Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що 22.06.2016 між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2018 шлюб між ними розірвано. Перебуваючи у шлюбі, набули у власність будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою зареєструвалась відповідач. Зазначає, що отримав будинок та земельну ділянку як учасник бойових дій, оскільки безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичних операцій. Даний факт знайшов своє підтвердження у рішенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.06.2019 про визнання майна особистою приватною власністю, згідно якого серед іншого, будинок [ADDRESS] , загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м. визнано його особистою приватною власністю. На підставі вказаного рішення будинок було зареєстровано за ним. З березня 2018 року відповідачка не проживає за вказаною адресою та не бере участі в оплаті комунальних послуг, не здійснює догляд за будинком. На даний час створив нову сім`ю. У шлюбі народилась дитина, яка зареєстрована та проживає у спірному будинку. Відповідач не бажає добровільно знятись з реєстрації, що порушує його права як єдиного власника будинку. У зв`язку з викладеним, звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 26.02.2020 у зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати справу у порядку спрощеного провадження з повідомленням (без виклику сторін) 17.03.2020. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 14.05.2018 вбачається, що зареєстрований 22.06.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.06.2019 ухвалено визнати будинок [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] . З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 192789164 вбачається, що власником будинку по [ADDRESS] являється [PERSON] . З довідки про склад сім`ї, виданої Вороблевицькою сільською радою 09.01.2020 вбачається, що власником будинку [ADDRESS] являється [PERSON] . У будинку зареєстрована, зокрема, [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] 01.06.2019 уклав шлюб з [PERSON] . Прізвище дружини після укладення шлюбу визначено як « [PERSON] ». З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що у даному шлюбі народився син [PERSON] . Актом обстеження фактичного проживання, складеного комісією Вороблевицької сільської ради 16.12.2019 стверджується, що [PERSON] з березня 2018 року за адресою: [ADDRESS] , не проживає, не веде спільного господарства з [PERSON] і ніколи не з`являється. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Обмеження чи втручання у право власника можливе з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї ( в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Беручи до уваги наведене, а також те, що відповідач не проживає за вищевказаною адресою понад встановлені законом терміни - понад один рік, її особисте майно у будинку відсутнє, не бере участі в утриманні житла, має інше постійне місце проживання, суд дійшов висновку, що такі дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів наявності домовленостей щодо порядку користування будинком між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що відповідач самостійно залишила жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагалася туди вселитись. Таким чином, позовні вимоги слід задоволити та визнати відповідача такою, що втратила право користування спірним житлом. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 840, 80 грн. судового збору в користь держави.

Outcome: approved