Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 11000 грн. та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 1289,57 грн. за період з 28.07.2018 по 24.11.2018. В обґрунтування позову зазначив, що 12.02.2018 Лисичанським міським судом винесено постанову за якою [PERSON] піддано адміністративному стягненню за ст. 124 КУпАП у виді штрафу. Постанова набрала законної сили 22.02.2018. Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав пошкоджень. Експерт, який виїжджав на місце ДТП, оцінив вартість пошкодження автомобіля в 11000 грн. Про настання ДТП та страхового випадку позивач повідомив відповідача, та в квітні 2018 року склав відповідну заяву про виплату страхового відшкодування. До даного часу страхове відшкодування позивачу не виплачене. У зв`язку з тим, що страхове відшкодування не виплачене, вважає що відповідач повинен сплатити пеню за весь час прострочення. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у справі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 28 грудня 2017 р. о 22 годині 10 хвилин, у м. Лисичанську на перехресті нерівнозначних доріг вул. Гарібальді та ім. В.Сосюри, водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-111740-110-30, державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , при виїзді з другорядної дороги на головну, не надав дорогу автомобілю «Volkswagen Passat», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого трапилось їх зіткнення ,чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження /а.с.6/. Лисичанський міський суд постановою від 12 лютого 2018 року визнав винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддав адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. /а.с.6/. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як визначено ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 10 вказаного Закону перелічено види договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та територія дії договорів, а саме: внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; договір міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на вимоги своїх вимог або заперечень. На підставі ст.13 ч.1-3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд…. Згідно з ч.ч.2, 4, 8 ст.83 ЦПК України: Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. З наведених норм чітко і недвозначно вбачається, що позивач зобов`язаний надавати усі наявні у нього докази вимог тільки разом із позовною заявою, а у разі відсутності такої можливості - подати відповідну заяву. Необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Статтею 22 Закону України №1961-IV передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності між відповідачем та позивачем або відповідачем та будь-якою іншою особою, на підставі якого (договору) у відповідача виникло зобов`язання по відшкодуванню шкоди позивачу. Також позивачем на підтвердження його майнових вимог не надано взагалі будь-яких доказів розміру нанесеної йому шкоди в розмірі 11 000 грн.. За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України №1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. З дослідженої копії заяви про виплату страхового відшкодування вбачається, що позначки про отримання її відповідачем відсутні. Інші докази отримання відповідачем цієї заяви (поштове повідомлення про вручення, супроводжувальний лист з відміткою про отримання тощо) суду не наданий (а.с.7). Суд спеціально зазначає, що приймав заходи для отримання доказів вимог позивача, та зобов`язав позивача надати їх в ухвалі про призначення справи до розгляду з викликом сторін (а.с.14). Вказана ухвала була отримана позивачем згідно поштового повідомлення про вручення 21 березня 2019 р., тобто за 2 місяці до судового засідання. Підтвердив отримання ухвали позивач і в судовому засіданні. Незважаючи на це, докази надані ним не були, клопотання про їх витребування не заявлялося. Тому суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними, і це є підставою для відмови у задоволенні позову. Судовий збір віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed