Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,425 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позовна заява позивачем обґрунтована тим, що спадкодавцем [PERSON], померлою [INFO] року, за життя не було отримано Державний акт на право приватної власності на землю, що позбавляє його можливості отримати спадщину у позасудовому порядку. Позивач надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду листа про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.39). Третя особа державний нотаріус Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В. у судове засідання не з'явилася. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09 грудня 2015 року (а.с.15). Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 6,9500 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області; 1/2 частину житлового будинку № [ADDRESS], загальною площею 71,4 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м.; 1/2 частину земельної ділянки площею 8500 кв.м., в межах та згідно з планом, призначеної для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території [ADDRESS]. За часи життя, 02 грудня 2005 року [PERSON] склала заповіт, за яким: належну їй земельну ділянку площею 6,950 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, заповідала своєму сину (позивачу по справі) [PERSON] (а.с.23). Окрім цього, 26 грудня 2007 року [PERSON] склала заповіт, за яким: все своє майно, де б воно не було та з чого б вона не складалося заповідала своєму сину (позивачу по справі) [PERSON]. Позивач після смерті матері, як спадкоємець за заповітами, звернувся до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тому 28 жовтня 2016 року на ім'я [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку № [ADDRESS], загальною площею 71,4 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м. (а.с.18), та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,950 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.20). Але, у зв'язку з тим, що не підтверджено факт належності [PERSON], померлій [INFO] року спадкового майна, а саме: 1/2 частини земельної ділянки площею 8500 кв.м., розташованої на території [ADDRESS], державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 жовтня 2016 року (а.с.16). Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданим 30 листопада 2006 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контри Кобрусєвою Л.В., [PERSON] успадкувала після свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 71,4 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м. та 1/2 частину земельної ділянки площею 8500 кв.м., що розташовані на території [ADDRESS] (а.с.17). Іншу 1/2 частину спадкового сайна успадкувала [PERSON] (племінниця [PERSON], померлого [INFO] року). У зв'язку з поганим станом здоров'я та брак коштів, [PERSON] не встигла дооформити право на земельну ділянку площею 0,8500 га шляхом оформлення та видачі вже на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 листопада 2006 року Державного акту на право приватної власності на землю. Згідно ч. 1 ст. 1216, ст. 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 10 своєї Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. визначив, що: «Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом». Незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що передбачено п. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб передбачений законом, у тому числі шляхом визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. За змістом вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Зібрані по справі докази вказують, що фактично померлій [INFO] року [PERSON], належала 1/2 частина земельної ділянки площею 8500 кв.м., в межах та згідно з планом, призначеної для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, розташованої на території [ADDRESS]. Таким чином, незважаючи на те, що позивач є спадкоємцем 1/2 частини земельної ділянки за заповітом після смерті матері, власника земельної ділянки, він не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину земельної ділянки у позасудовому порядку з причини неотримання спадкодавцем правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач прийняв спадщину і є спадкоємцем за заповітом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги, оскільки судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання його права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] на 1/2 частину земельної ділянки, що розташована на території [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved