Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дії відповідача неправомірними, зобовязати відповідача усунути порушення його права шляхом скасування/списання боргу, зазначеного в Рахунку за послуги водопостачання та водовідведення, та стягнути з відповідача моральну компенсацію у розмірі 1000 грн. В обгрунтування зазначених вимог посилається на наступне. Позивач проживає за адресою: [INFO], та є інвалідом ІІ групи, має відповідно до чинного законодавства 100% знижку на оплату за користування комунальними послугами. Позивач проживає один та зареєстрований у вказаній квартирі також один, а позивачу приходять рахунки, в яких зазначається інформація про наявність боргу. У березні, квітні та травні 2016 року позивач отримав рахунки за послуги з водопостачання та водовідведення, в яких міститься інформація про борг в сумі 1555,17 грн. Звідки взялась ця сума боргу позивачеві не відомо. Не погоджуючись з такими діями, позивач звернувся до відповідача з заявою про надання розяснень. Листом КП «Харківводоканал» від 30.06.2016 року позивачу було надано відповідь, в якому міститься інформація яка є незрозумілою, оскільки починаючи з 2008 року особовий рахунок розділений. Відповідач також надав «Зведену картку абонента В+К (окремо)», де вбачається, що пільга не є 100-процентною. Позивач в судове засідання зявився, позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник відповідача КП «Харківводоканал» [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову в повному обсязі, та надала письмові заперечення, в яких вказує, що заборгованість утворилась ще до моменту розподілення особових рахунків. А з моменту розподілу особових рахунків нарахування проводиться з урахуванням пільги 100%. Заборгованість буде враховуватись до того часу, поки між членами родини не буде вирішено це питання в добровільному або судовому порядку. Тому відповідач є неналежним відповідачем. Також особовий рахунок позивача є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з нього боргу є правом відповідача. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то права позивача з боку відповідача ніяким чином не були порушені, та позивачем не надано жодного доказу на обгрунтування розміру завданої йому моральної шкоди. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач мешкає та зареєстрований за адресою: [INFO], є інвалідом ІІ групи. 15.04.2008 року особистий рахунок в квартирі, де мешкає та зареєстрований позивач був розділений, рахунок №1033800667 щодо утримання та обслуговування будинку. Позивач відповідно до Закону України «про ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має 100% знижку на оплату за користування комунальними послугами. Позивачеві відповідачем були надіслані рахунки за березень, квітень, червень 2016 року за надані послуги водопостачання та водовідведення, в яких зазначена сума заборгованості в розмірі 1555,17 грн. Позивач звернувся до відповідача з листом про надання розяснень, а відповідач надіслав позивачеві відповідь на вказане звернення, відповідно до якого заборгованість виникла до 01.06.2014 року, та йому запропоновано звернутись до відповідача для вирішення питання погашення вказаної заборгованості. Особовий рахунок щодо сплати комунальних платежів за надані послуги водопостачання та водовідведення розділено тільки 01.06.2014року, при цьому за позивачем залишився особовий рахунок №462692, і саме за цим рахунком лічиться заборгованість, про яку йдеться в позовній заяві, тому що до 01.06.2014 року за даним рахунком знаходились, крім позивача, ще 3 особи. Після 01.06.2014 року відповідачем повністю враховується 100% пільга позивача. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 ст.16 ЦК України, яка також містить перелік основних, найбільш поширених, але не вичерпний перелік способів захисту цивільних прав судом. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст.ст. 10 і 11 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права в судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що отримане ним письмові повідомлення КП «Харківводоканал» та квитанції є неправомірними і що КП «Харківводоканал» своїм письмовим повідомлення та квитанціями, які на думку позивача є неправомірними, порушують, не визнають або оспорюють (ч.1 ст.3 ЦПК України) охоронювані законом його цивільні права. Відповідач, зі свого боку, зобовязаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Позивачем не надано до суду доказів, які б давали підставу дійти до висновку, що КП «Харківводоканал», як виконавець з надання платних послуг водопостачання та водовідведення, не мав права повідомляти позивача, який є споживачем таких послуг, про стан розрахунків, про права і обовязки у взаємовідносинах виконавця і споживача таких послуг. Як пояснила представник відповідача оскаржені дії відповідача по нарахуванню боргу мають інформативний зміст з метою спонукати його до погашення заборгованості і станом на час розгляду справи в суді рішення про відключення квартири споживача, обто позивача від системи водопостачання та водовідведення не приймалося, підприємство продовжує надавати послуги і до цього часу з позовом до суду про стягнення заборгованості не зверталося. Отже, само по собі вручене споживачу повідомлення про стан розрахунків, про наявність, виходячи зі здійснених абонентським відділом підприємства розрахунків, заборгованості з оплати послуг, про необхідність їх погашення та про наміри виконавця звернутися до відповідача мають інформативний зміст і не змінює обсяг прав та обовязків позивача. Відповідно до вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Щодо списання боргу з особового рахунку позивача, то представник відповідача не заперечує, що позивачеві нараховується пільга в розмірі 100% за користування наданими послугами. Згідно зі ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до дня його ліквідації. Питання організації бухгалтерського на підприємстві належить до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. При цьому підприємство самостійно визначає облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних: розробляє систему та форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності та контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів, затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 9 вищевказаного Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідач відкрив особовий рахунок № 462692 на ім'я позивача. Вказаний особовий рахунок є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача, анулювання проведених по вказаному рахунку нарахувань є правом кредитора, тобто відповідача по справі. Таким чином, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), встановши характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, виходить з того, що чинним законодавством не визначено механізму списання чи скасування боргу, а така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості та вимогах, що направляються на адресу споживачів послуг, у зв'язку із чим суд дійшов до висновку, що факт наполягання відповідача на такому обов'язку без подання ним позову про стягнення заборгованості, не порушує цивільних прав та обов'язків позивача. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, п. п. 2, 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо нарахування боргу за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення йому була завдана моральна шкода. Статтями 59, 60 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах справи відсутні відповідні докази, позивачем не доведено, що саме внаслідок направлення на йому адресу квитанцій про оплату коштів за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення, призвело до завдання моральної шкоди позивачеві. За таких обставин суд дійшов до висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди, оскільки позивачем також не доведено підставності заявлених вимог. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed