Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання відповідачів не чинити позивачу перешкоди у користуванні його земельною ділянкою, не порушувати межі його земельної ділянки; зобов'язати відповідачів поновити межі земельної ділянки позивача у відповідності до технічної документації, поновити паркан за межею земельної ділянки позивача; зобов'язати відповідачів знести самочинні будівлі. В обгрунтування вимог позовної заяви [PERSON] зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Вигон, вул. Шкільна, 37-б. Позивач наголошує на тому, що відповідачі по справі самочинно зайняли частину земельної ділянки [PERSON], почали будувати на ній самочинну будівлю, демонтували межові стовпи та пересунули паркан. З огляду на викладене, задля захисту своїх порушених прав власника позивач був змушений звернутися до суду із відповідною позовною заявою. Позивач, його представник за дорученням [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на їх безпідставність та необгрунтованість. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявку суду не відомі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що позивач по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА№686408 є власником житлового будинку по вул. Шкільній, 37-б, в с. Вигон, Білгород-Дністровському районі Одеської області, право власності зареєстроване Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 25.11.2003 року, реєстраційний номер 3426954, номер запису 104, в книзі 2. Позивач у судовому засіданні зазначив, що відповідачі по справі самочинно зайняли частину земельної ділянки [PERSON], на якій розташований належний йому житловий будинок та почали будувати на ній самочинну будівлю, демонтували межові стовпи та пересунули паркан. Однак, суд вважає вказані доводи голослівними та безпідставними. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ч.3, ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Положеннями ст. 91 ЗК України встановлено обов'язок власника земельної ділянки не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. За приписами ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Згідно з ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право користування, їх державної реєстрації. В матеріалах справи відсутні та позивачем по справі не надані суду документи на підтвердження прав позивача щодо володіння або користування земельною ділянкою. Крім того, позивач в своїй позовній заяві взагалі не вказав перешкоди в користуванні якої саме земельної ділянки чинять йому відповідачі. Таким чином, позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували наявність у нього права на користування/володіння земельною ділянкою, порушення вказаного права відповідачами, а саме порушення меж вказаної земельної ділянки відповідачами та вчинення ними дій з приводу переміщення паркану та здійснення самочинного будівництва. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення меж земельної ділянки є безпідставними та необгрунтованими, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed