Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 06 червня 2009 року між нею та відповідачем укладено шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 158. Від даного шлюбу мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини з 2014 року припинені. Спільне господарство разом не ведуть. Подальше сумісне життя і збереження сімї вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам у звязку з чим просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій наполягала на заявлених вимогах про розірвання шлюбу, просила їх задовольнити, судовий збір з відповідача не стягувати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Зеленська» та слухати справу за її відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, та надав заяву, якою визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, проти їх задоволення не заперечував та просив слухати справу за його відсутністю. З урахуванням ч.2\~ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований 06 червня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що складено відповідний актовий запис № 158 та видано свідоцтво про одруження серії 1-НО № 177384. Після одруження дружині присвоєне прізвище «Зеленська». Згідно зі свідоцтвом про народження серії 1-НО №288418, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області та свідоцтвом про народження серії І-НО №355616, сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки\~\~у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.\~\~ Відповідно до ч.1\~ст.24 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК). Згідно п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов необхідно задовольнити, оскільки примирення між сторонами не можливе, сторони подружніх відносин не підтримують, сімя фактично не існує та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. З огляду на викладене, на підставі статей 104, 105, 110 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved