Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 19 172 гривні 98 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 13 березня 2013 року між ним і відповідачем було укладено кредитний договір відповідно до якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок та встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 9 300 гривень. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 06.08.2014 року у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача. Позивач просив проводити розгляд справи у відсутності його представника, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач надала суду заяву у якій визнала позовні вимоги та просила проводити розгляд справи у її відсутності. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Із заяви [PERSON] від 13.03.2013 року № 006-28061-130313 вбачається, що між нею і ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір, відповідно до якого 13.03.2013 року їй було відкрито кредитну лінію і вона отримала кредитні кошти в сумі 9 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування відновлювальною кредитною лінією у розмірі 55 % на рік (а.с. 3). У вищезазначеній заяві відображено, що [PERSON] ознайомилася і згодна з Правилами та Тарифами банку; також, вона виразила згоду з тим, що Заява (Пропозиція) разом з Правилами та Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. Відповідно до преамбули Тарифу на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Кредитна «Картка комфорту» на все» (далі - Тариф) держатель зобов'язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу. Пункт 1.6.2 Тарифу передбачає, що процент за користування відновлювальною кредитною лінією після закінчення пільгового періоду та для здійснення операції з видачі готівки з карткового рахунку у банкоматах та/або касах банків, позичальник зобов'язаний сплати у день повернення карткового рахунку. Із змісту позовної заяви встановлено, що відповідач не виконує свої зобов'язання перед позивачем за укладеним між ними кредитним договором від 13.03.2013 року. З наданого позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 06.08.2014 року відповідач має заборгованість по договору на загальну суму 19 172 гривні 98 копійок, з яких: тіло кредиту - 8 783 гривні 83 копійки, прострочене тіло кредиту - 5 152 гривні 97 копійок та заборгованість за відсотками - 5 236 гривень 18 копійок (а.с. 8). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Таким чином, оскільки, відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання з повернення кредиту та сплатити процентів у строки, передбачені кредитним договором від 13 березня 2013 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved