Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення відповідачки батьківських прав. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачка є його матір`ю. Відповідачка понад 11 років проживає окремо від нього та батька, часто змінює місце тимчасового мешкання у м. Гірник. Вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться його долею та станом здоров`я, не надає матеріальної допомоги на його утримання, зокрема не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, чим порушує його права та законні інтереси. Майже з 3 років його виховує батько - [PERSON] , створюючи для нього належні умови проживання, виховання та розвитку. Враховуючи злісне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітнього [PERSON] , просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідачки аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх доходів заробітку, мінімальний розмір яких на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь батька, який його виховує - [PERSON] . Ухвалою суду від 11.12.2020 відкрито провадження в справі. Ухвалою суду від 09.02.2021 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Законний представник позивача [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки до суду не повідомила. Відзиву на позовну заяву не надала. Представник третьої особи органу опіки та піклування Селидівської міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача. Згідно із ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача, з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29.03.1997 року, що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 29.03.1997 року, Виконкомом Гірницької міської Ради м. Селидове Донецької області. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24.06.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.03.2006 року Виконкомом Гірницької міської ради с. Селидове, Донецької області. З довідки Гірницької міської ради № 170 від 23.05.2019 року, вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі акту про проживання № 186 від 23.05.2019 без реєстрації, разом із батьком [PERSON] . З характеристики, складеної відносно учня 7 класу Гірницької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 19 Селидівської міської ради [PERSON] , [INFO] , вбачається, що за роки навчання показав себе старанним, дисциплінованим учнем. Виховується батьком та бабусею, які приділяють належну увагу вихованню і розвитку дитини. Стосунки в родині довірливі, товариські. Мати дитини участь у вихованні та навчанні дитини участі не приймає, всі питання шкільного життя вирішуються з батьком та бабусею. З акту про проживання № 186 від 23.05.2019 року, складеного депутатом [PERSON] , в присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають за вищевказаною адресою без реєстрації. [PERSON] за вищевказаною адресою не мешкає та не займається вихованням неповнолітнього сина [PERSON] з 2006 року. З виробничої характеристики, виданої на батька неповнолітньої дитини [PERSON] вбачається, що останній працює муляром 4 розряду дільниці водопостачання та водовідведення м. Гірник Селидівського ВУВКГ КП «Компанія «Вода Донбасу» з 21.10.2020 року по теперішній час. За час роботи зарекомендував себе як працелюбний, сумлінний та дисциплінований працівник. За характером доброзичливий та привітний, уникає конфліктних ситуацій. Не допускає випадків трудової дисципліни. З акту обстеження умов проживання, складеного 01.02.2021 року начальником служби у справах дітей Селидівської міської ради Сузіною Л.О., головним спеціалістом і спеціалістом служби у справах дітей Селидівської міської ради вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] , [INFO] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] . У житловому приміщенні умови створені належні. У наявності: водо-, електропостачання, пічне опалення, побутова техніка, меблі придатні до користування. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є окрема кімната, окреме місце спальне місце, куточок для навчання і відпочинку. Одяг, взуття, розвиваючі ігри, шкільне приладдя в достатній кількості. Стосунки в сім`ї доброзичливі. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положення частини першої статті 165 СК України визначають, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 статті 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до статті 164 СК України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка без поважних причин не приймає участі у вихованні та утриманні своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визнає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами першою та другою Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до висновку виконавчого комітету Селидівської міської ради № 02-23/5-243 від 09.02.2021 року, рішенням комісії визнано, що [PERSON] , [INFO] , мати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з 2008 оку ухиляється від виконання обов`язків по вихованню сина (не спілкується, не приймає участі у вихованні, не цікавиться долею та станом здоров`я) та його утриманню. Вона не працює, зловживає спиртними напоями та часто змінює місце тимчасового мешкання. З метою захисту прав, свобод та законних інтересів неповнолітньої дитини, відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка приблизно 14 років не бере участі у вихованні позивача, матеріальної допомоги не надає, життям та здоров`ям сина не цікавиться. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачку може бути позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , і це не буде суперечити статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 1, 9 Конвенції про права дитини. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача аліментів на дітей, суд виходить з наступного. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи до пологовий і після пологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, системний аналіз норм законодавства дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. З урахуванням зазначених обставин, інтересів неповнолітньої дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб, станом на 1 січня 2020 року встановлено у розмірі 2102 грн. Відповідно до вимог п. п. 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Виходячи з вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь держави слід стягнути судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved