Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 вересня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 вересня 2018 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 вересня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року в частині позовних вимог [PERSON] до Куцурубської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів імені Т.Г.Шевченка Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади Очаківського району Миколаївської області про стягнення середньої заробітної плати за затримку видачі трудової книжки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд. Представник позивача адвокат Афенді В.П. у судовому засіданні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за затримку видачі трудової книжки підтримав, просив стягнути 13797,24 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, витрати на правничу допомогу в сумі 8500 грн., а також моральну шкоду в сумі 5000 грн. Представник відповідача Пікуль Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала зазначивши, що вини відповідача у невидачі трудової книжки немає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 вересня 2018 року встановлено, що 15 березня 2018 року директором Куцурубської ЗОШ Пікуль Т.В. видано наказ за № 48-к про звільнення [PERSON] з посади кочегара (оператора) котельні у зв`язку з закінченням строку трудового договору (п.2 ст. 36 КЗпП) та виплату компенсації за невикористану відпустку в кількості 6 днів. Разом з тим, відповідачем порушено передбачену законодавством процедуру видачі трудової книжки під час звільнення. Лише в ході судового розгляду 22 червня 2018 року відповідачем було направлено претензію-повідомлення позивачу і 25 червня 2018 року позивач трудову книжку отримав. Відповідно до ст.\~82\~ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.235\~КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При цьому суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком суми, яка має бути стягнута на його користь як середній заробіток, з огляду на таке. Згідно положень ст.\~27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.\~27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ\~№ 100\~від 08.02.1995 року. Так, згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, яка застосовується в даному випадку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. При цьому згідно п. 4 вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати, то як компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо. Згідно з абз. 1 п. 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З даних по заробітної платі за 2018 рік [PERSON] вбачається, що його заробітна плата за січень, лютий 2018 року становила 7929 грн. 45 коп., за березень 2018 року було нараховано 2813грн. 84 коп., в які входить сума компенсації за невикористану відпустку, яка не може враховуватись при обчисленні середнього заробітку. Таким чином, середній заробіток за останні два місяці становив 7929 грн. 45 коп., середньоденний заробіток становив 193 грн. 40 коп., в період з дати звільнення позивача 15 березня 2018 року по день отримання ним трудової книжки було 25 червня 2018 року 67 робочих днів. Тобто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасною видачею трудової книжки, що має бути сплачений позивачу, становить 12957 грн. 80 коп. (193,45х67). Враховуючи вищевикладене, позов в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню в сумі 12957 грн. 80 коп. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу в сумі 8500 грн. та моральної шкоди в сум 5000 грн., то вказані вимоги задоволенню не підлягають з огляду на те, що вони були предметом розгляду під час судового засідання 07 вересня 2018 року, у їх задоволенні судом було відмовлено і Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року рішення в цій частині залишено без змін. При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial