Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, який був зареєстрований 23.11.2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 947. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню доньку [PERSON]ю Данилівну, [INFO]. Позивач вважає, що шлюб розпався остаточно, шлюбні відносини з відповідачем припинені, а тому просить суд розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає та просить суд розглянути справу у її відсутність. Дослідивши надані докази, письмові заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.11.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-НО № 304327, виданим 23.11.2012 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 947. (а.с.10) Згідно копії свідоцтва про народження серії І-НО № 514388, виданого 14.05.2013 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. (а.с. 09) Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до розяснень, наданих у Пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно, шлюбні відносини між сторонами припинені, подружжя разом не проживає, на примирення сторони не згодні, тому суд вважає за можливе розірвати шлюб. Відповідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved