Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, посилаючись на те, що позивач [PERSON] є пенсіонером, та отримує пенсію за віком, при цьому інших доходів не має, а тому знаходиться у тяжкому матеріальному становищі і змушений вишукувати будь-які можливості для економії, щоб вижити. Позивач зазначає, що розмір пенсії замалий, він набагато менший, чим встановлений державою мінімальний прожитковим мінімум для людини відповідного віку, її не вистачає на життєві потреби, також йому необхідно ще і сплачувати комунальні послуги які дуже великі для нього, також не вистачає коштів на харчування, тому він потребує додаткових коштів та матеріальної допомоги. В нього є донька та син, які працюють та мають постійний заробіток. Натомість він постійно хворіє, змушений постійно приймати ліки, при цьому Відповідачі матеріальної допомоги позивачу у добровільному порядку не надають, хоча мають таку можливість. Здебільшого дорослі діти своїм батькам надають матеріальну підтримку добровільно, але його діти не усвідомлюють своїх моральних обовязків щодо утримання свого батька. На підставі цього просить щомісячно стягувати з [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини її щомісячного доходу (заробітку), починаючи з дня подання позовної заяви й довічно, також щомісячно стягувати з [PERSON] аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини його щомісячного доходу (заробітку), починаючи з дня подання позовної заяви й довічно. Ухвалою суду від 12 березня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи проводити в загальному порядку. Ухвалою суду від 30 березня 2018 року проведення підготовчого судового засідання відкладено у звязку з неявкою відповідачів. Ухвалою від 22 червня 2018 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на мінімальний дохід, який отримує у вигляді пенсії. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засідання заперечувала щодо позовних вимог в повному обсязі, та зазначила, що позивач є працездатним, з матірю своїх дітей розлучений з 2000 року, аліменти на утримання своїх дітей ні в добровільному ні в офіційному порядку не сплачував, щодо хвороб на які позивач посилається жодних доказів не надав, за встановленням йому інвалідності відповідно до його захворювань до лікарні не звертався, рекомендацій лікарів не має, виписок щодо проходження на стаціонарному або амбулаторному лікуванні не має також, за оформленням субсидії щодо комунальних послуг до органів уповноважених на розгляд даного питання не звертався. Відносини між Позивачем та його дітьми не прості, Позивач вдруге був одружений, періодично звертався до сина щодо надання йому грошових коштів які їм були отримані, також свою частку квартири в якій проживає продав синові за 20\~000 гривень. Син не відмовляв в надання добровільної допомоги своєму батькові. На підставі цього просить в позові відмовити в повному обсязі. Суд вислухав пояснення позивача, представника відповідача, дослідив письмові матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідачів [PERSON], та [PERSON] (а.с.46, 47), на теперішній час він є пенсіонером за віком, розмір його пенсії становить 949,00грн. (а.с. 49). Відповідно до ст.\~202\~СК України повнолітні дочка, син зобов'язані, утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1\~ст. 204 СК України. Згідно з нормою\~ст. 201 СК України\~до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст.\~187,\~189-192,\~194-197 СК України. Згідно статті 205 СК України,суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Відповідно до роз'яснень, наданих у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, згідно з ч.2ст.205\~СК України при визначення розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, обов'язковими умовами та підставами покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків є: 1) діти досягли вісімнадцяти років; 2) батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; 3) батьки потребують матеріальної допомоги; 4) відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Умовою виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. Відповідно до розяснень п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги / ст.202 /, не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Так, позивач досяг пенсійного віку, непрацездатний, основним джерелом його доходу є пенсія за віком, тобто має право на утримання від відповідачів, як сина та доньки. Однак відповідно до\~ст. 204 СК України\~дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. Судом встановлено\~та позивач\~в судовому\~засіданні не\~заперечував,\~той факт,\~що він\~як батько матеріальної допомоги на утримання доньки та сина не надавав. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги. При цьому, суд звертає увагу на те, що факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з положеннями чинного законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо. Встановлено, що позивач [PERSON] перебуває на обліку в Апостолівському відділі Криворізького ПФУ Дніпропетровської області та отримує пенсію за віком відповідно до довідки від 17.07.2017 року №506/11/22 в розмірі 949,00 грн.. Нормою ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~на кожну зі сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач [PERSON] не довів з посиланням на належні та допустимі докази, що щомісячні його витрати на лікування перевищують його дохід у вигляді пенсії. Ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст. ст.\~76,\~89ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Відповідно до\~ч.ч.8,9\~ст. 83ЦПК\~України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Оскільки подані представником позивача копії документів, а саме: виписка №6027 із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], довідка із амбулаторії сімейної медицини від 04.09.2018 року щодо стану здоровя позивача, роздруківку з Реєстру Мінюсту України щодо ФОП [PERSON] не відповідає вимогам, встановленим для подання доказів, копії документів не направлялись іншим учасникам справи, суд вирішує справу за наявними матеріалами та не приймає докази, надані представником позивача. В п. 27\~постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed