Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, оскільки останні самоправно вселилися до квартири та добровільно звільнити квартиру відмовляються. Відповідачами у встановлений судом строк без поважних причин відзив не надавався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК). Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. Будинок [ADDRESS] перебуває на балансі комунального підприємства «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток». Довідкою комунального підприємства «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток» №538 від 07.02.2017 року повідомлено, що в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , яка 02.03.2016 року знята з реєстраційного обліку. Згідно виписки з особового рахунку комунального підприємства «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток» № [NUMBER] власником особового рахунку є [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до довідки з Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 05.12.2018 року за виз. № 3051, квартира [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.09.1993 року, виданого МВБМО «Миколаївбуд» та зареєстрованого в ММБТІ 07.12.1993 року за реєстровим № 18142. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2015 року частково задоволена заява Миколаївської міської ради про визнання спадщини відумерлою, визнано спадщину - квартиру [ADDRESS] , що відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] - відумерлою (а.с. 10-11). Відповідно до актів складених працівниками балансоутримувача комунального підприємства «Спеціалізоване комунальне підприємство «Гуртожиток» від 01.07.2015 року та 01.12.2006 року та 09.02.2017 року, [PERSON] , її донька [PERSON] , онуки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , фактично проживають за адресою: [ADDRESS] протягом 10 років (а.с. 5-7). Водночас, довідками департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 24.05.2017 року визначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є власниками по ј частки квартири. Крім того, згідно пояснень відповідача [PERSON] , неповнолітні [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] без права власності. Згідно висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15.07.2019 року за вих. № 3537/02.02.01-22/25/14/19, орган опіки та піклування не заперечує щодо виселення [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з квартири [ADDRESS] у зв`язку з тим, що діти забезпечені правом користування за іншою адресою та відсутні юридичні підстави для проживання у спірному житлі, крім того, мати має свою частку власності. У частині першій статті 4 ЖК Української РСР визначено, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 15 ЖК Української РСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду. Статтею 4 ЖК Української РСР визначено, що житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). Згідно зі статтею 29 ЖК Української РСР державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду має своїм завданням забезпечити додержання всіма міністерствами, державними комітетами, відомствами, державними, кооперативними та іншими громадськими підприємствами, установами, організаціями, житлово-будівельними кооперативами, службовими особами та громадянами порядку розподілу жилої площі і надання громадянам жилих приміщень, правил користування житловим фондом і утримання його в технічно справному стані. З указаного вбачається, що виконавчий комітет Миколаївської міської ради є спеціально уповноваженим суб`єктом, який здійснює державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, до якого відноситься й квартира [ADDRESS] . На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.18 Житлового кодексу Української РСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. На підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 58 Житлового кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Пунктом 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470, встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно із ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. За змістом ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Верховний суд України в постанові від 22 червня 2017 року в справі 6-2010цс16 дійшов висновку про те, що такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Враховуючи, що відповідачі вселилися до квартири без дотримання передбаченого законом порядку, без відповідного рішення про надання їм жилого приміщення та ордеру на це приміщення, відсутні правові підстави для вселення до квартири, суд приходить до висновку що відповідачі самоправно зайняли жиле приміщення, та зважаючи на те, що у відповідачів є реєстрація з правом постійного проживання в іншому жилому приміщенні, позов підлягає задоволенню. З огляду на наявність місця реєстрації та Висновок органу опіки, суд вважає що порушення житлових прав неповнолітніх дітей не вбачається. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1600 грн., по 800 грн. з кожного повнолітнього.

Outcome: approved