Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, після уточнення якої прохав суд визнати за ним, як спадкоємцем за заповітом померлої 14.06.2016 року [PERSON], право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,27 га, розташовану на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14.06.2016 року померла його двоюрідна бабуся [PERSON], яка за життя склала заповіт, згідно якого земельна частка (пай) в розмірі 7,27 га, що посвідчена сертифікатом ХР №024209, виданий Печенізькою районною державною адміністрацією 18.06.1996 року, після її смерті буде належати йому, [PERSON] Крім того, вона зробила 16.04.2004 року на його імя заповідальне розпорядження ТВБВ № 10020/0187 м. Харкова, філія Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк». 12.12.2016 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням, натомість у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку йому було відмовлено. Підстави для відмови відсутність документів, що підтверджують родині стосунки із померлою, а також документу, що підтверджує право власності на предмет заповіту. Позивач та його представник в судове засідання не зявились, про час, місце та день розгляду справи були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку, представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутністю, уточнені позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає і справу просить розглянути без участі його представника. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21.03.2001 року у с. Борщова Печенізького району Харківської області [PERSON] було складено та підписано заповіт, за яким земельна частка (пай) в розмірі 7.27 га, що посвідчена сертифікатом ХР № 024209, виданий Печенізькою районною державною адміністрацією 18.06.1996 року за № 202, вона заповідає [PERSON]. Заповіт складений та засвідчений 21.03.2001 року секретарем виконкому Борщівської сільської ради народних депутатів, зареєстрований в реєстрі за №15. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 47439426 від 014.04.2017р. зазначений заповіт [PERSON] є чинним, інші заповіти / спадкові договори на зазначену земельну ділянку відсутні ( а.с. 7, 69). 26.08.2011 року Борщівською сільською радою народних депутатів, на підставі рішення ХVІІІ сесії ХХІІІ скликання Борщівської сільської ради народних депутатів від 02.02.2001 року, земельна ділянка в розмірі 7.27 га, кадастровий номер 6324681000:02:004:0031, що розташована на території Борщівської сільської ради передана у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON]. Державний акт на право приватної власності на землю серія Р1 № 683846 зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 217 (а.с. 6). Як вбачається з листа відділу у Печенізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 9-20-0.23,27-54\\118-17 від 11.05.2017 року, на підставі сертифікату серія ХР № 024209, виданого Печенізькою районною державною адміністрацією 18.06.1996 року за № 202 [PERSON] отримано земельну частку (пай) в розмірі 8.68 в умовно кадастрових гектарах. Відповідно даного сертифікату та на підставі рішення ХVІІІ сесії ХХІІІ скликання Борщівської сільської ради народних депутатів від 02.02.2001 року був виготовлений та виданий Державний акт на право приватної власності на землю кадастровий номер 6324681000:02: 004:0031 на імя [PERSON] серія Р1 № 683846 ( а.с. 101). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] заповіла [PERSON] саме земельну ділянку в розмірі 7.27 га, кадастровий номер 6324681000:02:004:0031, що розташована на території Борщівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на праві власності. 16.04.2004 року [PERSON] зроблено на імя [PERSON] заповідальне розпорядження в ТВБВ № 100020\\0187 м. Харкова, філія Харківського обласного управління публічне акціонерне товариство «Ощадбанк», на вклад з відповідними відстоками та нарахованою компенсацією (а.с.87). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] І-ВЛ № 543221, виданого 14.06.2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] померла 14.06.2016 року ( а.с. 5, 72). Відповідно до ст.ст.\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадщину мають особи, визначені у заповіті ( ч.1 ст. 1223 ЦК України).Спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщино або не прийняти ( ч.1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч.1 ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ч.1 ст. 1270 ЦК України). Як було встановлено в судовому засіданні, після смерті [PERSON], до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області в шестимісячний строк звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Його заява прийняття державним нотаріусом 31.08.2016 року, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 629, та на підставі вказаної заяви в цей же день заведена спадкова справа № 244\\2016. Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини в шестимісячний строк не зареєстровано ( а.с. 68, 69,70, 71,85). 15.12.2016 року [PERSON] згідно з його заявою Другою держнотконторою Харківського району Харківської області за реєстровим № 3-451 видане свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на вклад з відповідними відсотками та нарахованими компенсаціями, що знаходиться в ТВБВ № 10020\\0187 м. Харкова, філія Харківського обласного управління публічне акціонерне товариство «Ощадбанк», що належав [PERSON], померлої 14.06.2016 року (а.с. 91,92). При розгляді матеріалів спадкової справи № 244\\2016 року після смерті [PERSON] нотаріусом було встановлено, що [PERSON] подано документ, що підтверджує право власності на спадкове майно, але це майно не є предметом заповіту, а також не надано документів, що підтверджує родині стосунки з спадкодавцем. У звязку з чим, постановою Другої держнотконтори Харківського району Харківської області від 15.12.2016 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим секретарем Печенізького району Борщівської сільської ради Печенізького району 21.03.2001 року за реєстровим № 15, після смерті [PERSON], померлої 14.06.2016 року, на земельну ділянку площею 7.27 га, яка розташована на території Борщівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відмовлено (а.с. 93). Як вище зазначалося, [PERSON] заповіла після своєї смерті [PERSON] саме земельну ділянку в розмірі 7.27 га, кадастровий номер 6324681000:02:004:0031, що розташована на території Борщівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №683846, та отриманої на підставі сертифікату серія ХР № 024209, виданого Печенізькою районною державною адміністрацією 18.06.1996 року за № 202. А отже, спірна земельна ділянка є предметом заповіту, посвідчений секретарем Печенізького району Борщівської сільської ради Печенізького району 21.03.2001 року за реєстровим № 15 та входить до складу спадщини. Крім того, враховуючи те, що після складання зазначеного заповіту 21.03.2011 року, [PERSON] 16.04.2004 року зробила ще на імя [PERSON] заповідальне розпорядження в ТВБВ № 100020\\0187 м.Харкова, філія Харківського обласного управління публічне акціонерне товариство «Ощадбанк», на вклад з відповідними відстоками та нарахованою компенсацією, на підстві якого останній отримав свідоцтва на спадщину, суд приходить до висновку про те, що саме Позивачу померла [PERSON] заповідала спірну ділянку. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті ( ст. 1233 ЦК України). Заповідач може призначити своїм спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин ( ч.1 ст. 1235 ЦК України). Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Стаття 1297 ЦК України визначає, що\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З приписів ст. 392 ЦК України вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ст. 1 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ( ч.1 ст. 3 ЦПК України). Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. На підставі ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з метою захисту та реалізації прав на спадщину [PERSON], що відкрилася після смерті [PERSON], померлої 14.06.2016 року, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved