Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON], третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що на даний час позивач є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 листопада 2002 року. Згідно домової книги та довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2 №910 від 08.02.2017 року у вище вказаному будинку за даною адресою зареєстровані: позивач, його дружина - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], а також відповідач за даним позовом - онука [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту обстеження умов проживання житлового будинку [ADDRESS], [PERSON] взагалі не проживала та на даний час не проживає за вказаною адресою з моменту реєстрації - 23 лютого 2013 року, житловим будинком не користується, а також у будинку жодних речей, які б їй належали, немає з моменту народження і по теперішній час вона проживає разом зі своєю матір'ю за [ADDRESS] Оскільки відповідач [PERSON] з власної ініціативи не проживає з донькою за місцем її реєстрації, їм не чинилося жодних перешкод у користуванні житлом, витрати по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг відповідач не несе, тому вони добровільно втратили правовий зв'язок із житловим приміщенням. До того ж, малолітня [PERSON] не проживає у житловому будинку [ADDRESS], без поважних причин з моменту своєї реєстрації за вищевказаною адресою, тобто понад один рік, і у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України може бути визнана такою, що втратила право користування житлом. [PERSON] добровільно обрала місцем проживання для себе та малолітньої доньки за адресою: [ADDRESS] де її сім'я постійно проживає протягом тривалого часу. З огляду на те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю в жилому приміщенні у іншому населеному пункті без реєстрації постійного місця проживання, що не перешкоджає дитині відвідувати там навчально-виховний заклад, порушення прав дитини у разі задоволення позовних вимог про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, не має. Позивач неодноразово звертався до законного представника Відповідача [PERSON] з вимогою добровільно знятися з реєстрації за місцем проживання, проте остання цього не зробила. Реєстрація [PERSON] в будинку порушує право позивача як власника, оскільки останній змушений через цю обставину сплачувати більше коштів за комунальні послуги. Добровільно знятися з реєстрації представник відповідач відмовляється що змусило [PERSON] звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та прохав його задовольнити з наведених в ньому підстав. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що син позивача має борг по аліментам перед нею а тому в разі визнання дитини такою, що втратила право користування житлом батько взагалі забуде про існування доньки. Вказала, що дійсно донька проживає з нею з 2013 року в с.Щербані, Полтавського району. Батько взагалі не цікавиться донькою. Після розлучення з сином позивача вона неодноразово зверталась до нього щоб виписати доньку але їй кожного разу відмовляли. Третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради - до суду не з»явились, про причини не появи не повідомили, викликались належним чином. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на даний час позивач є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 07 листопада 2002 року. Згідно домової книги та довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2 №910 від 08.02.2017 року у вищевказаному будинку за даною адресою зареєстровані: позивач, його дружина - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], а також відповідач за даним позовом - онука [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту обстеження умов проживання житлового будинку [ADDRESS], [PERSON] взагалі не проживала та на даний час не проживає за вказаною адресою з моменту реєстрації - 23 лютого 2013 року, житловим будинком не користується, а також у будинку жодних речей, які б їй належали, немає з моменту народження і по теперішній час вона проживає разом зі своєю матір'ю за [ADDRESS] Оскільки відповідач [PERSON] з власної ініціативи не проживає з донькою за місцем її реєстрації, їм не чинилося жодних перешкод у користуванні житлом, витрати по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг відповідач не несе, тому вони добровільно втратили правовий зв'язок із житловим приміщенням. До того ж, малолітня [PERSON] не проживає у житловому будинку [ADDRESS], без поважних причин з моменту своєї реєстрації за вищевказаною адресою, тобто понад один рік, і у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України може бути визнана такою, що втратила право користування житлом. [PERSON] добровільно обрала місцем проживання для себе та малолітньої доньки за адресою: [ADDRESS] де її сім'я постійно проживає протягом тривалого часу. З огляду на те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю в жилому приміщенні у іншому населеному пункті без реєстрації постійного місця проживання, що не перешкоджає дитині відвідувати там навчально-виховний заклад, порушення прав дитини у разі задоволення позовних вимог про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, не має. Реєстрація [PERSON] в будинку порушує право позивача як власника, оскільки останній змушений через цю обставину сплачувати більше коштів за комунальні послуги. В добровільному, досудовому порядку спір не був врегульований оскільки відповідачка відмовляється зняти з реєстрації доньку за місцем проживання позивача. Відповідно до довідки, виданої Щербанівською сільською радою Полтавського району від 18.04.2017 встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO], реєстрації місця проживання [PERSON], [INFO] за вказаною адресою відсутня. Ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто саме рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Ст. 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Порядок реєстрації, зняття з реєстрації громадян, а також іноземців чи осіб без громадянства, які на законних підставах, перебувають в Україні визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року. Відповідно до ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим 1 приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.. 283 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися свої житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405; ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку і (квартирі), що йому належать, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім і власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України право на житлове І приміщення за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача зберігається протягом шести місяців. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є: право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки ні відповідач ні її донька у будинку належному позивачу не проживають більше року, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, а отже вважається такими, що втратив право користування будинком. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст..88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем .

Outcome: approved