Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом вказуючи, що 02.09.2013 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 15000 гривень, а відповідач зобовязався повернути грошові кошти до 02.09.2014 року. Також відповідач зобовязався сплатити відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 800 гривень щомісячно. На підтвердження укладення договору позики відповідачем була складена розписка. На теперішній час строк дії договору позики сплив, грошові кошти відповідач не повернув. Звернення до відповідача з вимогою повернути борг результату не дали, відповідач борг не повернув. Просить суд стягнути з відповідача борг у сумі 15000 гривень. Крім того, стягнути з відповідача інфляційні втрати за неналежне виконання грошових зобовязань станом на 31.12.2015 року в розмірі 15265,80 гривень, 3% річних за прострочення виплати боргу в розмірі 1418,98 гривень, відсотки за договором позики станом на 05.02.2016 року в сумі 23200 гривень та судові витрати за звернення до суду. Позивач та його представник до судового засідання не зявились, про час та дату слухання справи повідомлялись належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Проаналізувавши обставини, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) пере\-дає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або ін\-ший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позико\-давцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 02.09.2013р. між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі був укладений договір позики, за яким відповідач отримав від позивача гроші в сумі 15000 грн.. Строк повернення боргу 02.09.2014 року.Також відповідач зобовязався сплатити відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 800 гривень щомісячно. На час звернення до суду позивачем борг [PERSON] не повернув. При таких обставинах суд приходить до висновку, що договір укладений в простій письмові формі, який пред'явлений позивачем в судовому засіданні є доказом укладення між сторонами договору позики і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 15000 грн. Крім того, суд вважає за можливо стягнути з відповідача на корить позивача інфляційні втрати за неналежне виконання грошового зобовязання за договором позики станом на 31.12.2015 року в сумі 15265,80 грн., відсотки за договором позики станом на 05.02.2016 року в сумі 23200 гривень та 3% річних за прострочення боргу в сумі 1418,98грн., таким чином погодившись з розрахунками позивача оскільки, вважає їх обґрунтованими та доведеними у судовому засіданні. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України сторона, на користь якої ухвалене рішення, суд стягує з іншої сторони всі судові витрати по справі, у зв'язку із тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати за оплату судового збору за звернення до суду в сумі 551,20 грн..

Outcome: approved