Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 15.07.2013 року у розмірі 15\~950,78 грн. та судовий збір в сумі 1 600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 15.07.2013 року був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 4 000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушення умов договору відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав, у звязку з чим станом на 30.06.2017 року має заборгованість 15\~950,78 грн., яка складається з наступного: - 209,30 грн. заборгованість за кредитом, - 11\~157,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, - 3\~347,85 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 735,75 грн. штраф (процентна складова). Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без участі представника Банку, а в разі неявки в судове засідання відповідача проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином, а також давалось оголошення на сайті Судової влади України про виклик відповідача, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань не надав. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити на підставі наявних матеріалів справи заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280 284 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як убачається із заяви [PERSON] від 15.07.2013 року, вона містить пункт наступного змісту: «Я ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення у письмовому вигляді» (а.с.5). Таким чином, під час укладення договору б/н від 15.07.2013 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 ЦК України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. З врахуванням наведеного, вказаний вище кредитний договір складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг. Отже, доведеним є факт, що 15.07.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умови сплати 2,5% в місяць (30,00 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом та комісії за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-30). Зокрема, судом встановлено, що пунктом 2.1.1.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг сторони погодили, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт дає право Банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Також пункт 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Згідно п 1.1.2.16 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний підтримувати в актуальному стані номер свого мобільного телефону та інші контактні дані, що є у розпорядженні банку. У разі їхньої зміни інформувати про це банк в термін не пізніше 15 днів з моменту їхньої зміни. Таким чином, рішення про розмір кредитного ліміту банк приймає вже після підписання заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн (в еквіваленті 500 грн за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми заборгованості з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Таким чином, з позовної заяви вбачається, що відповідно до розрахунку банку відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином, в результаті чого станом на 30.06.2017 року утворилась заборгованість в загальній сумі 15\~950,78 грн., із них: заборгованість за кредитом 209,30 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 11\~157,88 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3\~347,85 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 735,75 грн. Суд вважає, що позивачем незаконно було збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку за договором б/н від 15.07.2013 року, оскільки таке збільшення відбулося в односторонньому порядку, що не відповідає ст. 1056-1 ЦК України. Зокрема, відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), банк зобов'язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін, проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, регламентують умови та порядок такого збільшення, вказані Умови та правила надання банківських послуг не містять. Суд не може погодитись з доводами позивача, що п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг є двосторонньою домовленістю сторін кредитного договору про право банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку на свій розсуд. Відповідно до п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за N 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку). Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана). Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які є частиною договору приєднання, встановлено базову процентну ставку по кредиту 2,5 % в місяць на залишок заборгованості, що становить 30 % річних. Суд зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч.ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України. Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення. Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку. Сама по собі вказівка в Умовах та правилах надання банківських послуг на право банку змінювати тарифи, з огляду на вимоги закону, є недостатньою. Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, тому таке збільшення є незаконним також і з цих підстав. Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами за період по 30.06.2017 року, виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 % річних, що за розрахунком суду становить 226,45 грн.\~(Розрахунок за період з 01.09.2014 року по 30.06.2017 року до стягнення підлягають проценти в сумі 172,67 гривень (209,30 грн. (залишок простроченої заборгованості по кредиту) х 30,00 % (річна процентна ставка) / 360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) х 990 (дні прострочення з 01.09.2014 року по 30.06.2017 року) = 172,67 грн. + 53,78 грн. (залишок заборгованості по процентам станом на 31.08.2014 року) = 226,45 грн.). Окрім цього, щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3\~347,85 грн. та штрафи - 500,00 грн. штраф (фіксована частина та 735,75 грн. штраф (процентна складова), суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, за таких обставин нарахування Банком одночасно пені і штрафу здійснено з недотриманням положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи викладе, вимога Банку про стягнення заборгованості за пенею задоволенню не підлягає. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн (в еквіваленті 500 грн за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми заборгованості з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Судом визначено, що сума невиконаного зобовязання 435 грн 75 коп (209,30 грн заборгованість за кредитом + 226,45 грн заборгованість за процентами за користування кредитом), а тому процентна складова штрафу повинна обчислюватись від даної суми, та складає 21 грн 79 коп. Отже, суд знаходить позов обґрунтованим в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 15.07.2013 року в загальній сумі 957 грн 54 коп, яка складається з: 209,30 грн заборгованість за кредитом; 226,45 грн за процентами за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина); 21,79 грн штраф (процентна складова). Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідно до статті 617 ЦК України судом не встановлено. Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 96 грн (6% від 1600 грн.).

Outcome: partial