Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання зобов'язання за договором припиненим з вимогами визнати припиненим зобовязання за договором позики б/н, укладеним 29.05.2015 року, між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], за умовами якого позикодавець передав у власність позичальників 600 000 (шістсот тисяч) грн. Позов мотивовано тим, що 29.05.2015 року, між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір позики б/н, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальників 600 000 шістсот тисяч грн., строком до 01 липня 2015 року (надалі договір позики - 1). В забезпечення своєчасності виконання зобовязання за договором позики було укладено договір застави майна, згідно умов якого позивачем було передано в заставу належний на праві власності автомобіль ФОЛЬКСВАГЕН ТІГУАН, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Фактично позивачем позика взагалі не отримувалась, а особа позикодавця не відома, жодних грошових коштів [PERSON] не надавала. А лише підписала договір, оскільки виступала майновим поручителем, та на такій формі договору настоювала відповідачка-1 [PERSON] У звязку з досягненням нових домовленостей між [PERSON] та [PERSON] 31.07.2015 року, між тими ж сторонами було укладено новий договір позики в сумі 2 250 000,00 грн (надалі договір позики-2). В подальшому, 04.09.2015 року сторонами було укладено Договір про внесення змін до договору позики-2 від 31.07.2015 року, згідно умов якого розмір позики збільшувався до 3 020 000,00 грн. При цьому, забезпеченням своєчасності виконання зобовязань за договором позики-2 від 31.07.2015 року, виступав інший майновий поручитель. Тобто у сторін було розуміння, що у звязку з укладенням нового договору позики- 2, договір позики -1 припинив свою дію, а разом із ним і договір застави автомобіля. Позивач повідомляє, що в 2017 році, відповідачка [PERSON] вчинила виконавчий напис на належний позивачу автомобіль в рахунок погашення, начебто, невиконаного позивачем грошового зобовязання, а потім звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом про стягнення заборгованості, в якому зазначила, що: 29 травня 2015 року між нею та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір позики б/н, строком до 01 липня 20.15 року. Для забезпечення виконання зобовязань за Договором позики 29 червня 2015 року укладено договір поруки б/н з [PERSON], за умовами якого Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальники, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.Тобто, відповідачкою-1 було вчинено, дії всупереч припинення зобовязання за Договором позики-1 внаслідок укладення нового зобовязання, що включає в себе попереднє. В звязку з невизнанням відповідачкою-1 обставин припинення зобовязання за Договором позики-1. Зобовязання, які виникли на підставі договору позики від 29.05.2015 року, вважає припиненими, що і стало підставою для звернення до суду. До суду відповідачем [PERSON] подано відзив на позов. Відповідач вказує, що обставини повідомлені позивачем не відповідають фактичним обставинам справи виходячи із наступного: викладене, на думку позивача, свідчить про те, що позичальники розуміли новий договір позики, як такий, що припиняє дію попереднього договору позики та припиняє дію договору застави автомобіля, який належить позивачці. Позивач вважає припинення зобовязання у звязку з новацією. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 509 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тим ж сторонами (новація). Як вказує ВГСУ у постанові від 07.09.2004 року № 6/173, у випадку новації, сторони шляхом зміни предмета чи способу виконання зобовязання припиняють його та створюють нове. З аналізу вказаних норм вбачається, що новація - це угода про заміну первинного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобовязання. Юридичною підставою для зобовязання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов'язання. Угода про заміну первинного зобов'язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має право припинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов'язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі. Отже, умовами здійснення новації є: новий договір укладається між тими самими сторонами, які були учасниками первинного договору позики; новий правочин оформлюється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики, який можна визначити як договір, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла з договору позики, як сума позики, а інша сторона (позичальник) зобов'язується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобов'язань; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (частина друга статті 1053 ЦК України); дійсність первинного зобов'язання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов необґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.05.2015 року, між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір позики б/н, за умовами якого позикодавець передав у власність Позичальників 600 000 шістсот тисяч грн., строком до 01 липня 2015 року (надалі Договір позики - 1). В забезпечення своєчасності виконання зобовязання за договором позики було укладено договір застави майна, згідно умов якого мною було передано в заставу належний позивачем на праві власності автомобіль ФОЛЬКСВАГЕН ТІГУАН, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Фактично позивачем позика взагалі не отримувалась, а особа позикодавця не відома, жодних грошових коштів [PERSON] не надавала. А лише підписала договір, оскільки виступала майновим поручителем, та на такій формі договору настоювала відповідачка-1 [PERSON] У звязку з досягненням нових домовленостей між [PERSON] та [PERSON] 31.07.2015 року, між тими ж сторонами було укладено новий договір позики в сумі 2 250 000,00 грн (надалі договір позики-2). В подальшому, 04.09.2015 року сторонами було укладено договір про внесення змін до Договору позики-2 від 31.07.2015 року, згідно умов якого розмір позики збільшувався до 3 020 000,00 грн. При цьому, забезпеченням своєчасності виконання зобовязань за договором позики-2 від 31.07.2015 року, виступав інший майновий поручитель. Тобто у сторін було розуміння, що у звязку з укладенням нового договору позики- 2, договір позики -1 припинив свою дію, а разом із ним і договір застави автомобіля. Судом встановлено, що 31.07.2015 року новим договором позики (надалі Договір №2), який було забезпечено іншим майновим поручителем і іншим майном. Викладене, на думку позивача, свідчить про те, що позичальники розуміли новий договір позики, як такий, що припиняє дію попереднього договору позики та припиняє дію договору застави автомобіля, який належить позивачці. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. З ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 509 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тим ж сторонами (новація). Як вказує ВГСУ у постанові від 07.09.2004 року № 6/173, у випадку новації, сторони шляхом зміни предмета чи способу виконання зобовязання припиняють його та створюють нове. З аналізу вказаних норм вбачається, що новація - це угода про заміну первинного зобов'язання новим зобов'язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобовязання. Юридичною підставою для зобовязання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первинного зобов'язання. Угода про заміну первинного зобов'язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишнє й нове зобов'язання, яке виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі. Отже, умовами здійснення новації є: новий договір укладається між тими самими сторонами, які були учасниками первинного договору позики; новий правочин оформлюється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики, який можна визначити як договір, за яким одна сторона (позикодавець) враховує суму заборгованості, що виникла з договору позики, як сума позики, а інша сторона (позичальник) зобов'язується повернути таку суму вже на виконання нових позикових зобов'язань; дотримання форми такого правочину (новаційного договору), тобто у формі, передбаченій для укладання договору позики (частина друга статті 1053 ЦК України); дійсність первинного зобов'язання. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 28 лютого 2018 року у справі N 346/3978/15. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно положень ч.1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України). Суд погоджується з доводами відповідача [PERSON], щодо того, що позикодавець зобов'язаний підтвердити прийняття виконання зобовязання позичальників шляхом видачі розписки в отриманні виконання. У разі відмови позикодавця повернути борговий документ або видати розписку позичальники мають право затримати виконання зобовязання. Таким чином, договір №1 містить умову, що виконання зобовязання підтверджується виданою розпискою а у разі відмови позикодавця видавати розписку, позичальники мають право затримати виконання зобовязання, а відтак, у разі, якщо новий договір є новацією попереднього здійсненою за згодою всіх сторін, то у позичальників мала би міститися розписка про виконання попереднього зобовязання, або новий договір мав би містити таку умову. Договір №2 не свідчить про те, що між сторонами до його складання була домовленість про новацію, оскільки у ньому не йде мова про будь-яке первинне зобов'язання або взагалі про нове зобов'язання. Обов'язковою умовою новації є намір сторін припинити діюче боргове зобов'язання та змінити його новим - позиковим. Така воля сторін повинна бути виражена у договорі новації або прямо випливати з нього. Однак, договір №2 не може бути розцінений як новація боргу, так як у ньому не передбачено існування на момент його укладення наміру сторін припинити діюче зобов'язання та замінити його новим зобов'язанням, не передбачено, що зобов'язання припиняються за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим. Крім того, у договорі позики від 31.07.2018 року не зазначено, що він є договором новації. З аналізу умов договору позики №2 та договору іпотеки від 01.08.2015 року, вбачається, що договір позики від 31.07.2015 року є новим договором позики, укладеним між тими сторонами, але з іншим забезпеченням виконання зобовязань по ньому. Крім того, договір застави належного позивачу автомобіля, є нотаріально посвідченим та внесеним у Реєстр. Договір застави транспортного засобу є чинним, обтяження із реєстру не виключено. Позивач розуміючи новий договір позики, таким, який припиняє попередній договір позики, з 2015 року не звернулась про припинення обтяження належного їй на праві власності автомобіля, що додатково спростовує доводи позивача. На підставі викладеного, враховуючи відсутність у новому договорі умов необхідних для визнання його новаційним та відсутність розписки чи інших доказів на підтвердження виконання зобовязань зі сторони Позичальників, доводи позивача є не підтвердженими належними та допустимими доказами, відтак в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд вважає позов необґрунтований, безпідставний та не підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed