Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за межі державного кордону України - в Португалію, де він буде перебувати за місцем моєї реєстрації та проживання: [ADDRESS] у супроводі матері на період з 01.06.2021 року по 15.07.2021 року зметою відпочинку та оздоровлення без згоди та супроводу батька. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона та відповідач проживали однією родиною без реєстрації шлюбу та мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . За рішенням Московського районного суду від 17 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 9 грудня 2015 року та підтриманим ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року місце проживання сина визначено разом з позивачем. В даний час дитина проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що матеріально утримує та належним чином піклується про сина, його здоров`я. фізичний, духовний та моральний розвиток. 30.09.2015 року позивач вийшла заміж за громадянина Португалії. 15 липня 2016 року позивач отримала право на проживання у Португалії за своїм місцем реєстрації у чоловіка і відтоді має два місця проживання. Вони з сином вже багато років мріють про спільний відпочинок в Португалії, але це не здійснюється через те, що [PERSON] , який не спілкується із сином з 2014 року, не надає згоду на виїзд дитини. Відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, реалізацію гарантованих Конституцією та Законами України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши докази, надані в обґрунтування вимог, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.12.2007 батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ч. 3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України тільки за згодою батьків або в їх супроводі. Згідно з Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, в тому числі у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п.п. 1 п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. За змістом ст.ст. 141, 153, ч. 3 ст. 157 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.04.2016 р. встановлено, що згідно рішенням Московського районного суду від 24 грудня 2013 року, з урахуванням змін, внесених рішенням апеляційного суду Харківської облсті від 17.02.2014 р. визначено порядок участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] шляхом встановлення наступного порядку участі у вихованні дитини: з 13-00 після закінчення дитиною навчання у школі кожної п`ятниці до 11-00 кодної неділі; протягом 1,5 місяці поспіль у літній період відпочинку надавати можливість відвідувати тренування дитини з батьком у басейні кожний понеділок відповідно до графіка. (справа №643/1471/14-ц) Оскільки батьки мають рівні права відносно своїх дітей, вказані обставини, у разі задоволення позову, будуть порушувати права батька щодо участі у виховання сина. Крім того, позивачем не надано суду підтвердження, що в порядку досудового врегулювання спору, позивач зверталась до відповідача з проханням надати нотаріальну згоду на виїзд дитини за кордон. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на обгрунтування обставин викладених у позовній заяві, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed