Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області, відділу Держгеокадастру у Скадовському районі Херсонської області, про визнання права власності на спадкове майно та про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в обґрунтування вимог якої зазначив, що його батько, [PERSON] за життя на підставі рішення Скадовської РДА від 20 листопада 1996 року №553, отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 4,93 в умовних кадастрових гектарах. [INFO] його батько помер. Позивач зазначає, що окрім нього, інших дітей у [PERSON] не було, та відповідно він являється єдиним спадкоємцем першої черги. Про наявність у батька права на земельну частку (пай) він не знав, про спадщину з ним не розмовляли. Документів підтверджуючих належність земельної ділянки в нього вдома після його смерті, він не знайшов. Про існування земельної частки дізнався від осіб, які її орендували, якими йому були надані копії сертифікату на право на земельну частку (пай) та договорів оренди земельної ділянки. На звернення до Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області та Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, йому було відмовлено в наданні інформації щодо належної його батькові земельної частки (паю). Посилаючись на зазначені обставини та вказуючи на обізнаність про його обов`язок звернення в шестимісячний строк за оформленням спадщини до нотаріуса, однак йому не було відомо про наявність в батька права на земельну частку (пай), з цього приводу будь-яких документів він не мав і тому не звертався до нотаріуса, позивач просив суд: «визнати за ним в порядку спадкування право власності на сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХС №0053674, виданого [PERSON] на підставі рішення Скадовської РДА від 20 листопада 1996 року №553, розміром 4,93 в умовних кадастрових гектарах; визначити йому додатковий строк три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька». Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (т. 1 а.с. 27-28). Ухвалою суду від 21 жовтня 2019 року постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 41-42). Ухвалами суду від 05 грудня 2019 року: --- до участі в справі залучено співвідповідачем [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 79); --- замінено первинного відповідача Відділ Держгеокадастру у Скадовському районі Херсонської області належним відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області (т. 1 а.с. 80); --- доручено компетентному суду Російської Федерації, юрисдикція якого розповсюджується на територію місця мешкання (реєстрації) відповідача [PERSON] , вчинення відповідних процесуальних дій, провадження по справі зупинено до надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги (т. 1 а.с. 82-82). 16 січня 2020 року подано відзив на позовну заяву, в якому представником Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області висловлено позицію за якою заявлені позивачем вимоги управлінням не визнаються у зв`язку із тим, що [PERSON] не набув права власності на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку (т. 1 а.с. 90-91). 06 серпня 2020 року на виконання ухвали суду від 05 грудня 2019 року Прохорівським районним судом Белгородської області надано відповідь про неможливість вручення відповідачці документів, оскільки [PERSON] згідно даних відділу з питань міграції ВМВС Росії по Прохорівському району від 12 травня 2020 року, визнано померлою чи оголошено померлою по рішенню суду (т. 1 а.с. 106). Ухвалою суду від 10 серпня 2020 року відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 203). Ухвалою суду від 29 вересня 2020 року доручено компетентному суду Російської Федерації, витребувати від державної нотаріальної контори, юрисдикція якої розповсюджується на територію останнього місця мешкання (реєстрації) відповідачки [PERSON] належним чином завірену копію спадкової справи після її смерті. Провадження по справі зупинено (т. 1 а.с. 207-208). 01 квітня 2021 року до суду надійшла відповідь на судове доручення про надання правової допомоги. З довідки тимчасово виконуючого обов`язки нотаріуса Прохорівського нотаріального округу Белгородської області (Російська Федерація) від 21 грудня 2020 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась, ніхто зі спадкоємців заяв про прийняття спадщини не подавав, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (т. 1 а.с. 213). Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 215). Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року постановлено: --- виключити зі складу відповідачів Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області; --- залучити до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області та [PERSON] (т. 1 а.с. 219). Ухвалою суду від 13 травня 2021 року провадження по справі в частині вимог, що стосуються [PERSON] - закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовну заяву з викладених у ній мотивів. Лазурненською селищною радою Скадовського району Херсонської області та Головним управлінням Держгеокадастру у Херсонській області явку представників у судове засідання, будучи обізнаними про його дату, час та місце, не забезпечено. [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату та час розгляду справи. Заслухавши доводи позивача та його представника, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. Позивач [PERSON] являється сином [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 7, 52). Як вбачається з копії довідки виконкому Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області від 21 червня 2019 року, [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті за вказаною адресою ніхто не був зареєстрований (т. 1 а.с. 8). З копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХС №0053674 вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Скадовської районної державної адміністрації від 20 лютого 1996 року №553, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Молодіжний» розміром 4,94 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 27 грудня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1294 (т. 1 а.с. 9). За життя [PERSON] вищевказана земельна частка (пай) передавалась в оренду, що підтверджується копіями договорів оренди від 20 вересня 2002 року та від 17 березня 2004 року (т. 1 а.с. 16, 17). 20 травня 2008 року до Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області надійшла заява [PERSON] про прийняття спадщини у виді житлового будинку по [ADDRESS] , після смерті її брата [PERSON] (т. 1 а.с. 51). В подальшому державним нотаріусом 03 березня 2009 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на вищевказаний житловий будинок (т. 1 а.с. 64). На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 травня 2010 року, копія якого долучена до матеріалів справи з інвентарної справи Є.р. 25835299, [PERSON] передала за плату у власність [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 230-232). При вирішенні питання обґрунтованості вимог щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропущення строку для прийняття спадщини, є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкодавця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17, та у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц. Із урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропущення строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Не можуть бути визнані поважними такі причини пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі №703/1560/17 (провадження №61-7643св18). В обґрунтування поважності причин порушення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач посилається на необізнаність щодо належності його батькові спадкового майна у виді права на земельну частку (пай) і у зв`язку з цим не подав своєчасно заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Разом з тим, позивач, звернувшись до суду із відповідним позовом через більш як десять років з часу відкриття спадщини, будучи обізнаним про належність його батькові житлового будинку, не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини і вищезазначені ним посилання не можуть розцінюватися як об`єктивна обставина, яка утруднювала подання ним відповідної заяви. З огляду на встановлені обставини справи, досліджені докази, вимоги норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки обставини, на які посилається позивач в обґрунтування вказаних вимог не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При вирішенні питання обґрунтованості вимог про визнання за позивачем у порядку спадкування права власності на сертифікат на право на земельну частку (пай), які, до того ж невірно сформульовані, оскільки в даному випадку може бути визнано лише право на земельну частку, а не на сертифікат, що підтверджує її належність, суд зауважує, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про визнання права власності на спадкове майно, як передчасно заявлених та таких, що є похідними від вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, підстави для задоволення яких відсутні за вищенаведених обґрунтувань. До того ж, визначення додаткового строку для прийняття спадщини для подальшого визнання права власності в порядку спадкування лише щодо конкретного майна, є неможливим, оскільки суперечить положенням статті 1218 ЦК України за змістом якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Outcome: dismissed