Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на ? частини земельної ділянки. В позові вказував, що він спільно з [PERSON] купив будинок та земельну ділянку 5400 кв.м. в с. Кононівка Драбівського району Черкаської області по вул. Садова, 23. Угода була оформлена договорами купівлі продажу у відповідача приватного нотаріуса. У 2007 році 05 червня [PERSON] продала йому ? частину будинковолодіння в с. Кононівка, вул. Садова, 23, а також ? частини земельної ділянки. Проте, відповідач не оформив належним чином договір купівлі продажу земельної ділянки. Останній завірив лише розписку [PERSON], яка отримала 10 тис. 500 грн. за ? земельної ділянки по вищевказаній адресі. На звернення до нотаріуса, останній запропонував йому звернутися до суду. Без договору купівлі - продажу позивач не має змоги оформити державний акт на право власності на всю земельну ділянку. В судовому засіданні позивач позов підтримав, проси суд його задоволити. Вважає, що необхідності залучати правонаступників [PERSON] в якості відповідачів немає, оскільки останні не претендують на його земельну ділянку. Відповідач вирішення справи поклав на розсуд суду. В заперечення вказав, що договір купівлі продажу земельної ділянки не був оформлений, тому що [PERSON] на надала йому підтверджуючих документів про право власності на землю, даній документ було отримано через 2 місці після оформлення договору купівлі продажу будинку, проте пізніше до нього ніхто не звертався для посвідчення договору купівлі продажу землі. [PERSON] особи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать дані Укрпошти, причини нявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, тощо). Зобовязання виникає з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори, інші правочини. З копії розписки [PERSON] від 05.06.2007 року вбачається, що остання отримала кошти від позивача у сумі 10500 грн. за продаж земельної ділянки, яка знаходиться в с. Ковалівка вул. Садова, 23, та зобовязалася підписати договір купівлі - продажу будинку та земельної ділянки. Проте, в подальшому не виконала своїх зобовязань перед позивачем. Суд вважає, що позивач, який вказав предметом позову спірну земельну ділянку, невірно визначив відповідача по справі. Цивільні відносини з приводу купівлі продажу земельної ділянки, в тому числі і прав на неї, виникли між позивачем та [PERSON] [PERSON] померла 11.05.2009 року, про що свідчить копія свідоцтва про її смерть. З копії спадкової справ вбачається, що спадкоємцями [PERSON] є її діти [PERSON] та [PERSON], які судом залучені до участі у справі третіми особами. Проте, позивач, не заявив клопотання про заміну первісного відповідача на належних, відповідно до вимог ст.33 Цивільного процесуального кодексу України, після розяснення судом йому цього права. Відповідач приватний нотаріус не є власником спірної земельної ділянки, а тому він не може порушити прав власності позивача на неї. Між сторонами по справі виникли відносини з приводу виконання професійних обовязків нотаріуса, проте, його дії позивач не оспорює, а в позовних вимогах ставить питання про право власності на земельну ділянку. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги до відповідача не можуть бути задоволені у звязку з тим, що відповідач не порушив прав власності позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed