Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] 28500,44 гривень боргу, а саме 3940 гривень основного боргу, три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 160,44 гривень, штраф в сумі 24 400 гривень, а також стягнути з відповідача судові витрати. Також просив накласти арешт на майно відповідача та обмежити йому виїзд за межі України. Свій позов позивач мотивував тим, що особисто 16.05.2011р. позичив відповідачу кошти в сумі 24000 грн., який зобов'язався їх повернути до 16.05.2012р. про що особисто написав розписку. До даного часу відповідач повернув 20 000 грн., решту коштів не повернув, уникає зустрічей. Відповідач - [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON], просив визнати розписку та договір позики недійсними, призначити почеркознавчу експертизу. Позивач в судове засідання не з'явився, подав письмову заяву в якій просив позов задовольнити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про вручення судової повістки на 10 годину 00 хвилин 30.05.2014 року, та повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення на 09 годину 30 хвилин 13.08.2014 року, які він отримав, однак до суду не з'явився, причини неявки не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.05.2011р. [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 24 000 гривень без відсотків та зобов'язався їх повернути 16.05.2012 року, що підтверджується розпискою відповідача. Таким чином, судом встановлено, що одна сторона - позивач передала у власність другій стороні - відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов'язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто між сторонами укладено безпроцентний договір позики. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Станом на 01 жовтня 2013 року, тобто на час звернення позивача до суду, та станом на час розгляду справи судом відповідач борг не повертає, уникає зустрічей. Згідно ст..1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як зазначалося вище у позивача є розписка відповідача, оригінал якої знаходиться в справі, про отримання коштів в позику, тому у разі наявності у позикодавця такої розписки письмова форма договору вважається дотриманою. Згідно ст..1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст..1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст..625 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. На підставі розрахунку вказаного позивачем позовній заяві станом на 01.10.2013 р. заборгованість за зобов'язанням становить 28500,44 грн.: - 3940 грн. - сума основного боргу; - 160,44 грн. - три проценти річних від просроченої суми заборгованості; - 24400 грн. - штраф згідно умов договору. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання. Сума заборгованості за основним боргом та трьома процентами річних стверджується представленими позивачем розрахунком, відповідач спростувань розрахунку не надав. Сума боргу у виді штрафу - 24 400 грн. судом відхиляється у повному обсязі, так як згідно ст. 549 ч.2 ЦК України, штраф є неустойка, яка обраховується у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. В Договорі позики сума штрафу встановлена в твердій грошовій сумі - 50 грн. за кожен день прострочення, відсоток сторони не визначили, тому така вимога і не може бути задоволена. Таким чином стягненню підлягає 4160, 44 грн. (3940 + 160,44). Питання про обмеження в праві виїзду за межі України не може вирішуватись при прийнятті рішення по справі, так як згідно ст.377-1 ЦПК України вирішується при виконанні судових рішень. Достовірних даних про наявність майна у відповідача на яке можна накласти арешт, реквізитів рахунків, позивач не надав, факт реєстрації відповідача за певною адресою не говорить про те, що це власність відповідача, також позивачем взагалі не мотивовано необхідності вчинення таких дій як накладення арешту на кошти чи майно враховуючи суму, що підлягає стягненню. Зустрічний позов задоволенню не підлягає, так як він безпідставний, по справі знайшли своє часткове підтвердження вимоги позивача. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач поніс такі витрати у сумі 285 грн., що стверджується платіжним документом. Тому, на підставі вищевикладеного та

Outcome: partial