Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом,в якому просив стягнути з відповідача на його користь в порядку ст. 117 КЗпП України 172786,77 грн.. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в порядку ст. 117 КЗпП України в розмірі 42446,85 грн . В обґрунтування позову позивач зазначив, що 05.02.2013 року він звільнився з посади слюсаря-ремонтника ДП « Завод ім. В.О. Малишева» за власним бажанням. На день звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку по заробітній платі. Він вимушений був звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу. 22.05.2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова був виданий судовий наказ про стягнення з ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» на його користь заборгованості по заробітній платі в сумі 4681,16 грн, яку він отримав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з таким позовом. Крім того, у невиплаті заробітної плати позивачу немає вини підприємства, так як рахунки підприємства знаходяться під арештом. Крім того, представником було зазначено , що позивачу частково була погашена заборгованість по заробітній платі, про що свідчить підпис позивача у відомості про виплату грошей, а частина грошей була депонована у зв*язку з неотриманням їх позивачем. Докази стосовно того, що позивач повідомлявся про отримання цих коштів у відповідача відсутні. Заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, у разі припинення трудового договору з підстав , зазначених у п.6 ст. 36 та пунктах 1,2 і 6 ст. 40 цього Кодексу , працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошову виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положеннями ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено порядок та умови виплати заробітної плати. Статтею 166 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства , установи , організації, провадиться в день звільнення . Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки , зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмірі підприємство ,установа , організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач дійсно працював на ДП « Завод ім.. В.О. Малишева» з 07.02.2012 року на посаді слюсаря- ремонтника , та був звільнений 05.02.2013 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням( а.с. 2-5). Судовим наказом Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.05.2013 року з ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» на користь [PERSON] була стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 4681,16 грн. ( а.с. 6) Відповідно до п. 2 р. II, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100 розрахунок середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передується події з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу IV зазначеного порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного ( годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути обчислені за середнім заробітком. Середньоденна( годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти того, що з [PERSON] при звільненні не здійснений повний розрахунок по заробітній платні, крім того в довідці ( а.с. 34) відповідач це виклав у письмовому доказі. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП не провів з позивачем остаточного розрахунку. Як вбачається з табелю ( а.с. 35) [PERSON] відпрацював у січні 2013 року 1 день, а у грудні 2012 року 20 днів. Згідно довідки про доходи [PERSON] за січень 2013 року його заробітна плата склала 1824,08 , а грудні 2012 року 1903,79 грн. ( а.с. 8) Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача за грудень 2012 року та січень 2013 року становить ( 1824,08 +1903,79 ): ( 1+20) = 3727,87 : 21 = 177,52 грн. З наданих відповідачем відомостей на виплату грошей ( а.с. 27- 32) вбачається, що в 16.05.2013 року [PERSON] отримано. за травень ,червень 2012 року, загальна сума 604,80 грн., 25 травня 2013 року за листопад 2012 року - 297,32 грн., 30.12.2013 року за листопад-грудень 2012 року та січень-лютий 2013 року - 2153,25 грн. Позивач у судовому засіданні надав виписку зі свого карткового рахунку, згідно до якого 25.10.2013 року від Комінтернівського ВДВС ХМУЮ він отримав 4681,16 грн.( а.с. 7) Суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача стосовно того, що заробітна плата за грудень 2012 року , січень 2013 [PERSON] в загальній сумі 1625,79 була депонована відповідно 27.02.13 р. та 01.04.13 р. у зв*язку з його неявкою для отримання цих коштів, так як доказів тому, що відповідач направляв позивачу листи з проханням отримати ці кошти позивач не надав. Більш того, представник відповідача у судовому засідання зазначив, що таки доказі у підприємства відсутні. Суд також не може погодитися з заявою відповідача щодо застосування строків позовної давності по справі, так як відповідно рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Таким чином, , суд приходить до висновку, що затримка виплати заробітної плати позивачу склала з урахуванням часткового погашення заборгованості по заробітній платі у вищезазначені періоди - 108 днів , та стягненню з відповідача на користь позивача у порядку ст. 117 КЗпП України підлягає сума у розмірі 32 077, 03 грн. Суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача в своїх запереченнях про відсутність вини підприємства в затримці виплати вихідної допомоги по причині відсутні коштів у зв*язку накладенням арешту та рахунки підприємства, так як відповідно до роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за період з 06 лютого 2013 року по день винесення рішення судом , з урахування частково виплачених позивачу сум, у розмірі 32 077,03 грн. Відповідно до ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Суд відмовляє позивачу в постановленні окремої ухвали стосовно Комінтернівського ВДВС ХМУЮ та ДП «Завод ім.. В.О. Малишева» так як не вбачає для цього підстав. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial