Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати недійсними договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] укладений 31.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] як законним представником свого малолітнього сина [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Варавою Ніною Петрівною, а також зобов'язати приватного нотаріуса Вараву Ніну Петрівну скасувати державну перереєстрацію права власності на 1/2 частину вказаної квартири, що виникло внаслідок договору дарування та скасувати запис про право власності № 17235935 внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32180982 від 02.11.2016 року. Заявлені вимоги мотивовані тим, що за рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 05.09.2016 року, яке ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 05.10.2016 року залишено без змін, з [PERSON] на користь Повного товариства «Ломбард ТОВ «Грант Капітал» і компанія» стягнуто 197966,14 гривень у відшкодування шкоди завданої злочином. Під час виконання вказаного рішення з'ясовано, що 31.10.2016 року [PERSON] уклала договір дарування належної їй 1/2 частини квартири [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Варавою Н.П. За умовами договору [PERSON] подарувала належну їй 1/2 частину квартири своєму малолітньому сину [PERSON] в інтересах якого діяв його батько [PERSON]. Позивач залишилась проживати в своїй квартирі разом з обдарованою дитиною, а договір дарування уклала з метою уникнення стягнення грошових коштів за рахунок майна. Отже договір має ознаки фіктивного, а тому має бути визнаний недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги та просила визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] укладений між відповідачами в інтересах їх малолітнього сина зважаючи на те, що вказаний договір є фіктивним і укладений [PERSON] з метою уникнення виконання рішення суду про стягнення з неї на користь позивача 197966,14 гривень у відшкодування шкоди завданої злочином. Відповідач [PERSON] та її представник заявлені вимоги заперечили, відповідач пояснила, що відчуження нею належної ? частки квартири не позбавляє її статусу боржника позивача. Інша частина квартири належить її матері. Договір дарування укладений в інтересах малолітньої дитини, інтереси якої під час укладання договору представляв батько дитини [PERSON] При укладенні договору дарування були дотримані норми ЦК України, а тому він не є фіктивним та відповідає волевиявленню сторін договору. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ніжинського міського нотаріального округу Варава Н.П. в судове засідання не з'явилась надавши заяву про розгляд справи в її відсутність. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 629, 638 ЦК України). Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст. 719 ЦК України). Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст. 722 ЦК України). Договори дарування належать до безоплатних правочинів, за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальником зобов'язань матеріального характеру. Виходячи з положень ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Як встановлено судом між [PERSON] та її сином [PERSON],[INFO], від імені та в інтересах якого діяв його батько [PERSON], укладено договір дарування за яким [PERSON] як дарувальник, передала у власність, а обдаровуваний [PERSON] в особі свого законного представника [PERSON], прийняв безоплатно у власність 1/2 частку квартири за адресою: [ADDRESS], договір посвідчено приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області Варавою Н.П. 31 жовтня 2016 року зареєстровано в реєстрі за № 2549 (копія на а.с. 13-15). В цей же день - 31.10.2016 року відбулась державна реєстрація права власності на 1/2 частину вказаної квартири за [PERSON], номер запису про право власності 17235935, що вбачається з Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 16). З листа Ніжинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 12.07.2017 року (а.с. 11) вбачається, що на виконанні Ніжинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ перебуває виконавчий лист № 2/740/708/16 виданий 22.11.2016 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з [PERSON] на користь Повного товариства «Ломбард ТОВ «Грант Капітал» і компанія» 197966,14 гривень у відшкодування шкоди завданої злочином. 08.12.2016 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження по виконання вищевказаного виконавчого листа та про арешт майна боржника, оголошення заборони на його відчуження. За положеннями частин першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга статті 203 ЦК України). При цьому відповідно до статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Для визнання правочину фіктивним має бути встановлена наявність умислу фіктивності у сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Матеріали справи не містять наданих позивачем доказів вчинення фіктивного правочину з обох сторін та на підтвердження умислу відповідачів на укладення договору дарування без наміру створення правових наслідків, оскільки реєстрація права власності на частку квартири за [PERSON] свідчить про реальність настання правових наслідків правочину З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що правочин вчинений відповідачами з порушенням норм діючого законодавства та при його укладенні сторонами не дотримано вимог встановлених у статтях 203, 215, 234 ЦК України. Посилання позивача на те, що оспорюваний правочини вчинений з метою ухилення від виконання рішення суду не заслуговують на увагу, оскільки виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення боргу, відкрито після укладення договору дарування квартири. Крім того судом встановлено, що на час укладення спірного договору подароване майно під арештом не знаходилось, а наявність зобов'язання [PERSON] перед позивачем, встановлене рішенням суду, не є безумовною підставою для обмеження розпорядження [PERSON] належним їй нерухомим майном. Висновки суду базуються на позиції відображеній в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа №667/9350/15-ц, провадження № 61-3216св18), від 28 лютого 2018 року (справа № 552/3513/17, провадження № 61-2885св18); від 14 березня 2018 року (справа № 363/502/15-ц, провадження № 61-6206св18). З огляду на викладене суд приходить до висновку, що вимоги позову слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed