 1257 ЦК України не має. Виходячи з наведеного, відсутні і підстави для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім'я відповідачки. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилався на підтвердження своїх вимог і заперечень, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed