Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування своїх вимог якого зазначив, що 20 лютого 2012 року між ним і відповідачем було укладено договір позики на суму 3 000 гривень 00 копійок і 20 доларів США з виплатою 20 % на місяць без зазначення строку повернення боргу, на підтвердження чого позичальником складено відповідну розписку. Зазначив, що на його вимогу позичальник не повернула борг, а тому 29 серпня і 28 жовтня 2014 року він письмово звернувся до відповідача з вимогами про повернення боргу, але жодної відповіді не отримав. Посилаючись на уникнення відповідачем спілкування та положення цивільного законодавства щодо обовязку повернення позики, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики станом на 10.02.2015 року включно в загальному розмірі 6\~671 гривня 60 копійок. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити його заяву. Пояснив, що позичені у борг відповідачці грошові кошти остання йому не повернула. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Уточнив, що суму відсотків за договором позики позивачем розраховано по 11.02.2015 року, тобто включаючи 10.02.2015 року. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що дійсно вона позичила у позивача зазначені в розписці від 20 лютого 2012 року грошові кошти, однак віддавати їх не відмовляється. Зазначила, що віддала позивачу 20 доларів США і 500 гривень, а тому згодна повернути лише залишок суми боргу. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 20 лютого 2012 року [PERSON] позичила (як вказано у написаній нею розписці: зайняла) у позивача грошові кошти в сумі 3\~000 гривень і 20 доларів США під 20 % на місяць, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки (а.с. 10). Факт отримання від позивача в борг зазначених грошових коштів відповідач не заперечила і не оспорює. Прізвище відповідача змінено з [PERSON] на Бадрук у звязку з укладенням шлюбу. Отже, з особистих пояснень сторін наданих під час розгляду справи, судом встановлено, що сума боргу згідно із розписки на вимогу позивача відповідачем не повернута. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вона віддала позивачу 20 доларів США і 500 гривень, оскільки дана обставина не підтверджена жодними фактичними, належними, письмовими доказами. До того ж, позивач категорично заперечив часткове повернення позики у вказаній відповідачем сумі. Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина перша статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На аркушах справи № 5 і 9 містяться копії листів-вимог позивача від 29 серпня і 28 жовтня 2014 року на адресу відповідача, у яких він вимагає від останньої повернення всієї суми боргу з урахуванням відсотків, передбачених договором. Із повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що зазначені листи-вимоги було отримано відповідачем 01 листопада 2014 року (а.с. 8, 13). Оскільки, договором між сторонами не встановлений строк повернення позики, на підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це. Тобто, відповідач зобовязана була повернути позику до 01.12.2014 року. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Положення частини 2 статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір процентів встановлений договором і складає 20 % та вірно розрахований позивачем за період користування відповідачем грошовими коштами позивача з 20 лютого 2012 року по 10 лютого 2015 року включно, що складає: сума боргу в розмірі 3\~496 гривень 80 копійок х на відсотки 0,2 х на кількість прострочених днів 1\~087 : на кількість днів у році 365 = 2\~082 гривні 75 копійок. При цьому, розраховуючи суму боргу, суд враховує встановлений Національним банком України офіційний курс долара США по відношенню до гривні, який на дату 10.02.2015 року день який визначено позивачем в розрахунках щодо суми позовних вимог, складав 2\~484,0495 гривень за 100 доларів США. Так, позичені відповідачем у позивача 20 доларів США станом на 10.02.2015 року дорівнювали 496 гривень 80 копійок. Індекс інфляції за весь час прострочення позивачем обраховано не вірно, оскільки за основу ним помилково застосовано строк розрахунку з моменту отримання позики, тобто з лютого 2012 року. Натомість, суд застосовує норму частини другої статті 625 ЦК України, яка чітко встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Як встановлено судом, час прострочення складає строк з 01.12.2014 року дата коли позичальник мала повністю повернути позику відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, по 10.02.2015 року включно як визначено позивачем у заяві. За повідомленням Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) у грудні 2014 року порівняно з листопадом становив 103,0 %, а у січні 2015 року порівняно з груднем 2014 року становив 103,1 %. Таким чином сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції складає: 3\~496 гривень 80 копійок х 1,030 х 1,031 =\~3\~713 гривень 36 копійок. Отже, загальна сума боргу відповідача перед позивачем з урахуванням основної суми боргу в сумі 3\~496 гривень 80 копійок, інфляційних показників в сумі 216 гривень 56 копійок та 20 % річних в сумі 2\~082 гривні 75 копійок дорівнює 5\~796 гривень 11 копійок. За таких обставин, коли відповідач не виконав свої зобовязання за укладеним із позивачем договором позики від 20.02.2012 року та не повернув останньому суму позики у визначеному розмірі з урахуванням встановлених відсотків, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно із частиною першою статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial