Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, який в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненого позову зазначає, що на підставі договору дарування квартири від 15 жовтня 2004 року йому належить квартира [ADDRESS] . Як члени сім?ї у вказаній квартирі були зареєстровані колишня дружина позивача - [PERSON] та їх син [PERSON] . Після розірвання шлюбу з позивачем відповідач [PERSON] з сином покинула приміщення квартири, з 2011 року в квартирі не мешкають, їх речей в квартирі немає. З відповідачкою [PERSON] позивач не спілкується тривалий час. Син не бажає вирішувати питання про зняття з реєстраційного обліку. Позивач не перешкоджає відповідачам у користуванні спірним житлом. Сплату за комунальні послуги та утримання квартири відповідачі не здійснюють, їх реєстрація порушує права позивача, як власника, по користуванню та розпорядженню нерухомим майном, у зв`язку із чим, позивач просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач разом з позовом подав заяву про розгляд справи за його відсутності за участі його представника [PERSON] , позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти внесення заочного рішення не заперечує. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду,при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в їх відсутності, відзиву на позов не надали. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Від представника третьої особи надходило клопотання про розгляд справи без участі представника виконкому, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 01 квітня 2020 року прийнято уточнену позовну заяву та задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. Допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу: 5607146 від 27 листопада 2004 року, підтверджується право приватної власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] на теперішній час [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: договір дарування від 15 жовтня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №4399 (а.с.14). На підтвердження права власності на спірну квартиру позивачем також надана довідка КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 11 грудня 2019 року (а.с.10). В спірній квартирі зареєстрованими значаться відповідачі [PERSON] і [PERSON] (а.с. 13, 25,26). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 26 вересня 2006 року складено відповідний актовий запис, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.11). Відповідно до акту від 04 грудня 2019 року, складеного працівниками дільниці №3 ТОВ «УЮТ-2011» видно, що [PERSON] та [PERSON] дійсно не проживають за адресою: [ADDRESS] з 2011 року, що підтверджується підписами мешканців будинку: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.12). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] вказаного будинку проживає позивач з жінкою [PERSON] , мають двох дітей, які ходять до шкоди. До [PERSON] в квартирі з позивачем мешкала [PERSON] з сином [PERSON] , але приблизно в 2011 році вони виїхали із спірної квартири. Де вони зараз проживають їй не відомо. Із пояснень свідка [PERSON] слідує, що вона з 2013 року проживає разом із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , народила позивачу двоє дітей. Раніше вони проживали у матері позивача, а коли відповідач [PERSON] виїхала з спірної квартири, то вона стала там проживати спільно з позивачем. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ЦК України. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Конституція України у ст. 41 проголошує, що «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що власником спірної квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] . Тому, з огляду на викладене, позивач як власник спірної квартири може здійснювати своє право власності на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до положень норм статтей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Також відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Внаслідок створених відповідачами перешкод, а саме реєстрації відповідачів в спірній квартирі, власником якої є позивач, останній позбавлений охоронюваного законом права розпорядження власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У силу ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі відсутні без поважних причин понад рік за місцем реєстрації, житлом відповідачі не користуються, знаходження їх на реєстраційному обліку порушує законні права позивача. Крім того, відповідачі відзив на позов не подали, в судове засідання не з`явились, доказів на спростування позовних вимог не надали, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, у виді судового збору, у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», по 768,40 грн з кожного.

Outcome: approved