Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 08.08.2014 року зареєстрували шлюб. Від спільного шлюбу не мають неповнолітніх дітей, але відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС, а тому він звернувся до суду. Зазначає, що починаючи з травня 2017 року сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин Спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливі. Спору про поділ майна не мають. Провадження по справі було відкрито 29.08.2018 року та справу призначено до підготовчого судового засідання на 13.20 год. 21.09.2018 року. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його та позивача відсутність, де вказав, що просить прийняти рішення в зв'язку з підтриманням позову, строку на примирення позивач не потребує. Відповідач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просить прийняти рішення в зв'язку з визнанням нею позову, строку на примирення не потребує. Суд ухвалив розглянути справу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 200 ЦПК України та постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 08 серпня 2014 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Згідно позовної заяви, сторони неповнолітніх дітей не мають. Подати до органу ДРАЦС спільну заяву про розірвання шлюбу у порядку, встановленому ст. 106 СК України, позивач не має можливості, так як відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що у них з травня 2017 року погіршились відносини, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне господарство не ведуть. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спору щодо розподілу спільного майна та місця проживання малолітньої дитини між сторонами немає. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст.ст. 105, 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки позивач подав заяву, де наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти того, щоб розірвати шлюб та обидва просять не надавати їм строк на примирення, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved