Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 03.02.2016 року. В судове засідання позивач не з»явився, надавши суду письмову заяву про можливість розгляду справи за його відсутність. Свої позовні вимоги обгрунтував тим, що давав відповідачці в борг грошові кошти 06.04.2009 року та 15.10.2009 року, грошові кошти в сумі 5000 доларів США за борговою розпискою від 06.04.2009 року відповідачка повернула 31.08.2010 року, а грошові кошти за борговою розпискою від 15.10.2009 року відповідачка не повернула до часу звернення ним позову до суду. Відповідачка та її представник за дорученням [PERSON] позовні вимоги не визнали, проти позову заперечували, пояснивши суду, що на підставі рішення Апеляційного Суду Харківської області від 19.12.2014 року позивачу в стягненні заборгованості за борговою розпискою від 06.04.2009 року було відмовлено та встановлено, що відповідачка грошові кошти повернула 31.08.2010 року, тобто позивач достеменно був усвідомлений про порушення свого права 31.08.2010 року та пропустив строк позовної давності, аналогічним чином пропустив строк позовної давності. Крім того , позивач не довів свої вимоги належними доказами по справі. Просили суд в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторони відповідачів, ознайомившись з волевиявленням позивача, дослідивши матеріали архівної цивільної справи Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.01.2013 року №2/2011/5232/12,2011/11740/12, суд приходить до наступного : Судом роз»яснені сторонам по справі вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно тих обставин, що докази подаються сторонами ,а судом тільки оцінюються. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ч 3 ст.61 ЦПК України обставини ,встановлені судовим рішенням в цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлені ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19.12.2014 року ,яке набрало законної сили, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.01.2013 року №2/2011/5232/12,2011/11740/12 було скасоване з постановленням іншого рішення, яким в задоволенні позовних вимог по стягненню за борговим зобов»язанням від 06.04.2009 року відмовлено, за борговим зобов»язанням від 15.10.2009 року стягнуто 12180,00 гривень. В іншій частині судове рішення залишено без змін. 02.12.2015 року Апеляційним Судом Харківської області ухвалено додаткове рішення , яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто судові витрати по сплаті за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 4514,00 гривень. Ці обставини суд визнає такими , що доказуванню не підлягають. З матеріалів архівної цивільної справи Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.01.2013 року №2/2011/5232/12,2011/11740/12суд вбачає, що [PERSON] звернувся з позовом про стягнення боргу до [PERSON] Н.Л.16.07.2012 року, тобто про наявність несплаченого боргу за борговим зобов»язанням від 15.10.2009 року йому було достеменно відомо на час звернення з позовом до суду. Щодо стягнення за грошовим зобов»язанням від 06.04.2009 року ,в якому позивачу було відмовлено Апеляційним судом Харківської області 19.12.2014 року, то в мотивувальній частині судового рішення вказано, що в розписці ним особисто було вказано про повернення йому боргу 31.08.2010 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що про порушення свого права на стягнення відсотків за борговим зобов»язанням позивач також був обізнаний 31.08.2010 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи відповідача в тій частині, що позивачем пропущено строк позовної давності є обґрунтованими та такими, що заслуговують уваги суду при дослідженні доказів по справі. Стаття 256 ЦК України передбачає, що позовна давність\~ це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Таким чином, при розгляді позовних вимог про стягнення 13% річних за невиконання грошового зобов»язання від 06.04.2009 року за період з 06.04.2009 року по 31.08.2010 року та позовних вимог про стягнення 13% річних за невиконання грошового зобов»язання від 15.10.2009 року за період з 15.10.2009 року по 02.02.2013 року в задоволенні позову слід відмовити у зв»язку з пропуском позивачем строку позовної давності. П.12 Постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що « У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за предявлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати». В цій частині взаємовідносини між сторонами за договором позики не врегульовані, окрім того, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. На підставі ст..41 Конституції України право власності в Україні охороняється законом. На підставі ст..ст..321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку ( ст.16 Цивільного Кодексу України). На підставі ст.16 Цивільного Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до правопорушення і інше. На підставі ст..1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі ,якщо його сума не менш чим як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підставі ч 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підставі ст..1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками ,у такій самій кількості, такого ж самого роду та такої ж самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. Згідно вимог ст..509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони(кредитора) певну дію( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право від боржника вимагати виконання його обов»язку. На підставі ст..525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст..1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків ,то їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Договір позики вважається безпроцентним ,якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує 50-тикратного розміру неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не повязаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б одною з сторін. Згідно вимог ст..1050 ЦК України 2003 року якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму відповідно до ст..625 ЦК України. На підставі ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані в меншій кількості ,ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були отримані позичальником від позикодавця .У випадках, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини ці положення не застосуються. Таким чином, згідно з вимогами ст.1048 ЦК України судом ретельно досліджено розрахунок суми відсотків за договором позики, суд приходить до висновку ,що відсотки розраховано згідно з вимогами договору позики та законодавства Згідно ст. 533 ЦК України 2003 року грошове зобовязання має бути виконаним у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті ,сума ,що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо іншій порядок її визначення не встановлений договором або іншим нормативно-правовим актом. В розписках, які 19.12.2014 року Апеляційним Судом Харківської області досліджені, як боргові зобов»язання за договором позики по цивільній справі Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.01.2013 року №2/2011/5232/12,2011/11740/12 вказано , що сума 1500 доларів США отримана під 13% річних, але валюта виконання зобов»язання в частині сплати відсотків не вказана, тому на підставі ст.533 ЦК України суд приходить до висновку, що грошове зобов»язання по сплаті відсотків підлягає стягненню у гривні. У зв»язку з чим суд приходить до висновку, що за період з 03.02.2013 року по 31.01.2016 року з відповідачки слід стягнути на користь позивача 13% річних, що складає з суми боргу з 03.02.2013 року по 03.02.2014 року -1500доларів США *13%=195,00 доларів США, з 04.02.2014 року по 04.02.2015 року 195 доларів США, з 05.02.2015 року по 31.01.2016 року -195 доларів США, що дорівнює 585 доларів США, або за курсом гривні станом на час постановлення судового рішення 585 доларів США * 24,81 = 14513,85 гривень. В іншій частині позовних вимог суд вважає за доцільне відмовити, бо вони не доведені належними доказами. У відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 15 від стягнутої з неї суми, але не менш ніж 551,20 гривень.

Outcome: partial