Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 18.5.2012 року він уклав шлюб з відповідачкою від якого [INFO] року народився син [PERSON]. Спільне життя з відповідачкою не склалося, сімейні відносини припинилися, відповідачка залишивши його та дитину пішла. Рішенням суду від 5.11.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбних відносин, дитина проживає разом з позивачем, який повністю займається вихованням та утриманням дитини. Відповідачка не цікавилася дитиною, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання сина за місцем його проживання в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник, позовні вимоги підтримав та, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування, просить позов задовольнити, при цьому додавши, що рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя, прийнятому 10.12.2015 року місця проживання дитини визначено разом з позивачем. Після скасування заочного судового рішення від 10.12.2015 року, відповідачкою проведено сплату за дитячий садок дитини за два місяці, але вважає, що дитина повинна проживати разом з позивачем, оскільки вже склалося певне оточення дитини, як за місцем проживання так і в дитячому садку, дитині створені всі необхідні умови для проживання, навпаки відповідачка не зможе створити дитині належні умови для виховання та проживання. Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали, просять в задоволенні позову відмовити, в обґрунтування своєї позиції зазначили, що погоджуються з тим, що у зв'язку з припиненням сімейних відносин відповідачка змушена була залишити позивача разом з дитиною та переїхати до іншого чоловіка. На той час вона проживала в родині іншого чоловіка, не маючи можливості забрати дитину. На теперішній час вона має постійне місце проживання та роботи, тому в змозі забезпечити дитині гідні умови проживання та виховання. З посиланням на Декларацію прав дитини, прийняту Генасамблею ООН 20.11.1959 року зазначає, що малолітня дитина не повинна бути розлучена з матір'ю. крім виняткових обставин, які в даній справі відсутні. Окрім того, зазначили, що на теперішній час позивач не працює, доходів немає, тому не в змозі забезпечити дитині достатній матеріальний рівень, відповідачка навпаки має постійне місце роботи і регулярну зарплату. Представник органу опіки і піклування позовні вимоги підтримав, доводи позивної заяви підтвердив та надав протоколи засідань та висновки органу опіки і піклування від 3.12.2015 року і 25.2.2016 року та 8.12.2015 року і 10.3.2016 року, відповідно, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком - позивачем (а.с.27,28,86,87), письмову заяву відповідачки від 18.11.2015 року наданою до органу опіки і піклування, де вона підтверджує проживання дитини разом з батьком та не заперечує проти визнання місця проживання дитини з батьком (а.с.33,98). Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі, судом встановлені певні юридичні факти, та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони, позивач і відповідачка зареєстрували шлюб 18.5.2012 року (а.с.5). Від шлюбу [INFO] року народився син [PERSON] (а.с.4). Рішенням суду від 5.11.2015 року шлюб розірвано. Факт того, що син сторін [PERSON] після припинення шлюбних відносин між сторонами та фактичного окремого проживання сторін з вересня 2015 року залишився проживати з позивачем, що підтверджується доказами (а.с.47,101-103) та на заперечується стороною відповідачки (а.с.45,102). Факт того, що відповідачка не приймала участі в вихованні, турботи та утриманні за дитиною підтверджується довідкою КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» від 23.2.2016 року, де зазначено, що з літа 2015 року до клінічного закладу з приводу питані лікування дитини [PERSON] зверталися виключно батько та мати батька (а.с.94,104) та характеристикою з ДНЗ Ясла-садок № 171 «Світлячок» де зазначено, що мати [PERSON] була лише на Новорічній виставі та приходила ще два рази (а.с.105). Факт проживання та вихованні малолітнього [PERSON] разом з (батьком) позивачем підтверджуються: довідкою та характеристикою з ДЕГ ПАТ «Запоріжвогнетрив» - гуртожитку де проживає позивач разом з сином (а.с.3,32,95,96,99); характеристиками з ДНЗ Ясла-садок № 171 «Світлячок» (а.с.34,97,105); актами обстеження житлово-побутових умов - кімнати [ADDRESS] від 27.11.2015 року та 23.2.2016 року де зазначено, що малолітньому [PERSON] створені всі необхідні умови для життя та виховання (а.с.35,88). В судове засідання відповідачкою надані: характеристика з Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 18.2.2016 року де зазначено, що відповідачка з 3.9.2015 року була зареєстрована в [ADDRESS] та проживала [ADDRESS] разом з сім'єю [PERSON], який загинув [INFO] року (а.с.89,90,113,114); довідку ТОВ «Ойлтрейд лтд.», згідно якої відповідачка з квітня 2015 року по січень 2016 року працювала оператором заправної станції АЗК № 127 в м. Запоріжжі отримувала заробітну платню в середньому 2185 грн.(а.с.92,117); акт обстеження умов проживання відповідачки від 24.2.2016 року де зазначено, що в будинку по [ADDRESS], який складається з трьох кімнат і де проживають відповідачка та ще чотири особи, відповідачці та дитині буде виділено одну кімнату з усіма умовами (а.с.93,115); довідку Петропавлівського НВК «ЗНЗ ДНЗ» Запорізького району Запорізької області від 26.2.2016 року, що [PERSON] буде зарахований до молодшої групи закладу при наявності відповідних документів (а.с.107); довідки КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР, що відповідачці надано робоче місце та вона з 16.3.2016 року працює прибиральника службових приміщень (а.с.108,110); довідка Веселівської сільради Запорізького району Запорізької області від 15.3.2016 року про те що відповідачка з 1.3.2016 року зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.109); договір № 25/2/16 від 25.2.2016 року найму жилого приміщення за яким відповідачці та [PERSON] надана кімната в комунальній квартирі [ADDRESS] (а.с.111). Згідно ст.11 Закон України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що спільне життя між сторонами припинилося в вересні 2015 року, з того ж часу відповідачка по справі пішла від позивача, залишивши його з дитиною. З вересня 2015 року відповідачка мешкала в с.Надія в сім'ї чоловіка з яким мала намір одружитися в гідних умовах, де нова сім'я не заперечувала проти її проживання разом з сином (а.с.89,90,113,114), працювала, отримувала гідну заробітну платню (а.с.92,117), з чого суд робить висновок про повну можливість відповідачки проживати разом з сином з вересня 2015 року, але такою можливістю вона не скористалася, навіть не висловила такого бажання, навпаки своєю заявою від 18.11.2015 року погодившись з проживанням дитини разом з батьком (а.с.33,98). Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згода батьків щодо місця проживання дитини це є їх сумісне волевиявлення. Заяву відповідачки від 18.11.2015 року, в якій вона не заперечує щоб їх сумісна з позивачем дитина проживала разом з батьком, суд сприймає як волевиявлення (згоду) позивачки щодо місця проживання дитини разом з батьком. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Не проживання при належних умовах, оскільки суду не надано доказів проживання відповідачки в неналежних, для проживання з нею дитини умовах, після залишення позивача з дитиною в вересні 2015 року, заяву від 18.11.2015 року про погодження на проживання дитина разом з батьком й про розгляд цього питання без її участі, вже при наявності позову про встановлення місця проживання дитини, суд вважає неналежним ставлення відповідачки до виконання своїх батьківських обов'язків, певне самоусунення від їх виконання, небажання відповідальності за дитину, перекладення всіх обов'язків щодо дитини на батька. Частина ч.2 ст.161 СК України встановлює підстави неможливості залишення дитини з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. В судовому засіданні відповідачка зазначає, що позивач немає постійного місця роботи, з жовтня 2015 року перебуває на обліку в ЦЗН, що не заперечується позивачем, та підтверджується довідкою (а.с.100), на, що як на підставу неможливості залишення з ним дитини наполягає відповідачка. Суд не приймає такий довід відповідачки, як перешкоду в залишенні дитини з батьком оскільки, хоча позивач офіційно й не працює, але має тимчасові заробітки, при обстеженні умов проживання органом опіки ніяких зауважень щодо матеріального забезпечення дитини не заявлено, тобто позивач в змозі задовольнити необхідні потреби дитини. Разом з тим, за наданими доказами відповідачка лише з 16.3.2016 року працює, відсутні відомості щодо її матеріального становища. Окрім того, згідно висновків органу опіки і піклування від 8.12.2015 року та 10.3.2016 року, про визначення місця проживання малолітньої дитини - в інтересах дитини вважається доцільним визначити проживання дитини разом з батьком. Згідно ч.2 ст.19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Доказів реалізації відповідачкою права, передбаченого ч.2 ст.19 СК України судові не надано. Окрім того, суд не вбачає в даному випадку підстав застосування ч.6 ст.19 СК України. На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved