Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою № 71 в будинку № 198 по вул. Лютневій в м. Мелітополі Запорізької області, зазначивши, що з 14 березня 2018 року він є власником вказаної квартири. Відповідач зареєстрована у зазначеній квартирі. На момент укладення договору купівлі-продажу квартири відповідач зобовязувалась добровільно знятись з реєстрації, в кінці листопада 2017 року виїхала з квартири, її речей в квартирі не має, в ній не зявляється, претензій щодо проживання в квартирі не предявляє, а тому може бути визнана такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявилась, не повідомила суд про причини неявки, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за її відсутності, а також відзив на позов від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 березня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] /а.с.10-12/. Вказана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117269181 від 16 березня 2018 року та технічною характеристикою жилих і підсобних приміщень квартири /а.с.13,14/. Згідно довідки старшої по будинку № 397 від 05 червня 2018 року, [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO], однак не проживає в ній з грудня 2017 року /а.с.15/. Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з грудня 2017 року та по теперішній час, відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS], не проживає, її речей та іншого майна в квартирі немає, вимог щодо проживання у вказаній квартирі відповідач не предявляє, в квартирі не зявляється. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідачку такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved