Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати частково недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та договір дарування Ѕ частини зазначеного житлового будинку - в частині зазначення площі житлового будинку та прибудинкових споруд, та визнати за ним право власності на вищевказаний житловий будинок, загальною площею 83,7 кв. м., житловою площею 41,0 кв. м. разом з надвірними спорудами - 3-ма сараями, кладовою, вбиральнею, літнім душем, цистерною та огорожею. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер вітчим позивача - [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] ), після смерті якого відкрилась спадщина на Ѕ частину домоволодіння розташованого за вищевказаною адресою, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З метою прийняття спадщини позивач звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з відповідною заявою, однак 13 березня 2020 року позивач отримав лист від державного нотаріуса з якого вбачається, що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину через те, що правовстановлюючий документ, виданий на ім`я померлого, містить розбіжності в площі будівлі та переліку прибудинкових споруд, визначених в технічному паспорті. У зазначеному свідоцтві про право на спадщину за заповітом зазначено, що спадкове майно складається з житлового будинку, кам`яного, критого шифером, загальною житловою площею 40,00 кв. м. та надвірних споруд: літньої кухні, сараю та цистерни, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Також зазначено, що вказане домоволодіння належало попередньому власнику на підставі довідки, виданої виконавчим комітетом Нерубайської сільської ради народних депутатів 28 березня 1992 року за № 1187. Однак згідно з технічного паспорту, виготовленого 03 лютого 2020 року спірне домоволодіння має загальну площу 83,7 кв. м. та житлову площу 41,0 кв. м., а також в переліку надвірних споруд є: кладова, три сараї, вбиральня, літній душ, цистерна та огорожа. При цьому роком забудови житлового будинку зазначено 1965 рік, а роком переобладнання та зведення прибудинкових споруд - 1990 рік. Майже такі самі параметри домоволодіння містяться і в технічному паспорті, виготовленому 28 квітня 2004 року. Тому позивач вказує, що на момент набуття права власності [PERSON] на частину спірного домоволодіння житловий будинок та прибудинкові споруди вже мали технічні характеристики відображені в технічних паспортах, а довідка Нерубайської сільської ради на підставі якої було вчинено правочин не є правовстановлюючим документом в розумінні нормативно-правового акту, який підтверджує право власності попереднього власника. Також позивач зазначає, що друга половина вищевказаного будинку належить йому на підставі договору дарування в якому зазначено, що право власності дарувальника підтверджується вищевказаним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Як вбачається з договору дарування відчужується Ѕ частина будинку, критого шифером, житловою площею 27,0 кв. м. та прибудинкові споруди: сарай, літня кухня, цистерна. Тому позивач зазначає, що невірно зазначена площа будинку в договорі дарування 27 кв. м., так як згідно правовстановлюючого документу попереднього власника площа цього ж будинку була вказана 40,0 кв.м. З метою проведення державної реєстрації права власності належної позивачу частини спірного домоволодіння, позивач звернувся до державного реєстратора з відповідною заявою, однак 06 березня 2020 року він отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з мотивацією невідповідності технічних характеристик домоволодіння визначених в правовстановлюючих документах та технічному паспорті, тому враховуючи вищевказане він звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, але представник позивача подав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача подав письмові пояснення до позовної заяви в яких вказує, що враховуючи те, що реконструкцію будівлі було здійснено в 1990 році та відсутність в технічному паспорті відомостей про самочинне будівництво, забудова є законною, що відповідає положенням наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 24 травня 2001 року № 127 (зі змінами внесеними наказом Мінрегіону від 09.08.2012 року № 404) та не відноситься до самочинного будівництва, яке підлягає подальшому введенню в експлуатацію, а стосовно розбіжностей площі житлового будинку в оспорюваних правовстановлюючих документах представник позивача вважає, що такі неточності в записах сталися через невідповідність поняття «загальна житлова площа», оскільки в технічній документації виготовленій відповідно до чинного законодавства, поняття «загальна» та «житлова» площа розмежовані. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи наявна заява від голови Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області в якій зазначено, що Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області просить розглядати справу без участі їх представника. Приймаючи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер вітчим позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис № 130 (а.с. 9). Відповідно до копії дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.04.1992 року зареєстрованого в реєстрі за № 2-810 [PERSON] за життя належав житловий будинок, кам`яний, критий шифером, загальною житловою площею 40,00 кв. м. з надвірними спорудами: літньою кухнею, сараєм та цистерною, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно договору дарування житлового будинку від 09.12.1992 року зареєстрованого в реєстрі за № 102, вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] Ѕ частину житлового будинку, кам`яного, критого шифером, житловою площею 27,00 кв. м. з надвірними споруди: літньою кухнею, сараєм та цистерною, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). З довідки виданої Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області № 3934 від 05.12.2019 року вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) виданої Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області № 3935 від 05.12.2019 року (а.с. 37, 38). Рішенням Біляївського районного суду від 10 жовтня 2019 року Рішенням Біляївського районного суду від 10 жовтня 2019 року встановлено факт проживання [PERSON] не менш як п`ять років до часу смерті [PERSON] однією сім`єю з 1992 року до [INFO] , до дня смерті останнього, а тому відповідно до ст. 1264 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом 4 черги після смерті [PERSON] , та відповідно до копії спадкової справи є єдиним спадкоємцем. Позивач 06.12.2019 року звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті свого вітчима - [PERSON] (а.с. 35), а 13 березня 2020 року він отримав лист від державного нотаріуса № 853/02-14 з якого вбачається, що [PERSON] не може бути видано свідоцтво про право на спадщину через те, що правовстановлюючий документ, виданий на ім`я померлого, містить розбіжності в площі будівлі та переліку прибудинкових споруд, визначених в технічному паспорті (а.с. 10). 06 березня 2020 року [PERSON] отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на Ѕ частину житлового будинку, яка належить останньому на підставі договору дарування від 09.12.1992 року зареєстрованого в реєстрі за № 102, з мотивів невідповідності технічних характеристик домоволодіння визначених в правовстановлюючих документах та технічному паспорті від 03.02.2020 року виданого ФОП « [PERSON] » з якого вбачається, що загальна площа будинку становить 83,7, житлова - 41,0. Господарські споруди: кладова, сарай, вбиральня, сарай, літній душ, сарай, цистерна (а.с. 15). Відповідно до довідки КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 04.02.2020 року № 489-07/134 згідно архівних даних реєстрація права власності нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] не здійснювалась (а.с. 14). З технічного паспорту від 28.04.2004 року вбачається, що спірне домоволодіння має загальну площу 83,2 кв. м. та житлову площу 41,0 кв. м., а також в переліку надвірних споруд є: кладова, три сараї, вбиральня, літня кухня, душ, цистерна та огорожа. При цьому роком забудови житлового будинку зазначено 1965 рік (а.с. 16-18). З технічного паспорту 03.02.2020 року виданого ФОП « [PERSON] » вбачається, що спірне домоволодіння має загальну площу 83,7 кв. м. та житлову площу 41,0 кв. м., а також в переліку надвірних споруд є: кладова, три сараї, вбиральня, літній душ, цистерна та огорожа. Роком забудови житлового будинку зазначено 1965 рік, а роком переобладнання та зведення прибудинкових споруд - 1990 рік (а.с. 19-21). Ч. 1, 2 ст. 5 Цивільного кодексу України передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Статтею 217 Цивільного кодексу України, передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Враховуючи вищевказане суд приходить до висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] вищевказаний житловий будинок та прибудинкові споруди не мали самочинного будівництва, реконструкція будинку була здійснена до 05 серпня 1992 року, а тому не підлягала введенню в експлуатацію, та єдиним документом, який засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та договір дарування Ѕ частини зазначеного житлового будинку містять неточності в зазначені площі житлового будинку та прибудинкових споруд, вказані свідоцтва були видані на підставі довідок виконкому Нерубайської сільської ради від 28 березня 1992 року, а не на підставі технічної інвентаризації (технічного паспорту), а тому суд вважає можливим визнати частково недійсними: свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та договір дарування Ѕ частини зазначеного житлового будинку - в частині визначення площі житлового будинку та прибудинкових споруд. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом положень статей 317, 319 ЦК України, власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Ст. 392 Цивільного кодексу України, встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивач правомірно (на підставі договору дарування від 09 грудня 1992 року) набув право власності на Ѕ частину вказаного будинку, а тому суд вважає можливим визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 83,7 кв. м., житловою площею 41,0 кв. м. з надвірними спорудами - 3-ма сараями, кладовою, вбиральнею, літнім душем, цистерною та огорожею. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи те, що позивач проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняв її, є спадкомцем за законом 4 черги, інших спадкоємців не має, а тому суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на Ѕ частину будинку що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 83,7 кв. м., житловою площею 41,0 кв. м. з надвірними спорудами - 3-ма сараями, кладовою, вбиральнею, літнім душем, цистерною та огорожею, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлого [INFO]

Outcome: approved