Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити розмір стягуваних аліментів, пояснюючи, що згідно рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.11.2005 він зобов'язаний був сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітної плати і доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму доходів громадян до його повноліття. Іншим рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.11.2015 з [PERSON] утримуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO], в розмірі 1/5 частки всіх видів заробітку (доходу) до досягнення повноліття дитини, та аліменти на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення доньки [PERSON] [INFO] трирічного віку. Тобто, утримання в загальному становить 61,5% його заробітку. Зважаючи на викладене просить суд задовольнити позов у повному обсязі. [PERSON] подала зустрічний позов про збільшення мінімального розміру стягуваних аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалене у 2005 році судом рішення про стягнення аліментів на сина [PERSON] відповідало вимогам ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України (далі по тексту СК України) в редакції, яка діяла на той час. Проте, на даний час редакція даної норми змінилася і вона отримує аліменти менші, ніж встановлені законодавством України. Просить розмір аліментів встановлений рішенням Козелецького районного суду від 24.11.2005 в частині стягнення мінімального розміру аліментів, збільшити із 30% прожиткового мінімуму доходів громадян до 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У задоволенні позову [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів просила відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю відмовити, оскільки відповідно до ст.182 СК України в редакції від 15.10.2005, передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст.182 в редакції Закону № 2901- IV (2901-15) від 22.09.2005). Отже законодавчо встановлено можливість стягнення аліментів в частці від заробітку або іншого доходу платника аліментів, однак розмір такого стягнення не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначені положення СК України в частині способу стягнення аліментів та нижньої межі їх розміру не зазнали змін та є діючими в останній редакції СК України від 05.10.2016. Крім того, посилалась на тяжкий майновий стан. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов про збільшення мінімального розміру стягуваних аліментів в повному обсязі. Проти позову про зменшення розміру аліментів заперечував. Зазначив, що дійсно згідно зі ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. Проте, ці обмеження не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесят відсотків. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.11.2005 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини з всіх видів його заробітної плати і доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян до його повноліття, починаючи з 08.11.2005(а.с.3). На підставі рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 20.11.2015 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO], в розмірі 1/5 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.09.2015, та на утримання дружини [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення доньки [PERSON], трирічного віку(а.с.4). [PERSON] в своїх позовних вимогах просить суд зменшити розмір стягуваних за рішенням Козелецького районного суду від 24.11.2005, аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] з 1/4 частини до 1/7 частини, у зв'язку з тим, що на підставі двох судових рішень він сплачує аліменти в розмірі 61,5 відсотків від усіх видів заробітку, його матеріальний стан та наявність декількох утриманців (дружини та неповнолітніх дітей, батьки, котрі потребують сторонньої матеріальної допомоги з боку сина) не дає можливості сплачувати аліменти в повному обсязі. Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України відносно [PERSON] за період з 01.01.2016 по 30.09.2016 відсутня інформація про доходи (а.с.43). Згідно пенсійного посвідчення серії [NUMBER], мати позивача [PERSON], [INFO], має 3-групу інвалідності по загальному захворюванню (а.с.44). Відповідно до посвідчення № [NUMBER], батько позивача [PERSON] [INFO], має 2-групу інвалідності по зору (а.с.44). Доказів того, що позивач отримує дохід з інших джерел, відповідачем не надано та матеріалами справи не підтверджено. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Як встановлено при розгляді справи, згідно виконавчого листа № 2-1158 від 02.02.2006 виданого Козелецьким районним судом Чернігівської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з всіх видів його заробітної плати і доходів щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян до його повноліття, починаючи з 08.11.2005. Відповідно до розрахунків головного Державного виконавця ВДВС Козелецького району Чернігівської області загальна заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.09.2016 становить - 23200,04 грн.(а.с.20). Доводи [PERSON] про неспроможність сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини з його заробітку (доходу) щомісячно на сина [PERSON], суд вважає переконливими та обґрунтованими, оскільки на час розгляду справи встановлено, що [PERSON] дійсно сплачує в сукупності аліменти в розмірі 61,5 відсотків від усіх його видів заробітку (доходів). З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача щодо його тяжкого матеріального становища та вважає, що зазначені позивачем обставини є підставою для зменшення розміру аліментів з 1/4 частки до 1/5 частки. Що стосується зустрічного позову про збільшення розміру аліментів на сина [PERSON], суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з обставин, наведених вище, а також виходячи з того, що зміна розміру прожиткового мінімуму на законодавчому рівні не є підставою для збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, як підставу звільнення від доказування. [PERSON] не довела наявність підстав для задоволення її позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial