Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: що договір купівлі-продажу від 05 вересня 1986 року житлового будинку № 65, розташованого в с. Миколаївка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, вул. Весела, в якому в графі прізвище, ім'я по батькові покупця зазначено «Королюк Любовь Федоровна» закреслено і зазначено «Королюк Степан Степанович» - дійсно належить «Королюк Степану Степановичу», померлому 12 лютого 2015 року; визнати за [PERSON], [INFO] право власності на житловий будинок з надвірними прибудовами, що розташований за адресою: вул. Весела, № 65, с. Миколаївка, Новомосковський район, Дніпропетровська область в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], померлого 12 лютого 2015 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті батька [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та в наступному - про видачу свідоцтва про право на спадщину. 26 грудня 2016 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 12 лютого 2015 року на: 1) земельну ділянку площею 0,6000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Миколаївка, Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Весела, 65; 2) земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в с. Миколаївка, Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Весела, 65; 3) грошові внески з належними до нього відсотками, індексаціями за компенсаціями, що належать за компенсаційними рахунками, що перебували на рахунках в ПАТ «Державний ощадний банк». У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок № 65, розташований в с. Миколаївка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, вул. Весела позивачу було відмовлено, про що видано відповідну постанову від 26 грудня 2016 року, оскільки наданий до нотаріальної контори договір купівлі-продажу будинку на ім'я [PERSON], посвідчений 15 березня 1991 року Миколаївською сільською радою за реєстром №7 містить виправлення у прізвищі та імені покупця будинку, а саме: закреслено «Любовь Федоровна» та дописано «Степан Степанович» не застережене підписом посадової особи і печаткою установи, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину на зазначений будинок. В поданій заяві позивач просила розглядати справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника. У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. 15 березня 1991 року укладено договір купівлі-продажу жилого будинку, розташованого за адресою: вул. Піонерська, 65, с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області. Договір укладено між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем. В договорі щодо анкетних даних покупця маються виправлення, а саме міститься ім`я та по батькові мовою оригіналу: «Любов Федоровна», яке закреслене, після чого вказано «Степан Степанович». Надалі в договорі зазначено, що всі витрати по договору несе [PERSON] Договір посвідчений 15 березня 1991 року Миколаївською сільською радою за реєстром № 7, зареєстровано БТІ 02 квітня 1991 року зареєстровано в реєстрову книгу за № 885-4. 12 лютого 2015 року [PERSON], батько позивача /а.с.8, 9/ помер /а.с.7/. 26 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] 09 квітня 2015 року [PERSON] дружина [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON], вказано про відсутність бажання отримувати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні, придбаному за період шлюбу /а.с.37, 38/. 26 грудня 2016 року позивач подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] /а.с.40/. 26 грудня 2016 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області на ім`я позивача видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 12 лютого 2015 року на: 1) земельну ділянку площею 0,6000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Миколаївка, Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Весела, 65; 2) земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в с. Миколаївка, Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Весела, 65; 3) грошові внески з належними до нього відсотками, індексаціями за компенсаціями , що належать за компенсаційними рахунками, що перебували на рахунках в ПАТ «Державний ощадний банк» /а.с.46, 47/. Листом нотаріуса від 26 грудня 2016 року № 2332/02-14 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок № 65, розташований в с. Миколаївка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, вул. Весела позивачу відмовлено, з підстав того, що наданий до нотаріальної контори договір купівлі-продажу будинку на ім'я [PERSON], посвідчений 15 березня 1991 року Миколаївською сільською радою за реєстром № 7 містить виправлення у прізвищі та імені покупця будинку, а саме: закреслено «Любовь Федоровна» та дописано «Степан Степанович» не застережене підписом посадової особи і печаткою установи, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину на зазначений будинок. Вирішуючи позов в частині визнання права власності, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За таких обставин, оскільки матеріали справи свідчать, що спадкове майно придбане померлим, на що вказує реєстрація права власності органом, що здійснював державну реєстрацію права саме за померлим [PERSON], підставою відмови нотаріуса є помилки в правовстановлюючих документах, які неможливо виправити, провівши застереження підпису на виправленій частині відповідною посадовою особою внаслідок смерті власника, враховуючи факт належності померлому земельної ділянки, на якій розташоване спадкове майно (про що свідчить зміст свідоцтва про право на спадщину, видане нотаріусом), з огляду на те, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняла спадщину, відсутність доказів на підтвердження відчуження власником майна на користь інших осіб, з огляду на положення про те, що право власності виникає з моменту його державної реєстрації, суд приходить до висновку про те, що за позивачем належить визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного. З наданих позивачем доказів вбачається наявність помилок в правовстановлюючому документі, а саме вказівка та наступне закреслення імені та по батькові іншої особи ніж покупець, не застережені підписом посадової особи, якою посвідчувався документ. При цьому після закреслення по тексту документа вбачається зазначення анкетних даних саме [PERSON], вказівка по тексту документу в якості покупця [PERSON], реєстрація права власності на останнього. Так, відповідно п. 6 ч. 1, ч.2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу можливе тільки щодо осіб, які є живими на час судового розгляду, в той час, як щодо належності документів особам, які є померлими є вірним встановлення факту, що має юридичне значення. Водночас факт складання вказаного правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу від імені покупця - [PERSON] не є необхідним для встановлення прав та обов`язків, оскільки матеріали справи та надані позивачем докази, обставини, покладені в обґрунтування листа нотаріуса вказують на наявність підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування і встановлення факту, що має юридичне значення в такому разі не є необхідним. Внаслідок викладеного подана позовна заява підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial