Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої злочином. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в квітні 2006 р. [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в розмірі 5000 доларів США в якості авансу та надав відповідну розписку, що він отримав зазначені кошти за проданий ним будинок, що розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві власності, та який він був зобов»язаний продати за 60 000 доларів США. При оформленні договору купівлі-продажу будинку, з»ясувалось, що він належить не [PERSON], а [PERSON], який заперечував проти його продажу за 60000 доларів США і запропонував його купити за 90000 доларів США з відстрочкою платежу на один рік. При цьому позивач передав [PERSON] 15000 доларів США. В подальшому відповідачі звернулись до суду з позовом про розірвання договорів купівлі продажу будинку і земельної ділянки і повернення їм майна в натурі. Зазначений позов був задоволений, однак кошти відповідачі не повернули. Позивач вважає, що шахрайськими, на його думку, діями відповідачів йому була завдана матеріальна шкода, про що подана заява до прокуратури В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що відповідачі своїми, на його думку, шахрайськими діями завдали позивачу шкоди, і він є потерпілим від злочину. Представник відповідачів заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві, зазначаючи, що вина відповідачів у вчинені злочину не встановлена у визначеному законом порядку, а підстави позову є надуманими. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2006 р. між [PERSON] і [PERSON] було укладено договори купівлі-продажу частини будинку та частини земельної ділянки, за якими [PERSON] передав у власність [PERSON] ? частину жилого будинку та ? частину земельної ділянки площею 0,0705 га, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] і зобов»язався платити за вказане майно 17095 гривень та 289235 гривень відповідно. Частина коштів за придбану частину жилого будинку та частину земельної ділянки була сплачена покупцем при підписанні договорів купівлі-продажу, що фактично підтверджувало отримання коштів, а іншу частину зобов»язався сплатити до першого квітня 2007 року. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 17.02.2011 р., яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.08.2012 р., Договір купівлі продажу ? частини будинку [ADDRESS] та Договір купівлі продажу ? частини земельної ділянки площею 0,0705 га за цією ж адресою, укладені маж [PERSON] та [PERSON] були розірвані, зобов»язання за договорами припинені та зобов»язано передати [PERSON] майно, передане за даними Договорами. Питання щодо повернення коштів, за договорами, які були розірвані в судовому порядку, в ході розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергієнко С.С. про розірвання договорів купівлі-продажу судом не вирішувалось. Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що дії відповідачів містять ознаку злочину, передбаченого ст.190 КК України (шахрайство), з приводу чого він звернувся до прокуратури Голосіївського району і дана заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.05.2014 р., а він є потерпілим від злочину, в зв»язку з чим йому повинна бути відшкодована шкода. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наяність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв»язок між винними діями та наслідками, що настали. Відповідно до положень ст.1177 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюються законом. ? Закон покладає обов»язок доказування на сторони у справі. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З боку позивача суду не надано жодного доказу на підтвердження вини відповідачів у завданні йому шкоди, про вчинення ними злочинних дій, які завдали йому шкоди, про наявність зв»язку з діями відповідачів і наслідками, що настали. . Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу презумпції невинуватості, особа може бути визнана винною у вчинені злочину лише на підставі рішення суду і у спосіб, передбачений законом. На момент розгляду справи будь-яке рішення щодо визнання відповідачів винними у вчиненні шахрайських дій, які завдали шкоди позивачу, судом не приймалось. На підставі положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В ході розгляду справи представник позивача наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених в позовній заяві, а саме відшкодуванні шкоди, завданої злочином. Порядок відшкодування збитків, завданих розірванням договорів, передбачений ст.653 ЦК України. Позивач, звертаючись до суду, скористався своїм правом на визначення підстав звернення і представник позивача в ході судового розгляду наполягав на відшкодуванні шкоди, завданої злочином. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості з власної ініціативи змінити підстави позову. З врахуванням викладених обставин, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування шкоди і стягнення з відповідачів грошових коштів, завданих злочином є необґрунтованими, недоведеними і не підлягають задоволенню. Не підлягають також задоволенню вимоги позивача щодо стягнення грошових коштів з врахування положень ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, зазначені позивачем, в зв»язку з чим відсутній обов»язок відповідачів відшкодувати збитки, завдані злочином. Крім того, положення ст.625 ЦК України не застосовуються до правовідносин, пов»язаних з відшкодуванням шкоди, оскільки вони є деліктними. З урахуванням викладеного, вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed