Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу № 20919 дійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 липня 1997 року [PERSON] купив у [PERSON] , від імені якого діяв за довіреністю [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього на час укладання угоди [PERSON] , 1996 року народження квартиру [ADDRESS] . При укладенні договору сторони договору досягли всіх істотних умов договору, позивач передав відповідачам суму у розмірі 10 916 (десять тисяч дев`ятсот шістнадцять тисяч) гривень, вартість квартири [ADDRESS] , відповідачі прийняли гроші, виселились з вищевказаної квартири та передали її [PERSON] у володіння та розпорядження На теперішній час [PERSON] дізнався, що не може в повній мірі розпоряджатись своєю власністю у вигляді вищевказаної квартири, оскільки договір №20919 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі 17.07.1997 р. не посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає Законодавство України. У судове засідання позивач не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Позивачі надали заяви, в якій просили розглядати справу за їх відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 1997 року [PERSON] купив у [PERSON] , від імені якого діяв за довіреністю [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього на час укладання угоди [PERSON] , 1996 року народження квартиру [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Договором № 20919 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 17 липня 1997 року на Одеській товарній біржі, відповідно до ЗУ «Про товарну біржу», реєстраційний номер в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 20919 від 17.07.1997 року, який зареєстровано в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, дата реєстрації 21.07.1997 рік, запис в реєстровій книзі 230 пр на сторінці 14, р № 548. Факт реєстрації вищевказаного договору купівлі - продажу в органах БТІ підтверджується відповіддю на адвокатський запит № 516958.72.20 від 21.05.2020 р. про те, що за [PERSON] станом на 31.12.2012 зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору №20919 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Одеській товарній біржі 17.07.1997 р. На теперішній час та з 1997 року [PERSON] та його дружина [PERSON] зареєстровані за місцем проживання в квартирі [ADDRESS] , а з 2007 року й дочка позивача [PERSON] , про даний факт свідчить довідка Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Б1- 25082-ф/л від 10 березня 2020 року. Спірний договір був підписаний сторонами 17 липня 1997 року, тобто у період діїЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. На час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу в липні 1997 року позивачу не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст..\~8,\~9,\~15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу»\~членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Отже, за вказаним договором Позивач набув права власності на вказану квартиру. Відповідно до ч.1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено судом, на даний час позивач не може розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1997 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Частиною 2\~ст. 47 ЦК України\~та ст.ст..\~224,\~227 ЦК УРСР\~(в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2\~ст. 220 ЦК України\~(у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі-продажу, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Згідно ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2\~ст. 319 ЦК України\~власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1\~ст. 3 ЦК України\~та ч.1\~ст. 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та Законом. Згідно ч.1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2\~ст. 16 ЦК України\~суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання дійсним договору №20919 купівлі-продажу нерухомого майна.

Outcome: approved