Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державної установи Інститут стоматології Національної академії медичних наук України (далі- ДУ Інститут стоматології НАМН України, відповідач) на свою користь моральну шкоду в розмірі 150000 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя у зв»язку з необґрунтованою відмовою відповідача в наданні йому медичної допомоги, визнати його право громадянина [PERSON] війни-інваліда війни-ветерана військової служби Збройних Сил України на надання йому позачергової безоплатної медичної допомоги з лікування порожнини рота та зубопротезування; зобов»язати відповідача провести йому позачергове безоплатне протезування порожнини рота з металокерамічного матеріалу на імплантатах із застосуванням кісткової пластики. Позов обґрунтовує наступним. Позивач є ветераном військової служби Збройних Сил України, ветераном війни-учасником бойових дій-інвалідом війни і згідно чинного законодавства має право на позачергове безоплатне, повне, своєчасне та якісне лікування порожнини рота та зубопротезування. В період з 11 листопада по 26 листопада 2014 року він знаходився на стаціонарному лікуванні порожнини рота та протезуванню зубів у клініці ДУ Інститут стоматології НАМН України в м. Одеса згідно із направленням на консультацію та лікування від 03.11.2014 року, виданого Департаментом охорони здоров»я Запорізької обласної державної адміністрації. В період лікування у ДУ Інститут стоматології НАМН України» в м. Одеса йому була проведена повна санація порожнини рота, повністю обточені, частково нарощені способом встановлення металевих штифтів та підготовлені до повного металокерамічного протезування всі зуби. В подальшому відповідач видав йому на руки рахунок виконаних та майбутніх робіт на суму 39100,00 грн.,до сплати якого призупинив роботи. У зв»язку з відмовою позивача сплатити вказаний рахунок, йому припинили взагалі надавати медичні послуги і останній вимушений був поїхати додому. Вважає, що протиправними діями відповідача, які виявляються в тому, що відповідач приступив до зубопротезування,обточив йому зуби до стану «вовчих кликів», встановив в деякі зуби залізні штифти, а оптім відмовився від зубопротезування, його здоров»ю спричинено значна шкода. Так, обточені оголені зуби стерлися, один зуб зламався, шматки кап, що залишилися у роті, натерли до крові ясна. З вини відповідача у зв»язку із зтертістю та випадінням зубів вже нема за що кріпити незйомні протези, в результаті відсутності зубів у нього порушилася робота ЖКТ, він психічно роздратований, його постійно мучать головні болі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги за обставинами, викладеними в позові, просив його задовольнити. Зазначив, що підтвердженням того, що відповідачем були розпочаті роботи з зубопротезування саме незйомними протезами з використанням методу дентальної імплантації є довідки лікарів ДУ Інститут стоматології НАМН України» Сенікова та Семенова, в яких йому рекомендовано саме такий спосіб протезування. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, свою позицію щодо позову не зазначив. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Незалежно від того, що Конституцією України особі гарантовано право на судовий захист, це не позбавляє особу обов'язку дотримуватися порядку звернення до суду, встановленого законом, тобто Цивільного процесуального кодексу, виходячи із принципу єдиної процесуальної форми. Відповідно до ст. 23 ЦК Україниморальна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно з ч. 1ст. 1167 Цивільного кодексу Україниморальна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4). З огляду на п.5постановивказаного вище Пленуму ВСУ, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Відповідно до\~статті 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (порушення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В ході розгляду справи встановлено, що позовні вимоги позивачем в судовому засіданні відповідними доказами не доведено. Так, зі змісту направлення від 03.11.2014 року директора Департаменту охорони здоров»я Запорізької обласної державної адміністрації, вбачається, що [PERSON] направляється згідно з Меморандумом про співпрацю між Національною академією медичних наук та Запорізькою обласною державною адміністрацією від 07.09.2012 року саме на консультацію (а.с.6 Т.1), назва даного листа-направлення звучить саме як «Про направлення на консультацію [PERSON]О.». Крім того, з метою з»ясування мети даного направлення та нюансів лікування позивача судом допитано в якості спеціаліста [PERSON]-головного позаштатного стоматолога Департаменту охорони здоров»я ЗОДА, головного лікаря КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 2», яка була головою клініко-експертної комісії , якою надано висновки щодо визначення рівня надання медичної допомоги [PERSON] від 23.06.2014 року (а.с.222 Т.1) та від 30.09.2015 року (а.с.11-13 Т.1). [PERSON] зазначила, що 23.06.2014 року комісією встановлено [PERSON] діагноз: « Часткова вторинна адентія нижньої щелепи, 2 клас по Кенеді, верхньої щелепи-3 клас по Кенеді. Генералізоване патологічне стирання зубів, змішана форма 2 ступеню. Вторинні деформації зубних рядів. Дисфункція скронево-нижньощелепного суглобу другого ступеню важкості», не показана дентальна імплантація у зв»язку з наявністю вузького альвеолярного гребня, відсутністю переходної складки, недостатністю висоти кістки тіла нижньої щелепи. Тому комісією було запропоновано [PERSON] метод лікування, який включав частково зйомне протезування, частково-незйомне. Але [PERSON] відмовився від зйомного протезування, наполягаючи на встановлення імплантантів. На підтвердження чи спростування діагнозу, включаючи неможливість дентальної імплантації, заявника й було направлено на високоспеціалізовану консультацію у ДУ Інститут стоматології НАМН України», де в подальшому діагноз підтвердився. Вказане спеціалістом узгоджується з вказаним в листах відповідача від 12.06.2015 року надісланих на адресу ДОЗ ЗОДА, від 11.12.2015 року стосовно лікування [PERSON], в медичних картках [PERSON] Так, із змісту вказаних листів вбачається, що [PERSON] поступив до ДУ Інститут стоматології НАМН України» для консультації з метою протезування, де йому була надана висококваліфікована консультація, підготовлено та направлено до КУ «Мелітопольська міська стоматологічна консультація» відповідний консультаційний висновок, в ортопедичному відділенні ДУ Інститут стоматології НАМН України» проведено тимчасове протезування хворого. В результаті обстеження встановлено діагноз: «Дисфункція скронево-нижньощелепного суглобу, часткова вторинна адентія, патологічне стирання зубів на верхній та нижній щелепах, знижування висоти прикусу». Вказано, що хворий категорично відмовився від виготовлення рекомендованих йому зйомних протезів, наполягаючи на незйомних. Для проведення незйомного протезування хворому необхідно виконати декілька оперативних втручань з метою збільшення розмірів альвеолярного гребня кістковими блоками з фіксацією титанової сітки пластинами, гвинтами та імплантантами. Вказано також, що у зв»язку з відсутністю фінансування виготовити незйомні протези [PERSON] не уявляється можливим. Для проведення відповідної корекції капи-протезу хворому необхідно звернутися до лікаря-ортопеда за місцем проживання. (а.с.9 Т.1, а.с.73 Т.2) Також з медичної карти стаціонарного хворого № 1216 та медичної карти стоматологічного хворого від 11.11.2014 року, надісланих на запит суду відповідачем, вбачається, що [PERSON] у ДУ Інститут стоматології НАМН України» проведено роботи, спрямовані саме на протезування зйомними протезами в майбутньому (через 8-12 місяців після відповідного спостереження у поліклініці за місцем проживання). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, навпаки, вищевказаним спростовується та обставина, що його направлено до ДУ Інститут стоматології НАМН України» саме для проведення зубопротезування методом дентальної імплантації, що відповідачем розпочато роботу по встановленню йому імплантатів в ротовій порожнині, а потім- призупинено до сплати позивачем виставленого рахунку. Відповідно, відсутні підстави вважати дії відповідача протиправними і такими, що спричинили шкоду здоров»ю позивача, що вказує на неможливість задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди з відповідача. Посилання [PERSON] як на підтвердження того, що відповідачем були розпочаті роботи з зубопротезування незйомними протезами з використанням методу дентальної імплантації на довідки лікарів ДУ Інститут стоматології НАМН України» Сенікова та Семенова суд знаходить неспроможними з огляду на наступне. Так, як вбачається зі змісту довідок, позивачу рекомендовано реабілітація з використанням методу дентальної імплантації, проведення кісткової пластики та наступним раціональним протезуванням. Тобто, є необхідним проведення оперативних втручань з подальшим протезуванням, що узгоджується зі змістом листів відповідача, медичною документацією, досліджених вище. Крім того, довідки датовані 26.11.2014 року, тобто останнім днем перебування [PERSON] у ДУ Інститут стоматології НАМН України», що вказує на саме рекомендувальний їх характер з огляду на наполягання [PERSON] на певний метод зубопротезування (а.с.7). Також, враховуючи норми ст. 59 ЦПК України, суд вважає недопустимим доказом запис на аркуші суми у 39,1, на який позивач посилається як на рахунок виконаних та майбутніх робіт на суму 39100,00 грн., який йому надав відповідач і до сплати якого призупинив роботи (а.с.8 Т.1). Показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків лікарів-ортопедів Мелітопольської міської поліклініки [PERSON] та [PERSON] стосувалися обставин направлення [PERSON] до ДУ Інститут стоматології НАМН України» щодо його бажання суто на встановлення імплантатів та стану ротової порожнини [PERSON], який поступово погіршується, на серпень 2016 року, що не підтверджують позовні вимоги позивача. Що стосується вимоги позивача щодо зобов»язання відповідача провести йому позачергове безоплатне протезування порожнини рота з металокерамічного матеріалу на імплантатах із застосуванням кісткової пластики, суд теж знаходить цю вимогу такою, що задоволенню не підлягає. Так, відсутні на момент постановлення рішення відомості щодо стану ротової порожнини позивача. Згідно висновку щодо визначення рівня надання медичної допомоги [PERSON], складеного клініко-експертною комісією 30 вересня 2015 року, зважаючи на значну горизонтальну атрофію відростка нижньої щелепи, проведення внутрикісткової гвинтової імплантації неможливо (а.с.11-13 Т.1). Отже, відсутні дані, на підставі яких можна було б дійти висновку про можливість, необхідність, обсяг проведення робіт з протезування порожнини рота позивача з металокерамічного матеріалу на імплантатах із застосуванням кісткової пластики. Також не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання його права на позачергове безкоштовне повне зубне протезування порожнини рота, оскільки дане право гарантовано йому\~Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~та не підлягає дублюванню.\~\~\~\~ У звязку з викладеним, суд вважає обставини, зазначені позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не доведеними і у звязку з цим не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed