Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 13.06.2016 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 26255049841904, за умовами якого позичальник отримав на поточний рахунок кредитні кошти в розмірі 107694,03 грн. на споживчі потреби. Процентна ставка - 48 % річних на строкову заборгованість, та 5.0 % річних на прострочену заборгованість. Визначена і комісія за видачу готівки у розмірі 4,7% від суми кредиту. Однак, позичальник не виконав умови договору, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 159 922,38 грн., з яких: сума боргу за тілом кредиту - 82 750,37 грн., сума боргу за процентами - 75 372,01 грн., комісія - 1 800,00 грн. До суду представник позивача не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, та задоволення позовних вимог у повному обсязі. В разі неявки відповідача до суду щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. До суду відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав, що дає підстави прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, по доказам наданим стороною позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 22.06.2020 року. 23.06.2020 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями. 26.06.2020 року здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані відповідача. 03.07.2020 року надійшла відповідь з Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 09.07.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 08.10.2020 року підготовче провадження закрито. Клопотання по суті спору сторонами не подавалися. В суді встановлено, що 03.06.2016 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Комплексний договір про надання банківських послуг № 26255049841904-КР, згідно умов якого відповідач отримав картку Visa Gold PayWave № [NUMBER] , терміном дії до 30.06.2017 року, та кредитну лінію 50000,00 грн., зі сплатою процентів у розмірі 48 % річних, строком на дванадцять місяців. Заява про надання кредиту № [NUMBER] підписана 13.06.2016 року. Кошти перераховані позичальнику на його рахунок в ПАТ «Банк Кредит Дніпро». 23.02.2018 року відповідачу надано кредит у розмірі 107 694,03 грн. 26.02.2018 року сума боргу зросла до 110 855,03 грн. З наданих документів слідує, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. Останнє погашення кредитних коштів здійснено 29.05.2018 року. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Позивач просить суд стягнути з відповідача борг, який станом на 03.06.2020 року складає 159 922,38 грн., з яких: сума боргу за тілом кредиту - 82 750,37 грн., сума боргу за процентами - 75 372,01 грн., комісія - 1 800,00 грн. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановлено, що відповідач взяв на себе зобов`язанню по поверненню кредитних коштів та сплати процентів за їх користування. Однак, у визначений строк їх не повернув, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення тіла кредиту та процентів підлягає задоволенню. З приводу стягнення суми боргу по комісії, суд дійшов до наступного. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У даному випадку, між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, виникли договірні правовідносини (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Статтею 1 п.17 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, які саме послуги надаються позичальнику, та у зв`язку з тим, що такі послуги не є послугою у визначенні вказаного Закону, у стягненні суми боргу за комісією суд відмовляє. Універсальний договір не є належним доказом, оскільки він не підписаний відповідачем. Таким чином, проаналізувавши надані докази та враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача мають бути задоволені частково, на загальну суму 158 122,38 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду не з`явився, та не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем договірних зобов`язань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 2 398,83 грн. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2 371,83 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial