Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на жилий будинок , розташований по вул. Шевченко,39 в с. Вільхове Станично-Луганського району Луганської області в порядку спадкоємства за законом після смерті матері, [PERSON] ,яка настала 10.04.2016року В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, які просить суд задовольнити, вказавши, що після смерті батька, [PERSON], на якого був зареєстрований в по господарській книзі спірний будинок, мати позивача та сам позивач не зареєстрували своє право на спадщину у вигляді будинку у звязку із відсутністю документів на нього. Земля передавалася для забудови, однак всі рішення передані до районного архіву, а звідти - до обласного в м.Луганськ, де й знаходяться на даний час., що й стало підставою для відмови нотаріусом в видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді жилого будинку.. В подальшому звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача т.в.о. сільського голови Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області [PERSON] надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, заперечень проти позову не мають, позовні вимоги визнають в повному обсязі.. Вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе позов задовольнити з наступних підстав. Згідно до ст. 10,11 ,60 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що батько позивача, [PERSON], за час життя збудував за власні кошти жилий будинок по вул. Шевченко,39 в с.Вільхове Станично-Луганського району Луганської області, про що зроблено відповідний запис в по господарській книзі №49 Валуйської сільської ради , а саме, що обєкт, який в погосподарській книзі має номер 2314-5 є житловий будинок, розташований по вул. Шевченко,49 в с.Вільхове Станично-Луганського району Луганської області та збудований у 1955-1982 роках з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Згідно довідки Валуйської сільської ради №2674 від 04.08.2016 року вказана будівля належить [PERSON] на праві приватної власності. Довідкою №86 від 13.02.2017 року доповнено, що [PERSON], [INFO], внесений до по господарської книги №21, є власником будинку, особистий рахунок 1937 на 1977-1979 роки(дата реєстрації відсутня) по дату смерті 07.01.2004р. [PERSON],[INFO], зареєстрована 30.08.1991р по дату смерті 10.04.2016 року. Розбіжність у номерах пояснюється тим, що кожні 5 років по господарчі книги згідно Інструкції оновлюються, додаються нові будівля і номери змінюються,про що вказано в довідці №262 від 22.03.2017 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось ,зокрема, питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєстрував(не оформив). Згідно довідки №390 від 21.01.2017р, видану виконкомом Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області, рішенням виконкому за 1955-1982роки « Про виділення земельної ділянки під забудову» передані до Станично-Луганського районного архіву, який був переданий до обласного архіву до м.Луганська, як повідомила представник позивача [PERSON].. Згідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають дружина та діти спадкодавця. [PERSON] помер 07.01.2004 року, що засвідчено свідоцтвом про смерть від 10.01.2004 року.(арк..спр.6) Після смерті чоловіка мати позивача , [PERSON] , та позивач, які постійно проживали з батьком в спірному будинку на час смерті батька , що підтверджено довідкою Валуйської сільської №1272,1273 від 14.04.2016року, фактично прийняли спадщину,однак не оформили документи про право власності на будинок. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Після смерті чоловіка [PERSON] та [PERSON], які на час смерті чоловіка та батька відповідно проживали разом з ним за однією адресою, не отримали свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] померла 10 квітня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД №484654 від 12.04. 2016 року (арк..спр.7). Рішенням №47 т.в.о. сільського голови Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області від 28.07.2016 року присвоєно домогосподарству, що належить померлому [PERSON] та знаходиться в селищі Вільхове по вул. Шевченко номер 39. За заявою позивача 06.08.2016 року КП « Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації » виготовив технічний паспорт на спірний житловий будинок. Постановою державного нотаріуса Станично-Луганської державної нотаріальної контори від 18.08. 2016 року позивачу відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за відсутністю правовстановлюючих документів на жилий будинок. Спадкові справи щодо майна не заводилися, заяв спадкоємців про прийняття спадщини або про відмову у прийнятті спадщини не надавалися. Згідно до ст.. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов*язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Оскільки позивач є єдиними спадкоємцем після померлих батьків , на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцями, прийняв спадщину згідно до закону, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно, яке складається з будинку №39 з погосподарськими будівлями, розташованому по вул. Шевченко селищі Вільхове . На підставі викладеного та

Outcome: approved