Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» (АТ «ХАРП») на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 49069. 24 грн., яка утворилась за період з березня по жовтень 2020 року. В обґрунтування позову зазначає, що він перебуває з відповідачем у трудових відносинах, відповідачем в порушення вимог ст.115 КЗпП України не виплачується заробітна плата. Станом на жовтень 2020 року заборгованість складала 49069. 24 грн. На момент звернення до суду заборгованість не погашена, в супереч вимогам ст.115 КЗпП України. Ухвалою судді від 16.12.2020 року визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, у відповідності до вимог ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України. Позивач в поданій через канцелярію суду заяві просив розглядати справу за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в поданій заяві просить відкласти розгляд справи на іншу дату, посилаючись на карантинні заходи. Відзив на позов суду не надав. Вказану причину неявки представника відповідача суд вважає не поважною, оскільки підприємство могло б забезпечити явку представника підприємства в судове засідання або ж надати відзив на позов. Також у відповідності до вимог ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ст. ст. 223 ч.4, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, встановив наступне. Позивач [PERSON] працює на Приватному акціонерному товаристві «Харківський підшипниковий завод» на посаді слюсаря ремонтувальника газового обладнання шостого розряду у дільниці гарячого штампування та отжигу. Відповідно до наданого розрахункового листа за жовтень 2020 року перед позивачем утворилась заборгованість, що складає 49069. 24 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідачем не було у встановлений ухвалою строк подано довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, тому, враховуючи, що позивачем зазначено в позові про існуючу заборгованість, що підтверджується копією розрахункового листа, суд вважає, що сума заборгованості саме в цьому розмірі підлягає стягненню з відповідача. Згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства. Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову за вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, враховуючи задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, тобто в розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved