Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 16 червня 1990 року; вказав, між сторонами зареєстровано шлюб 16 червня 1990 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] Після того як діти поїхали навчатися до інших міст у вищі учбові заклади , сторони зрозуміли, що втратили сенс знаходитися разом . Позивач вважає, що сімю зберегти неможливо, так як вони проживають окремо з кінця 2016 року та майже не спілкуються. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, в якій проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечувала та прохала залишити прізвище після розірвання шлюбу [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Із свідоцтва про шлюб, що було видане відділом реєстрації актів циавльного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1202 вбачається, що сторони 16 червня 1990 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved