Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просив визнати незаконною відмову в безоплатному перевезенні його як громадянина пільгової категорії в громадському транспорті та стягнути солідарно з відповідачів моральну шкоду у розмірі 1500 грн. по 500 грн. солідарно. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має 1 категорію, є інвалідом ІІІ групи та інвалідом війни. Громадяни, віднесені до 1 категорії, мають право на безкоштовний проїзд всіма видами міського пасажирського транспорту, відповідно до п.15 ст.20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Вважає, що перевізники маршрутів №5,7,15 громадського транспорту м.Олександрії порушили його право на безкоштовний проїзд, оскільки 06 лютого 2016 року по маршруту №15, 09 лютого 206 року по маршруту №5, 14 березня 2016 року по маршруту №7 кондуктори вимагали у нього плату за проїзд, проте коли бачили, що він їх знімав на камеру, вони припиняли свої дії. Проте в цей час інші пасажири намагались переконати його сплатити кошти за проїзд. Зазначає, що ці три випадки спричинили ряд негативних наслідків та його моральні страждання, оскільки заходячи в транспорт він починав нервувати та у нього підвищувався тиск, відчував себе соціально незахищеною людиною. Судом за клопотаннями учасників судового розгляду замінено відповідачів фізичних осіб на належних відповідачів фізичних осіб підприємців, а також залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Олександрійську міську раду та Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю та пояснив суду, що він заходив до громадського транспорту і їхав, проте в процесі руху кондуктори вимагали з нього сплатити вартість проїзду, він відмовлявся це робити, просив викликати поліцію. Коли кондуктори на це не реагували, самостійно викликав поліцію. Після цього він не сплачував вартість проїзду, а виходив на потрібній йому зупинці. Лише на маршруті №7 він добровільно вийшов раніше, щоб в аптеці купити заспокійливе. При цьому розмова здійснювалась на підвищених тонах, він нервував, а тому вважає, що йому завдана моральна шкода. Розмір моральної шкоди у 1500 грн. вважає відповідною, оскільки він лише за надання юридичної допомоги сплатив 500 грн. В судовому засіданні представник позивача також підтримав позовні вимоги повністю з підстав зазначених у позові. Представник відповідача ФОП [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив суду, що здійснює пільгове перевезення згідно обєму замовлення. В період інциденту на маршруті №15 договір не був укладений, оскільки в державному бюджеті на 2016 рік не передбачені кошти на надання компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян. До того ж позивач скористався проїздом на рейсі, де відсутній пільговий проїзд. Представники відповідачів - фізичних осіб-підприємців [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Олександрійської міської ради [PERSON] вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки в державному бюджеті на 2016 рік не передбачені кошти на компенсацію пільгового проїзду і фінансування було покладено на місцеві органи. Оскільки це питання може вирішуватись лише на пленарному засіданні, то 22 січня 2016 року ухвалене рішення та виділено 500 тис. грн. на компенсацію. Також зауважив, що з оглянутих відеозаписів видно, що позивачу не було відмовлено у безоплатному проїзді, оскільки він скористався своїм правом. З відеозапису не вбачається будь-якого хвилювання чи нервового стану позивача, доказів заподіяння моральної позивачем не надано. Представник третьої особи Управління праці та соціального захисту Олександрійської міської ради [PERSON] зазначила, що позов не підлягає задоволенню, оскільки з перевізниками було укладено договори з 01.01.2016 року, проте кошти почали компенсувати лише з 04 лютого 2016 року звязку зі змінами у фінансуванні. Заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що замовником - виконавчим комітетом Олександрійської міської ради укладено договори з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування: -№57 від 17 серпня 2013 року з ФОП [PERSON] (перевізник) на маршрут №5 - строком на п'ять років; -№62 від 17 серпня 2013 року з ФОП [PERSON] (перевізник) на маршрут №15 - строком на п'ять років; -№63 від 17 серпня 2013 року з ФОП [PERSON] (перевізник) на маршрут №7 - строком на п'ять років. Згідно з вказаними договорами замовник надав перевізнику право на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування в режимі руху маршрутного таксі, а перевізник зобовязався здійснювати перевезення пасажирів на умовах, передбачених договором. Перевезення пільгових категорій громадян здійснюється згідно чинного законодавства України, встановлюється міським замовленням і оформляється окремим договором пільгових перевезень. Відповідно до рішення сесії Олександрійської міської ради №28 від 22 січня 2016 року на компенсаційні виплати на пільговий проїзд автомобільним транспортом окремим категоріям громадян виділено 500\~000 грн. 22 січня 2016 року виконавчим комітетом Олександрійської міської ради (замовником) та управлінням праці та соціального захисту Олександрійської міської ради (головним розпорядником бюджетних коштів) укладено договори №1,2,3 на проведення компенсаційних виплат перевізникам за пільгове перевезення окремих категорій громадян у міському автомобільному транспорті загального користування з перевізниками ФОП [PERSON], ФОП [PERSON], ФОП [PERSON], строк дії якого визначено з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року. За даними договорами перевізник зобовязується надавати послуги окремим категоріям громадян на безоплатний проїзд у міському автомобільному транспорті загального користування, які згідно з чинним законодавством мають на це право. Головний розпорядник бюджетних коштів встановлює місцеве замовлення замовника на перевезення пільгової категорії громадян за рахунок міського бюджету у межах обсягів, затверджених у бюджеті м.Олександрії на 2016 рік. Статтею 29 Закону України «Про автомобільний транспорт»\~\~визначені засади діяльності автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах. Так, автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов'язаний: мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення. Частиною 2 статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], відповідно до посвідчення серіїА№135212, виданого Кіровоградською обласною державною адміністрацією 15.09.2011 року, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1). Відповідно до п.15 ст.20 Закону України\~«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 надаються пільги на безплатне користування всіма видами міського та приміського транспорту (крім таксі, в яких число посадочних місць для пасажирів не більше 9) на території України. Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» установлено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень. З відеозаписів, оглянутих в судовому засіданні вбачається що 06 лютого 2016 року по маршруту №15, 09 лютого 206 року по маршруту №5, 14 березня 2016 року по маршруту №7 кондуктори пропонували [PERSON]-о. сплатити кошти за проїзд, мотивуючи тим, що відбулись зміни в законодавстві. Проте позивач скористався своїм правом безкоштовного проїзду в міському транспорті загального користування на маршрутах №5,7,15, кошти за проїзд він не сплачував, виходив з транспорту на необхідних йому зупинках, а тому факт відмови позивачу в безоплатному перевезенні в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога про визнання незаконними дій відповідачів щодо відмови у проїзді на пільгових умовах задоволенню не підлягає. З огляду на те, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання дій незаконними, тому в її задоволенні також слід відмовити. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України оскільки позов залишено без задоволення, судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed