Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 90-К від 08.06.2021 року про звільнення його з посади електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах зварно-складальної дільниці виробничого департаменту, відповідно до п.3 ст. 36 КЗпП України, поновити на роботі з 08 червня 2021 року на зазначеній посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 червня 2021 року по день ухвалення рішення суду. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що в період з вересня 2020 року по 08.06.2021 року він працював у ТОВ «ВКП Паритет-К». 28 травня 2021 року ним укладено контракт з Міністерством оборони України в особі командира ВЧ [NUMBER] про проходження військової служби у ЗС України строком на три роки. 08.06.2021 року його було звільнено з роботи згідно з п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом або вступом на військову службу. Звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки на нього, як на особу прийняту за контрактом на військову службу в особливий період, поширюються встановлені законодавством гарантії щодо збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку. Ухвалою суду від 29 червня 2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явились. У заяві позивач просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує і не заперечує заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав, повідомлений належним чином про судове засідання, у зв`язку з чим згідно ч. 5\~ст. 279, ст.ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що позивачем 28 травня 2021 року укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу строком на 3 роки (а.с. 7-8). Витягом з наказу за № 113 від 28 травня 2021 року командира військової частини [NUMBER] підтверджується, що солдата військової служби за контрактом [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини з 28 травня 2021 року (а.с. 6). Як вбачається\~з копії\~наказу №\~90-К\~від 08.06.2021\~року (а.с.\~4)\~ [PERSON] \~звільнений з\~посади електрозварника\~на автоматичних\~та напівавтоматичних\~машинах зварно-складальної\~дільниці виробничого\~департаменту 08 червня 2021 року у зв`язку з призовом або вступом на військову службу (п.3 ст. 36 КЗпП України). Відповідно до ст.\~65\~Конституції\~України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Відповідно до частин першої та другої статті 2\~Закону\~України\~«Про військовий\~обов`язок\~і\~військову\~службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені ст. 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно з ч.2 ст.\~39\~Закону\~України\~«Про військовий\~обов`язок\~і\~військову\~службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами\~третьою\~та\~четвертою\~статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61\~Закону України\~ «Про освіту». Частина 3 ст. 119 КЗпП України передбачає, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~ Закону України\~«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Застереження щодо неможливості звільнення працівника, призваного під час мобілізації, на особливий період, не залежить від того, на який вид військової служби призваний працівник. Верховний Суд у постанові від 04.02.2019 року по справі № 426/11214/17 (провадження № 61-47482св18) надав роз`яснення стосовно дії в Україні особливого періоду та гарантій осіб, які проходять військову службу у цей період. Відповідно до ст.\~1\~Закону\~України\~«Про мобілізаційну\~підготовку\~та\~мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Законом України\~від\~17.03.2014\~року\~№\~1126-VII був затверджений Указ Президента\~України\~від\~17.03.2014\~року\~№\~303\~«Про\~часткову\~мобілізацію» і з 18.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав. Крім того, рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01.03.2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02.03.2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Указом Президента України від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності 20.01.2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації, доведено до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно зі статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 119\~КЗпП\~України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року (пункт 7 Указу Президента України від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію»). Отже, суд приходить до висновку, що позивач уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України під час дії ситуації, що загрожує національній безпеці України, а тому як військовослужбовець користується пільгами, передбаченими ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.ч.3,4 ст. 119 КЗпП України і підлягає поновленню на\~посаді,\~з якої\~його було\~звільнено 08 червня 2021\~року. Відповідно до положень статті 235\~КЗпП\~України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 7 ст.\~235\~КЗпП\~України у\~разі\~звільнення\~без законної\~підстави\~або\~незаконного переведення\~на\~іншу\~роботу,\~працівник\~повинен\~бути поновлений\~на\~попередній\~роботі органом,\~який\~розглядає\~трудовий спір.\~\~При винесенні\~рішення\~про\~поновлення на\~роботі\~орган,\~який\~розглядає\~трудовий спір,\~одночасно\~приймає\~рішення про\~виплату\~працівникові\~середнього заробітку\~за\~час\~вимушеного прогулу\~або\~різниці\~в заробітку\~за\~час\~виконання нижчеоплачуваної\~роботи,\~але\~не\~більш як\~за\~один\~рік. Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету\~\~Міністрів України\~\~«Про затвердження\~Порядку\~обчислення\~середньої заробітної\~плати»\~№\~100\~від\~08.02.1995\~року (з подальшими змінами і доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до довідки про середній заробіток № 130 від 16.07.2021 року середньоденний заробіток позивача становить 570,20 грн. (а.с. 21), кількість днів вимушеного прогулу 45 (з 09.06.2021 р. по 12.08.2021 р.). Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 25659 грн. (570,20 грн. х 45 днів), без утримання податку й інших обов`язкових платежів і вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За правилами п.п.2,4 ч.1 ст.\~430\~ЦПК\~України, рішення в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Оскільки\~вимога про\~стягнення середнього\~заробітку підлягає\~задоволенню в\~повному обсязі,\~тому з\~відповідача слід\~стягнути на\~користь позивача\~908\~грн.\~в рахунок\~відшкодування сплаченого\~судового збору.\~ Крім того, враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про поновлення на роботі, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved