Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 19 квітня 2019 року в сумі 50000 доларів США, що на день складання позовної заяви еквівалентно 1347525 грн. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 53). Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином (а.с. 40, 52, 64). Представник відповідача вдруге звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою відповідача (а.с. 70). Однак, доказів на підтвердження хвороби відповідача його представник не надав, що свідчить про неповажність його неявки в судове засідання. Крім того, представник відповідача не зазначив причин своєї неявки в судове засідання. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на те, що в справі є достатньо матеріалів стосовно прав та взаємовідносин сторін на підставі наявних доказів, зважаючи на обмежені строки розгляду справи, суд вважає за потрібне провести розгляд справи за відсутності сторони відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні правовідносини. 19 квітня 2019 року позивач надав відповідачу суму позики в розмір 50000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 19 квітня 2020 року, що підтверджується оригіналом розписки від 19 квітня 2019 року (а.с. 67). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одними з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 526 ЦК встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідач, як позичальник, своєчасно не повернув суму позики, суд вважає за потрібне задовольнити позовну вимогу про стягнення суми позики в розмірі 50000 доларів США. Одночасно суд зазначає, що враховуючи те, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в доларах США, на користь позивача має бути стягнута заборгованість саме в доларах США без зазначення еквіваленту в національній валюті. Також на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача 10510 грн судового збору.

Outcome: approved