Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на користь органів або осіб, на утриманні яких перебуватимуть діти, аліменти у твердій грошовій сумі 2000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Позовну заяву обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Мати не виконує батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей. Діти позбавлені батьківського піклування згідно висновку ЛКК № 334 від 30.10.2018. Дана довідка була дійсна до 30.10.2019. Незважаючи на попередження працівників служби у справах дітей, пройти обстеження та надати довідку про встановлення діагнозу [PERSON] не реагувала та безвідповідально ставилася до попереджень. На даний час діти проживають не з матір`ю. Малолітня [PERSON] за станом здоров`я перебуває у Знам`янському будинку-інтернаті ІІ-ІІІ-ІY профілю. За час перебування дитини в закладі мати останнб жодного разу не відвідала. [PERSON] проживає в прийомній сім`ї. Представник позивача у судове засідання не з?явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 48). Відповідач, у відповідності до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, проте у судові засідання, призначені на 06.05.2020 та 09.06.2020, не з?явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив не подала (а.с. 44, 53). Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тому, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 4-7). Згідно довідки-характеристики, виданої Михайлівською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області від 02.12.2019 № 1764 та довідки від 02.12.2019 № 1765, за час проживання на території сільської ради [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, перебуває під наглядом працівників сільської ради та Михайлівського ФАПу. На даний час не працює, займається жебракуванням та веде міграційний спосіб життя. Не займається вихованням дітей та створенням їм належних умов проживання. Власного будинку на території сільської ради не має (а.с. 9) Актом відвідування/ невідвідування дитини батьками, близькими та рідними від 25.11.2019, дитина [PERSON] перебуває в Знам`янському дитячому будинку-інтернаті ІІ-ІІІ-ІУ профілю на повному державному забезпеченні з 21.05.2019, наказ № 45-о по теперішній час. За весь час перебування дитини в даному закладі мати та інші родичі жодного разу не приїздили, не телефонували, життям та здоров`ям дитини цікавились, у вихованні дитини участі не приймали (а.с. 10). Рішенням № 6 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Олександрівській районній державній адміністрації протокол № 19 від 11.12.2019, вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України, мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише у невиконанні матір?ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що вона ухиляється від його виконання свідомо, тобто, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов?язки. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. У Рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов?язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з?ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд вважає, що при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу (далі СК) України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв?язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У порушення вказаних норм, позивачем не надано будь-яких належних доказів того, що відповідач свідомо, навмисно не виконує свої батьківські обов`язки. Зокрема, не надано доказів того, що відповідач неодноразово попереджалася про наслідки невиконання нею батьківських обов`язків і продовжувала їх не виконувати; що інша дитина [PERSON] проживає не з матір`ю і остання не піклується про її фізичний та культурний розвиток; не надано висновок ЛКК № 334 від 30.10.2018, згідно якого діти позбавлені батьківського піклування і на який посилається позивач у позові. У матеріалах справи відсутні докази, що орган опіки та піклування якимось чином аналізував, якою мірою стверджувана незадовільність виховання дітей зумовлювала саме непоправною нездатністю відповідача забезпечувати належну опіку і піклування дітям. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] навмисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, її винної поведінки у цьому чи свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Про те, що до звернення позивача з вказаним позовом до суду поведінка [PERSON] відносно дітей була предметом розгляду органу опіки та піклування і до останньої застосовувалися заходи впливу, матеріали справи належних та допустимих доказів не містять. Крім того, у позові позивач клопотав про виклик і допит свідків, які б підтвердили факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню її неповнолітніх дітей, однак явку даних свідків до суду не забезпечено і ними не підтверджено вищезазначеного факту. Також, суду не надано висновок органу опіки та піклування, який фактично містив би те, що відповідач не опікується дітьми, практично свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та її доцільно позбавити батьківських прав. Саме такий висновок є передумовою для звернення до суду та підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно рекомендацій, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 № 3, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Суду, разом з тим, не надано доказів, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання або з інших не залежних від неї причин, враховуючи при цьому, що відповідач перебуває під наглядом Михайлівського ФАПу (згідно довідки від 02.12.2019 № 1764), але з яких причин не відомо. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Враховуючи встановлені обставини про недоведеність навмисного ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, її винної поведінки у цьому чи свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, відповідності позбавлення її батьківських прав істинним інтересам дітей, відсутність підстав для застосування до останньої крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав при не застосуванні до неї попередньо будь-яких інших заходів впливу, а також враховуючи те, що відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, і питання про застосування крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, відповідно до вимог ст. 164 СК України, суд не вбачає, оскільки позивач не довів перед судом належними, допустимими та достатніми доказами заявлені позовні вимоги. Оскільки позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав задоволенню не підлягають, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволенню не підлягає і позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed