Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до комунальної бюджетної установи «Музичної школи № 3 м. Чернівці» про визнання застосування дисциплінарного стягнення незаконним та компенсацію моральної шкоди в якій посилається на те, що він працює за трудовим договором викладачем по класу духових інструментів у вказаній установі з 01.09.2008 року і по даний час. Вказує, що 9 січня 2014 року до нього було застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани. Дану догану позивач вважає незаконною та безпідставною з огляду на наступне. Приводом для застосування догани, як зазначено в наказі про оголошенні догани, стало порушення правил внутрішнього трудового розпорядку. Підставою для винесення наказу є акт від 30.12.2013 року «Про поведінку [PERSON]» в якій зазначено, що останній, під час проведення виробничої наради порушив правила трудового розпорядку: заважав адміністрації школи некоректними висловлюваннями та зірвав проведення наради. Крім того, у вказаному акті зазначено, що позивач відмовився від пропозиції директора надати письмове пояснення щодо порушення трудової дисципліни, однак [PERSON] зазначає, що після проведення наради ніхто не пропонував надати які-небудь пояснення, хоча він знаходився на робочому місці до кінця робочого дня, а також на наступний день - 31 грудня 2013 року. Вказує, що йому нічого не було відомо про складання акту, а з його змістом він ознайомився після звернення за правовою допомогою та витребування на запит адвоката документів зі школи, де він працює, наприкінці січня 2014 року. У зв'язку з незаконним, на його думку, притягненням до дисциплінарної відповідальності позивач зазнає моральної шкоди. Вказує, що його честь та гідність принижено в очах всього трудового колективу, йому важко працювати у зв'язку з постійним психологічним тиском та осудом, в яких моєї вини немає. Він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, налагодження нормальних стосунків зі своїми колегами. У зв'язку із викладеним, просить суд ухвалити рішення, яким визнати незаконним застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани та з огляду на глибину та ступінь моральних страждань стягнути з відповідача на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. В судовому засіданні позивач дав пояснення аналогічні викладеним в позові, підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких позов не визнає та вказує , що дисциплінарне стягнення було накладене відповідно до закону. Зазначає, що [PERSON] під час проведення виробничої наради виявив неприпустиму поведінку, висловлював репліки, які заважали проведенню наради, некоректно та в грубій формі висловлювався в бік директора школи в присутності трудового колективу, порушував загальноприйняті норми поведінки, чим фактично зірвав проведення наради. Зазначає, що при складанні акту, позивачу було запропоновано надати письмові пояснення стосовно своєї поведінки, проте останній відмовився в присутності трудового колективу. Порушень вимог трудового законодавства у діях адміністрації школи не визнає, оскільки переконаний, що дисциплінарне стягнення накладено у відповідності до вимог ст 149 КЗпПУ. Вказує також, що позивач є конфліктною особою та раніше неодноразово порушував трудову дисципліну, зокрема у 2012 році, проте не притягувався до відповідальності, а тому на цей раз накладення на [PERSON] стягнення у виді догани є справедливим та виправданим. Також відповідач не визнає відшкодування заявленої моральної шкоди, вважає її безпідставною, оскільки позивач, на думку відповідача, не може зазнати моральних страждань від законного рішення про накладення на нього стягнення у вигляді догани. Просить суд ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. [PERSON] який являється директором комунальної бюджетної установи «Музичної школи № 3 м. Чернівці» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що позивач по своїй суті являється конфліктною людиною та в той день на виробничій нараді поводив себе не адекватно, постійно вигукував з місця, перебивав його, поводився нахабно та висловився в його бік фразою «Жираф большой - ему видней», що безумовно образило його. Вказує, що позивачу було запропоновано написати письмові пояснення стосовно своєї поведінки, проте він відмовився. Вважає накладене дисциплінарне стягнення у вигляді догани законним та обґрунтованим. Свідок [PERSON], яка є дружиною позивача та викладачем музичної школи № 3 вказує, що неприязні стосунки між позивачем та директором школи склались ще із 2010 року та у [PERSON] проявляється упереджене ставлення до позивача. Вважає, що в той день на нараді, коли думка [PERSON] різнилась із думкою дирекції школи, не сталось нічого екстраординарного для накладення на позивача дисциплінарного стягнення. Також вказує, що про накладення стягнення у вигляді догани її чоловіка повідомили, як про доконаний факт, після винесення наказу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на виробничій нараді відбувалась дискусія, в ході якої стався конфлікт між позивачем та директором музичної школи. На питання про суть конфлікту свідок відповіді надати не зміг. Свідок [PERSON], заступник директора з навчальної роботи, яка була присутня на виробничій нараді 30.12.2014 року підтвердила факт суперечки, який стався між сторонами та вважає поведінку позивача некоректною. Також вказує, що особисто не чула про пропозицію директора школи написати позивачу письмові пояснення стосовно інцеденту, а про факт відмови [PERSON] цього робити її повідомив 9 січня сам [PERSON] та ознайомив з наказом. Зазначає, що [PERSON] має хороші показники в роботі та виконує накази адміністрації, проте має свою думку про деякі питання організації роботи, яку періодично висловлює на нарадах. Свідок [PERSON], викладач школи, вказала, що під час проведення наради, [PERSON] нестримано вигукував на репліки директора вигуками «дурне питання», «Жираф большой - ему видней», перебивав його. Директор попросив вийти позивача, проте він цього не зробив, тоді директор вийшов сам. На цьому нарада була закінчена. Вважає, що вислів «Жираф большой - ему видней» не носив образливого змісту, оскільки ці слова є словами пісні [PERSON] Свідок [PERSON], пояснив суду, що під час проведення наради вирішувались робочі питання та в залі був робочий шум, проте позивач виділявся серед всіх своїми голосними репліками. Свідок [PERSON] вказала, що позивач є емоційною людиною та при обговоренні робочих питань, в силу своєї емоційності, голосно брав участь у дискусії, входив в суперечку із директором школи. Зазначає, що в той момент, коли [PERSON] виходив із зали, де проводилась нарада, він назвав позивача «придурком». Свідок [PERSON] в судовому засіданні розповіла, що під час виробничої наради було шумно, велась дискусія, кожен з присутніх виказував свою думку із спірних питань, які були не зрозумілі, проте позивач висловлювався найголосніше. Вказує, що при виході із зали директор школи висловився в бік позивача словом «придурок». Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, вислухавши пояснення сторін та свідків, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] із 2008 року працює викладачем по класу духових інструментів у комунальній бюджетній установі «Музичній школі № 3 м. Чернівці» та за час роботи був неодноразово нагороджений та заохочений грамотами та подяками за досягнення у роботі, що підтверджується копією аркушів трудової книжки серії [NUMBER]. (а.с.7-9) Як вбачається із акту «про поведінку викладача [PERSON]» складеного 30.12.2013 року, останній, під час проведення виробничої наради порушував правила внутрішнього трудового розпорядку: заважав адміністрації школи некоректними висловлюваннями і фактично зірвав проведення наради. Також зазначено, що від пропозиції директора надати письмове пояснення щодо порушення трудової дисципліни відмовився в присутності заступника директора з виховної роботи Н.В. Факт конфлікту також задокументовано в протоколі № 3 від 09.01.2014 року, де директор школи [PERSON] висловився про те, що до [PERSON] будуть прийняті відповідні міри. (а.с.11,) На підставі викладеного акту, викладачу [PERSON] було винесено догану від 09.01.2014 року за порушення п. 3 правил внутрішнього трудового розпорядку. (а.с.10) Стаття 139 КЗпП України передбачає, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Згідно ст. 147 за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. У відповідності до п. 3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників КБУ «Музична школа № 3 м. Чернівці», що стосується правил поведінки викладачів, серед обов'язків працівників зазначено обов'язки: - бути прикладом зразкової поведінки і високого морального обов'язку; - всі питання навчального процесу і побуту вирішувати з адміністрацією на їх робочих місцях, берегти авторитет школи і своїх колег; - не допускати грубості, спору, розмов що не відносяться до роботи в присутності учнів та їх батьків. Всі конфліктні питання вирішувати в тактовній формі, незалежно від віку звертатись один до одного на ім'я та по батькові. Оцінюючи та характеризуючи дії [PERSON] у конфлікті, який відбувся при проведенні наради суд бере до уваги акт від 30.12.2013 року де зазначено, що позивач заважав адміністрації школи некоректними висловлюваннями і зірвав проведення наради. Також фактично встановлено та доведено показами свідків про те, що останній висловлювався в бік адміністрації закладу висловом «Жираф большой - ему видней», що саме і є, на думку адміністрації, некоректним висловлюванням. В таких діях викладача суд не знаходить порушення правил трудового розпорядку. Більше того, обставини, за яких було накладено дисциплінарне стягнення не являються підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Згідно ст. 30 ЗУ «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Аналізуючи вказану норму закону, суд приходить до висновку, що вислів «Жираф большой - ему видней» не носить образливого характеру, оскільки не містять будь-яких фактичних даних, а є тільки використанням мовно-стилістичних засобів. Таким чином, посилання відповідача на те, що під час наради позивач висловлювався в грубій, непристойні та неприйнятній формі у присутності колективу, порушуючи загальноприйняті норми поведінки та трудової дисципліни не знаходять свого відображення в обставинах справи. Що стосується інших фактів конфлікту між сторонами, таких як розмова на підвищеному тоні, недоречні та незручні запитання, викрики, суд не вбачає в таких діях порушення п.3.1. правил внутрішнього трудового розпорядку, оскільки такий порядок вирішення спірних ситуації не заборонений жодними правилами та нормативними актами. Також не беруться до уваги посилання відповідача про інші факти порушення поведінки [PERSON], оскільки відповідно до ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Попередні обставини, конфлікти окремо чи в їх сукупності, особисті стосунки між сторонами не можуть впливати та враховуватись при накладені дисциплінарного стягнення в даному випадку за конкретним фактом, а є предметами розгляду іншого дисциплінарного провадження. Що стосується самої процедури накладення стягнення, у відповідності до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. [PERSON] вказує, що запропонував позивачу надати письмові пояснення з приводу конфлікту, проте із такими твердження погодитись не можна, а посилання відповідача на саме такий порядок його дій судом оцінюється критично з наступних підстав. В судовому засіданні жоден свідок не підтвердив той факт, що позивач відмовився від написання пояснень. Свідок [PERSON], заступник директора з навчальної роботи, за чієї присутності позивач ніби-то відмовився від дачі пояснень, в судовому засіданні вказала, що вона особисто цього не чула, а про це їй сказав сам директор, який розповів, що він викликав [PERSON] та особисто запропонував йому написати пояснення, проте той відмовився. Після цього був складений акт. Про таку пропозицію і відмову жоден свідок, який був присутній при розгляді справи не чув. Викладене дає підстави вважати не тільки про відсутність факту порушення внутрішнього трудового розпорядку а і про порушення процедури накладення стягнення, що тягне за собою незаконність накладення такого дисциплінарного стягнення. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно ч. 1, п. 2, 4 ч. 2 та ч. 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди. П. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачем не наведено достатніх підстав в обґрунтування своїх посилань про завдану моральну шкоду, не вказано обставин вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, об'єктивні вказівки на час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що у частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. При вирішенні питання про судові витрати, суд виходить із положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, згідно якої, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, оцінивши достовірність, давши належну оцінку та встановивши взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд має можливість стверджувати про обґрунтованість позову в частині визнання незаконним застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Outcome: partial