Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 19 845 гривень 24 копійок, а також понесені по справі судові витрати у сумі 551,21 гривень, зазначивши що 21 листопада 2015 року відповідач по справі [PERSON], взяла у нього в борг грошові кошти у розмірі 20 500,00 доларів США, із зобов'язанням повертати вказаний борг частинами, по 100 доларів США щомісячно, до 25 числа кожного місяця. На підтвердження своїх боргових зобов'язань вона власноручно склала відповідну розписку, яку надала йому особисто, однак до цього часу відповідач грошей не повернула, незважаючи на не однократні вимоги позивача. Так як на сьогодні, 02.08.2016 року суму боргу, що накопичилася у результаті не проведення щомісячних розрахунків, починаючи з 21.11.2015 року, складає 800,00 доларів США, що згідно курсу НБУ на 01.08.2016 р. (2480,6544 грн./100 доларів США) становить 19 845,24 грн., не повернуто. Позивачем неодноразово направлялися письмові вимоги про чергову сплату боргу. Відповіді письмової або усної, позивачем отримано не було, так само як не було отримано жодної грошової одиниці на погашення суми боргу. Позивач в судове в судове засідання не з'явився, але від його представника, який діє на підставі довіреності від 20.01.2017 року, [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутністю та за відсутністю її довірителя, [PERSON]. Позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, рекомендованими листами, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутністю від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутністю на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У своєї заяві про слухання справи за його відсутності позивач не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 21 листопада 2015 року відповідач по справі [PERSON], взяла у позивача по справі [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 20 500,00 доларів США, із зобов'язанням повертати вказаний борг частинами, по 100 доларів США щомісячно, до 25 числа кожного місяця. На підтвердження своїх боргових зобов'язань вона власноручно склала відповідну розписку, яку надала йому особисто, про що свідчить копія письмової розписки від 21.11.2015 року, (а.с.8) [PERSON] грошей не повернула, незважаючи на не однократні вимоги позивача. На 02.08.2016 року, суму боргу накопичилася у результаті не проведення щомісячних розрахунків, починаючи з 21.11.2015 року, складає 800,00 доларів США, що згідно курсу НБУ на 01.08.2016 р. (2480,6544 грн./100 доларів США) становить 19 845,24 грн., не повернуто. [PERSON] неодноразово направляв письмові вимоги на адресу [PERSON] про чергову сплату боргу, про що свідчить копія заяви про повернення боргу, та копії поштових повідомлень про направлення заяви, (а.с.9,10,11). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визна\-чених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у пи\-сьмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. За приписами ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Факт передання відповідачу грошових коштів у вищевказаному розмірі підтвер\-джується розпискою від 21.11.2015 p., яку позичальник написав власноручно. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. На підставі ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписами ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові на\-слідки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, не його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як встановлено під час розгляду справи до теперішнього часу відповідач суму боргу не повернув. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з урахуванням ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору понесені ним і документально підтверджені, в розмірі 551,21 гривень, (а.с.1). На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved