Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №910.19136 від 26.10.2012 укладений між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що 26.10.2012 р. між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 910.19136, основними умовами якого є надання споживчого кредиту у сумі 149865,00 грн. на строк 60 місяців для фінансування купівлі транспортного засобу у сумі 144100,00 грн. та страхового платежу за страхування життя позичальника у сумі 5765,00 грн., зі змінюваною процентною ставкою в розмірі 18,99 %. Також було укладено договір застави. Зазначений кредитний договір укладений сторонами на основі форми запропонованої банком, внесення змін не допускалось. Даний договір був укладений за наступних обставин, отримавши інформацію на офіційній інтернет сторінці відповідача про умови кредитування, поспілкувавшись у телефонному режимі з працівником банку а також за допомогою електронного листування, дійшов до висновку, що умови кредитування влаштовують. З працівниками банку було враховано суми кредиту, відсотків, супутніх витрат (реєстрація, страхування), суму першого внеску та суму щомісячних платежів. 23.10.2012 р. в телефонному режимі працівники банку повідомили, що підписання кредитного договору можливо лише за умови сплати на рахунок продавця автомобіля суми 44100,00 грн., що становить 25% від вартості автомобіля, що й було зроблено. Лише 26.10.2012 р. в день підписання договору було призначено зустріч з представником банку, нотаріусом та представником страхової компанії, де надано було на ознайомлення договір та велику кількість інших документів, перечитати та осмислити зміст яких фактично не надавалось часу. При укладенні договору про надання споживчого кредиту банком було допущено порушення норм чинного законодавства про права та обовязки позичальника. Так, відповідачем не було проведена переддоговірна робота відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Перед укладанням договору не було повідомлено про: кредитні умови; мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. В день підписання кредитного договору, попередньо обумовлені усно умови кредиту, щодо суми кредиту, відсотків, супутніх витрат(реєстрація, страхування), та суму щомісячних платежів була збільшена банком в односторонньому порядку: до суми кредиту(попередньо визначеної в сумі 144100,0 було додано зайву суму страхового платежу страхування життя на суму 5765,0 грн.. На мої зауваження, що таке страхування не обумовлювалось, та щодо можливості оплати цього платежу окремо без включення до суми кредиту, позивачу повідомили, що лише в такому випадку можливе кредитування. До ціни кредиту було плюсовано комісію про переказ коштів з транзитного рахунку, в суму 5476,96 грн., що також попередньо не обумовлювалось. Попередня домовленості про страхування автомобіля за вибором позивача, у акредитованих банком компаніях, також було скасовано, поставлено до відома, що страхування необхідно здійснити у СК «ВУСО», де платіж складав 6282,54 грн., на 6 міс., що в двічі перевищував суму, що пропонувалась іншими страховиками. Крім того, було перераховано суму ануїтетних, щомісячних платежів, після чого вона склала вже суму 3886, 76 грн. Відмова від підписання мною [PERSON] договору, призводила до втрати: раніше сплачених коштів за реєстрацію автомобіля в МРЕО, оподаткування такої реєстрації в сумі 6000,00 грн., а також втрати частини коштів з суми 44100,0 грн., що були на рахунку подавця автомобіля, та перспективи їх повернення лише у судовому порядку, через невизначений час. Крім того, позивачу не було надано оригінал кредитного договору. Такий договір підписувався позивачем у м. Києві, на такому договорі були відсутні підписи уповноваженої особи, банку та печатка. Було повідомлено, що після підписання оригіналу кредитного договору уповноваженою особою керівника банку, яка знаходиться в м. Львові, оригінал кредитного договору буде направлено позивачу рекомендованим поштовим повідомленням, однак такого позивачем так і не було отримано. Крім того, договір був викладений у спосіб, що ускладнює прочитання та усвідомлення. Договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту, не визначена ціна договору, безпідставне здороження ціни, зокрема через сплату комісії сумі 5476,96 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. З письмових заперечень проти позову випливає, що ПАТ «Ідея Банк» вважає позовну заяву [PERSON] безпідставною, необґрунтованою, та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне. На виконання вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 (надалі - Постанова Національного банку України від 10.05.2007 № 168), Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» надано усю необхідну інформацію [PERSON], що підтверджується довідкою-повідомленням від 26.10.2012 та письмовою згодою фізичної особи - клієнта [PERSON] від 26.10.2012 № 910.19136, а також розрахунком сукупної вартості автокредитування та реальної процентної ставки від 26.10.2012, які підписані [PERSON]Підпис позивача в договорі свідчить про його згоду на укладення кредитного договору саме на тих умовах, які зазначені в ньому. 26.10.2012 між позивачем та відповідачем було укладено у письмовій формі кредитний договір № 910.19136, який Позивачем було отримано разом із Додатком № 1 «Графік щомісячних платежів» та Додатком № 2 «Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів». Вказане підтверджується самим договором, а саме пунктами 2 та 11 параграфу 10 кредитного договору від 26.10.2012 № 910.19136 (далі [PERSON] договір). Відповідно до [PERSON] договору, банк надає Позивачу кредит у сумі 149 865,00 грн. для фінансування: купівлі Позивачем транспортного засобу марки HYUNDAI, моделі Elantra, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER], у сумі 144 100,00 грн.; страхового платежу за страхування життя Позивача у сумі 5765,00 грн. Як вбачається із пункту 10 параграфу 10 [PERSON] договору невідємною частино ю цього договору є додатки до нього: Додаток № 1 - Графік щомісячних платежів, та Додаток № 2 - Положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів.Згідно з Додатком № 1 до [PERSON] договору платежі з повернення кредиту та сплата процентів здійснюються Позичальником на окремі рахунки в [PERSON], в складі щомісячних ануїтет них платежів, у сумах і в строки (терміни), визначені згідно Графіком. У Додатку № 1 до [PERSON] договору, на виконання вимог Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, відповідачем розкриту додаткову інформацію Позивачу як споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Також, його було ознайомлено із Розрахунком вартості автокредитування та реальної процентної ставки. Відтак, зазначене спростовує зазначені позивачем обставини щодо ненадання йому відповідачем у письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору. Згідно з п. 1 параграфу 2 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки збільшена на 2.8800% (маржу [PERSON]). Пунктом 2 параграфу 2 кредитного договору передбачено, що змінна частина ставки дорівнює потрійній середньозваженій процентній ставці за залученими депозитами на рахунки домашніх господарств в гривні по всій банківській системі України за попередній місяць (під «попереднім» розуміється останній місяць, за який опублікована інформація на сайті НБУ на момент затвердження змінної частини процентної ставки по кредиту), - надалі Індекс». Індекс встановлюється Національним банком та використовується як база для визначення процентної ставки. Індекс переглядається та може змінюватися не частіше ніж раз на 12 місяців. Статистичні дані НБУ, які містять індекс, розміщуються для ознайомлення відповідно до графіку поширення статистичних даних на офіційному сайті НБУ. Крім того, згідно з п. 4 параграфу 2 кредитного договору станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за Рішення Правління [PERSON], становить 16,1100%, що разом з Маржою [PERSON] складає змінювану процентну ставку в розмірі 18,9900%. Сторони погодили, що банк повідомляє позичальника про зміну розміру процентної ставки та надає позичальнику новий графік щомісячних платежів листом або на електронну пошту без внесення змін (доповнень) до договору не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої почне діяти нова ставка. Повідомлення про зміну розміру процентної ставки стає невідємною частиною цього Договору (п. 5 кредитного договору). Також сторонами погоджено, що максимальний розмір збільшення процентної ставки може становити не більше ніж 40 % річних (п. 7 кредитного договору). Як вбачається з п. 6 кредитного договору позичальник стверджує, що розуміє суть принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають зі змінної частини ставки за весь період кредитування і погоджується на ці ризики. Як вбачається зі змісту [PERSON] договору, сторони погодили в ньому змінюваний тип процентної ставки, а також порядок її визначення, що не суперечить положенням ст. 1056-1 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Даний [PERSON] договір містить детальний опис усіх його умов, підписаний обома сторонами. При цьому сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали. Жодного доказу на підтвердження того, що на момент укладення кредитного договору позивач був не згоден з його умовами, вважав їх відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими або такими, що не відповідають закону, Позивачем до суду не надано. В даному випадку сторони з власної волі на свій розсуд визначили для себе ризики, які випливають зі змінюваної частини процентної ставки за кредитом, та, підписавши кредитний договір, погодилися на ці ризики. Відтак, на думку відповідача, [PERSON] договір в частині визначення змінюваної процентної ставки за кредитом відповідає вимогам, встановленим ст. 1056-1 ЦК країни, та не містить умов, які є несправедливими і наслідком яких є істотний дисбаланс прав та обовязків споживача, а тому обґрунтування позивача в цій частині, що ціна договору є не визначена, є безпідставними і необґрунтованими. Щодо сплати позивачем 5470,96 гри. комісії за переказ коштів з транзитного рахунку, то така була визначена згідно [PERSON], із якою [PERSON] ознайомився і погодився сплатити під час оформлення кредитної заявки від 26.10.2012. Також, сплата вказаної комісії була узгоджена між позивачем та відповідачем у пункті 1 параграфу 7 [PERSON] договору. Відтак, не відповідає дійсності твердження позивача про безпідставне стягнення із нього коштів, що не були обумовлені договором. Щодо того, що Банк згідно із своїми Тарифами, стягує оплати і комісії за надання таких послуг: (1) зміна Графіку, повязана із зміною строку кредиту, (2) зміна Графіку, повязана із достроковим частковим погашенням кредиту, (3) зміна Графіку, повязана із зміною порядку визначення розміру/структури щомісячних платежів, (4) висилання Позичальнику Нагадування про сплату кредиту, (5) комісія за переказ коштів з транзитного рахунку, (6) інші послуги, передбачені Тарифами [PERSON]. То такі умови договору жодним чином не суперечать Постанові Національного банку України від 10.05.2007 № 168, так як такі не визначають платежів, які позивач має сплатити на користь відповідача за дії, які відповідач здійснює на власну користь, або за дії, які позивач здійснює на користь відповідача, або що їх вчиняє відповідач або позивач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Крім того такі умови [PERSON] договору були узгоджені між позивачем та відповідачем під час його укладення. Відтак, не відповідають дійсності твердження позивача, що відповідачем у [PERSON] договорі встановлено платежі, які заборонено встановлювати згідно із пункту 3.6 Постанові Національного банку України від 10.05.2007 № 168. Окрім того, відповідно до умов [PERSON] договору, який позивач із власної волі підписав, позивач зобовязався до дня видачі кредиту укласти з акредитованою [PERSON] страховою компанією, за свій рахунок, договір добровільного страхування життя. Відтак, на виконання зазначених умов [PERSON] договору позивачем було укладено договір добровільного страхування життя із ПАТ «СК «УНІКА Життя» шляхом приєднання до договору добровільного страхування життя від 09.11.2010 № ПБ 5А-40 відповідно до заяви позивача від 26.10.2012 № 910.19136. А відтак, є необґрунтованим твердження позивача, що відповідач позбавив позивача права вільно обирати страхову компанію. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація до юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи. Згідно пункту 3 параграфу 10 [PERSON] договору позивач надав згоду відповідачу у випадку виникнення простроченої заборгованості за Договором на розкриття третім особам інформації про нього та його операції, що становлять банківську таємницю. Відтак, таке розкриття інформації, що становить банківську таємницю, третім особам відповідає вимогам чинного законодавства, і спростовує доводи позивача. Також зазначає, що оспорюваний позивачем [PERSON] договір був предметом дослідження в іншій цивільні судовій справі № 308/5723/15-ц за позовом ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.09.2015, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, позов ПАТ «Ідея Банк» задоволено повністю, та стягнуто із [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Тому, на думку відповідача, позов [PERSON] про захист права споживачів, визнання недійним кредитного договору, є нічим іншим, як наміром позивача уникнути відповідальності за [PERSON] договором, що також підтверджується діями позивача щодо заставного автомобіля, яке він самовільно забрав і приховував від [PERSON] після його вилучення у межах виконавчого провадження. А тому, на підставі зазначеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Під час розгляду справи позивачем неодноразово заявлялося клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження №49892916 відкритого 21.01.2016 року постановою Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції та передачі на зберігання автомобіля власнику позивачу, в задоволенні яких було відмовлено. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 26 жовтня 2012 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № 910.19136, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 149865,00 грн. для фінансування купівлі позивачем транспортного засобу марки HYUNDAI, моделі Elantra, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER], у сумі 144 100,00 грн.; страхового платежу за страхування життя позивача у сумі 5765,00 грн. на строк 60 місяців. Позивач, як на недійсність кредитного договору, посилається на те, що його умови не відповідають вимогам закону. При укладенні кредитного договору сторонами, не дотримано відповідачем вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема не повідомлено про кредитні умови; мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. А також порушення умов, щодо укладення угоди в письмовій формі та суперечності змісту правочину нормам законодавства України. У відповідності до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За положенням п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як Істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до положень ч. 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.. У відповідності до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Як вбачається із договору кредиту, позивач [PERSON] був ознайомлений з умовами кредитування та погодилася із ними, підписавши договір без зауважень, кошти були перераховані на відповідний рахунок, позивач отримав зазначений в договорі транспортний засіб, яким користувався до його арешту і лише після стягнення заборгованості та вилучення транспортного засобу, а в 2016 році, майже через чотири роки після отримання кредиту, заявив позовні вимоги про визнання договору кредиту недійсним. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, позивач мав довести ті обставини, за якими законодавець передбачає визнання кредитного договору недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, позивач був ознайомлений з умовами договору, всіма істотними обставинами та наслідками його підписання, що підтверджується його особистим підписом. [PERSON] договір укладений сторонами з дотриманням вимог закону, необхідних для чинності правочину, а належних і допустимих доказі протилежного позивачем не надано. Так відповідно до п. 2 параграфу 10 [PERSON] договору, позичальник заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті що містяться в Договорі та кредитній справі Позичальника в банку).ю які повідомлені та надані ним [PERSON] з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; Банк повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначена інформація йому відома та зрозуміла з вказаним Законом він ознайомлений; він ознайомився з Тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу Договору з усіма додатками до нього вручено [PERSON] при підписанні Договору; умови Договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього. Підписання позичальником цього договору є свідченням його згоди на прийняття всіх умов Договору в процесі здійснення банком його кредитування. Щодо посилання позивача, що договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту, не визначення вартості кредиту. То зазначене спростовується додатком №1 до кредитного договору №910.19136 від 26.10.2012, в якому зазначені: графік щомісячних платежів ( номер, дата платежу, погашення/повернення кредиту та процентів, загальна сума). В п.3 такого додатку розкрита додаткова інформація позичальнику як споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема: реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту в грошовому виразі, який підписаний позивачем. Так саме підписаний й позивачем додаток №2 до кредитного договору №910.19136 від 26.10.2012, в якому викладено положення про загальні умови кредитних договорів та забезпечення кредитів заставою транспортних засобів. Крім того, як вбачається з розрахунку сукупної вартості авто кредитування та реальної процентної ставки, позивач з таким ознайомлений. Щодо посилання позивача на безпідставне здороження ціни через сплату комісії, то така комісія була визначена згідно [PERSON], і з якою [PERSON] ознайомився і погодився. Також сплата вказаної комісії була узгоджена сторонами в п.1 параграфу 7 кредитного договору. Щодо посилання позивача на те, що договір викладений у спосіб, що ускладнює прочитання та усвідомлення, а також ненадання оригіналу кредитного договору, то зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Суд звертає увагу також на те, що відповідно до виписки/особового рахунку позивачем частково здійснювалося погашення кредиту. Крім того, суд зазначає, що позивач не був обмежений часом ознайомлення з умовами кредитного договору, отримання юридичної допомоги, обрання іншої банківської установи. Щодо посилання позивача на те, що останній був позбавлений права добровільного страхування, то зазначене спростовується заявою позивача від 26.10.2012 № 910.19136 на приєднання до договору добровільного страхування життя від 09.11.2010 № ПБ 5А-40. Будь яких доказів, що підписання даної заяви відбувалося під примусом не надано. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати спірний кредитний договір несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами. Як вбачається з матеріалів справи при укладанні спірного договору сторони погодили усі умови договору без будь-яких зауважень, [PERSON] отримав за кредитні кошти зазначений в договорі транспортний засіб, що не заперечується позивачем. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання спірного договору недійсним у зв'язку із порушенням прав споживача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають,. На підставі та

Outcome: dismissed