Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 19685,40 грн. за період з 18.10.2016 року по 16.03.2017 року вказуючи, що він працював в ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш» з 15.04.2011 року по 17.10.2016 року. Однак при звільнені йому не виплатили в повному обсязі нараховану заробітну плату. В звязку з чим, він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш» на його користь невиплачену заробітну плату. 26.01.2017 року було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на його користь суми в розмірі 8605,83 грн. заборгованості по заробітній платі. 28.02.2017 року відкрито виконавче провадження та 16.03.2017 року було здійснено фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом та перераховано позивачу заборгованість з виплати заробітної плати і 23.03.2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Оскільки відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати. Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність та відсутність позивача, на позові наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення\~при\~заочному\~розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. 15.04.2011 року [PERSON] був прийнятий на посаду інженера у відділі матеріально-технічного забезпечення ДП «Мелітопольський завод «Гідромаш» згідно наказу № 38-К від 14.04.2011 року, що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 7/. 17.10.2016 року [PERSON] було звільнено з посади за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки /а.с.7/. На підставі судового наказу № 320/458/17-ц, виданого 26.01.2017 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, яким стягнуто з ДП «Мелітопольский завод «Гідромаш» на користь [PERSON] суму заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 8\~605,83 грн., 28.02.2017 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження /а.с.8/. 23.03.2017 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої борг сплачено відповідно до платіжного доручення № була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої борг сплачено відповідно до платіжного доручення № 863 від 16.03.2017 року /а.с.9/. Згідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток з весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України N\~13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці»\~від 24 грудня 1999 року не проведення розрахунку з працівником удень звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для\~застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебігтримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Даний висновок міститься у Постанові Верховного Суду України у справі №6-144цс13 від 29 січня 2014 року, ухваленої в порядку ст. 360-4 ЦПК України і у силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для усіх судів України, які зобов'язані привести свою практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до п. 2 постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. З урахуванням п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньоденна заробітна плата позивача складає 187,48 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 187,48 грн. х 105 днів (кількість днів затримки)= 19685,40 грн. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню, слід стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 18.10.2016 року по 16.03.2017 року в розмірі 19685,40 грн.,

Outcome: approved