Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 01.12.2009 року та рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.05.2018 року. Вимоги обґрунтовані тими обставинами, що між позивачем та відповідачами припинені шлюбні відносини, від яких сторони мають спільних дітей. Діти проживають разом з відповідачами. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.12.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.05.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач зазначає, що розмір аліментів, які стягуються з позивача є більшим, ніж встановлений законодавством розмір. Просив суд зменшити визначений судовими рішеннями розмір аліментів до 1/6 частини, на кожну дитину, від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Ухвалою від 10.12.2018 року відкрито провадження у справі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити вимоги з підстав наведених у наданій до суду позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки не наданого доказів щодо обґрунтування вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сттатею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частити 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.12.2009 року у справі № №2-4900/09 з [PERSON] на користь [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно відповіді від 18.02.2019 року № 6458 та розрахунку заборгованості, станом на 31.01.2019 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №33790216, яке відкрито на підставі виконавчого листа №2-4900, у розмірі 46530,57 грн. З постанови про скасування заходів примусового виконання від 25.04.2019 року ВП № 33790216 убачається, що станом на 25.04.2019 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] за виконавчим листом №2-4900, виданим Комсомольським районним судом м. Херсона погашена у повному обсязі. На підставі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.05.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. За правилами частини 1 статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.05.2018 року, яким з позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, убачається, що [PERSON] позовні вимоги визнав. З позовною заявою про зменшення розміру аліментів, які стягуються за рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 01.12.2009 року та рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 24.05.2018 року позивач звернувся 23.11.2018 року, при цьому позивачем в порушення вимог приписів ст. 192 СК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення його майнового стану чи стану здоров`я та будь-яких інших обставин, що мають істотне значення, які б стали правовою підставою для зменшення розміру аліментів. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позову відсутні, у зв`язку з їх недоведеністю, в зв`язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити. За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідачів відсутні.

Outcome: dismissed