Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення з відповідачів солідарно на його користь матеріальних збитків у розмірі 31500 грн. основної суми та 1350 грн. витрат на ремонт, стягнення з відповідачів солідарно на його користь 10000 грн. морального відшкодування, 557,40 грн. судового збору, 114,70 грн. судового збору за заявою про забезпечення позову. 13.01.2014 року позивач надав заву та просив вважати за правильне по батькові відповідача [PERSON] - «[PERSON]» замість помилково вказаної - «[PERSON]»(а.с.62)/ Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 28 липня 2013 року він придбав у [PERSON] автомобіль ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER] сірого кольору, номер кузова [NUMBER], та сплатив йому 31500 грн. [PERSON] обіцяв йому впродовж кількох днів нотаріально посвідчити довіреність на право користування та розпорядження вказаним автомобілем, але протягом більш ніж місяць знаходив різні відмови для відкладення посвідчення необхідної довіреності. 07.09.2013 року його зупинили працівники ДАІ та пояснили, що автомобіль знаходиться в розшуку. Він був доставлений до Єнакіївського МВ ГУМВС України в Донецькій області, де був вимушений повернути автомобіль його законному власнику. Власником автомобіля є відповідач [PERSON], якого представник ПАТ КБ «Надра» умовив надати довіреність на розпорядження спірним автомобілем, посилаючись на те, що виручені кошти підуть на сплату заборгованості за кредитом, кредитний договір буде виконано та припинено.Він звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою повернути отримані гроші, на що [PERSON] відповів відмовою. Про те що він передав [PERSON] гроші, останній власноруч зазначив у протоколі допиту від 07.09.2013 року у кримінальній справі № 12013050270003045. В період з 28.07.2013 року по 07.09.2013 року автомобіль знаходився в його розпорядженні. Він був впевнений, що даний автомобіль належить йому і документ, що підтверджує його повноваження на право користування та розпорядження ним відповідач [PERSON] надасть у найближчий час. У зв'язку з такою самовпевненістю, він відремонтував ходову систему автомобіля, на суму 1350 грн., яка на його думку також підлягає відшкодуванню. Залишившись без засобу пересування та втративши гроші від зазнав моральної шкоди, яка виразилася у душевних, психічних стражданнях, розладах здоров'я у порушені стосунків з оточуючими людьми. На його думку, моральна шкода була завдана протиправними діями відповідачів і справедливим відшкодуванням завданої йому та членам його сім'ї моральної шкоди є 10000 грн. Відповідач [PERSON] надав до суду письмові заперечення, відповідно до яких він з позовом не згоден за наступними підставами: в 2007 році ним був придбаний в кредит автомобіль ВАЗ-21093. В 2013 році він повністю розрахувався за кредитом і автомобіль перейшов в його власність. Право продажі товару належить тільки власнику товару. Свій автомобіль з моменту оформлення кредиту він нікому не продавав. Ніяких правочинів, договорів купівлі-продажі ні з позивачем ні з відповідачем [PERSON] не укладав. Ніяких грошей від них не отримував та не давав їм будь-яких обіцянок, чи згоди продати свій автомобіль. Вважає, що вимоги позивача не обґрунтовані на законі, оскільки він не здійснював по відношенню позивача ніяких дій, що могли би бути підставою для відшкодування майнової та не майнової шкоди (а.с.64). Позивач та його представник в судовому засідання підтримали свої позовні вимоги та наполягали на їх задоволені. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений, про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, про поважні причини неявки не повідомив, у своїх запереченнях просив суд розглянути справу за його відсутністю ( а.с.64). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав обставини, щодо передачі спірного автомобіля позивачу та отримання від нього грошей, при цьому яку саме суму отримав він не пам'ятає. Проте визнав в судовому засіданні як свій підпис, підпис під протоколом його допиту в якості свідка від 07.09.2012 року, де вказано, що отримана ним сума від [PERSON] складає 31500 грн. ( а.с.75)/ Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що за даними реєстраційної бази РПС «Автомобіль» УДАІ ГУМВС України в Донецькій області транспортний засіб ВАЗ 210930 20, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], двигун № [NUMBER], 2006 року виготовлення, сірого кольору 27.06.2006 року став на облік у Центрі ДАІ 1406 м. Горлівка, власник [PERSON], [INFO] 12.09.2013 року вищевказаний транспортний засіб було знято з обліку для реалізації за заявою власника. 02.11.2013 року транспортний засіб ВАЗ 210930 20 ЗНГ став на облік у Центрі ДАІ 1406 м. Волноваха на підставі довідки-рахунку ААВ 601799 від 26.10.2013 виданого ТОВ АВТОТРЕЙД, власник [PERSON], [INFO] (а.с.91). 25.02.2009 року відповідач [PERSON] надав [PERSON] довіреність, якою уповноважив останнього експлуатувати та розпоряджатися автомобілем ВАЗ 210930 20, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.74). Листом директора філії ВАТ КБ «Надра» Донецького РУ від 03.03.2009 р. за № 522 була надана згода на зняття з обліку автомобіля ВАЗ 210930 20, рік випуску - 2006, колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER], який є вільним від будь-яких зобов'язань перед ВАТ КБ «Надра», що належить [PERSON], на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], для продажу вказаного автомобіля (а.с.73). 7.09.2013 року [PERSON] надав позивачу розписку, якою підтвердив факт прийняття у [PERSON] автомобіля з держ.ном. [NUMBER] ВАЗ 210930 з номером кузова [NUMBER]. Та зобов'язався в випадку повернення грошей від [PERSON] йому [PERSON] передати гроші в сумі 32 тис.грн., або автомобіль ВАЗ 210930 (а.с.9). 7.09.2013 року відповідач [PERSON] був допитаний в якості свідка в кримінальному проваджені та пояснив, що 11.08.2013 року він відігнав свій автомобіль ВАЗ 21093 держ.номер. [NUMBER] на авторинок «Майорск» м. Горлівка, Микитівський район, з метою продажу. До нього підійшов молодий хлопець і сказав, що йому машина сподобалася та він буде її покупати. Він відповів, що довіреності у нього на машину немає. Після чого вони зателефонували з хазяїном даного автомобіля, він призначив зустріч з даним покупцем, а саме [PERSON] Після чого відвезли його додому, де йому були передані грошові кошти в сумі 31500 грн. Після передачі грошей, він віддав ключи від машини та техпаспорт [PERSON], вони сіли в машину та поїхали (75-77). Вище зазначені письмові докази суд визнає належними та допустимими доказами по справі, та як такі, що містять інформацію щодо предмета доказування, та як одержані в порядку , встановленому законом. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] підтвердили обставини, при яких була здійснена передача спірного автомобілю, а саме: відсутність довіреності у [PERSON] на спірний автомобіль, відмова нотаріуса у посвідчені довіреності на спірний автомобіль від імені [PERSON]., які суд оцінює як належними та допустимими доказами по справі, які узгоджуються з іншими доказами по справі. Показання свідка [PERSON] про те, що його син- позивач по справі, передав відповідачу 31500 грн. , суд визнає недопустимим доказом відповідно до вимог ст.. 208 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 179 ЦК України: річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Майном як особливим об'єктом, за ст. 190 ЦК України, вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, відповідно до ст. 192 ЦК України, є грошова одиниця України - гривня. За вимогами ст. 321 ЦК України: право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України: держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. За вимогами ст. 387 ЦК України: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 206 ЦК України: усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. У письмовій формі, за ч. 3 ст. 208 ЦК України, належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. За ст. 210 ЦК України: правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Право продажу товару, відповідно до ст. 658 ЦК України, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про дорожній рух»: державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371, затверджено ПОРЯДОК державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів. Цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Відповідно до ст.. 1214 ЦК України: у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. За статтею 1215 ЦК України: не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є правовідносинами, щодо зобов'язання з повернення безпідставно набутого майна: грошових коштів, отриманих за правочином, який не є вчиненим. Розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно на його користь матеріальних збитків у розмірі 31500 грн, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] на момент виникнення спірних правовідносин мав при собі реєстраційний документ на автомобіль ВАЗ 210930 20, д/н [NUMBER], кузов [NUMBER], двигун № [NUMBER], 2006 року виготовлення, сірого кольору 27.06.2006 року, та відповідно до вимог п. 2.2 ПДР мав право на користування зазначеним автомобілем. [PERSON] не був власником автомобіля. Власник автомобіля- відповідач [PERSON] не надавав відповідачу [PERSON] належним чином посвідченої довіреності на розпорядження автомобілем. В зв'язку з чим, відповідач [PERSON] не мав права на продаж автомобіля, що належав на праві власності відповідачу [PERSON] та отримувати грошові кошти за майно, яке йому не належить. Правочин укладений в усній формі між позивачем та відповідачем [PERSON] не відповідає вимогам ст. 206, ч. 3 ст. 208, 210, 658 ЦК України, - не є вчиненим та відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України відповідач [PERSON], як особа, яка набула майно (гроші) за рахунок позивача без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язаний повернути позивачу, отримані грошові кошти в сумі 31500 грн. Захист прав позивача здійснюється шляхом стягнення з відповідача безпідставно одержаних грошових коштів в сумі 31500 грн. Розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно на його користь 1350 грн. витрат на ремонт автомобіля, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на чинному законодавстві. Витрати позивача на ремонт автомобіля не обумовлені будь-якими неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів, позивач здійснив зазначені витрати з власної волі, а тому правові підстави для стягнення з відповідачів солідарно витрат на ремонт автомобіля відсутні. Розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідачів солідарно на його користь 10000 грн. морального відшкодування, суд дійшов до висновку, що вони також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено як наявність підстав відповідальності відповідачів за завдану моральну шкоду, передбачених ст. 1167 ЦК України так і завдання відповідачами моральної шкоди відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України. Вимоги позивача про стягнення судових витрат підлягають задоволенню частково, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial