Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була його матір`ю. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] ., який належав їй на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.1997 року, за реєстраційним № 0118/0702, посвідченим Мелітопольською міською біржею нерухомості. Батько, [PERSON] , відмовився від отримання частки спадкового майна після смерті колишньої дружини - [PERSON] , тому спадкоємцем першої черги є тільки позивач.т Позивач прийняв спадщину у встановленому порядку шляхом звернення до нотаріальної контори. Оскільки договір купівлі-продажу, укладений на біржі за участю [PERSON] , підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню, враховуючи вимоги законодавства, яке діяло на час укладання договору, при зверненні до нотаріуса позивач отримав відмову в оформленні свідоцтва про право на спадщину та був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Таким чином, позивач не має можливості оформити спадщину в позасудовому порядку. Ухвалою судді від 16.03.2021 року відрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.04.2021 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 25.05.2021 року, витребувано копію спадкової справи в нотаріальній конторі, та копію заповіту в Семенівській сільській раді. Ухвалою суду від 25.05.2021 року витребувано копію спадкової справи з Запорізького обласного державного нотаріального архіву. У судове засідання 06.09.2021 позивач не з`явився, надав заяви про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлені наступні обставини. Згідно копії свідоцтва про народження, виданого 11 червня 1961 року, [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження 11 червня 1961 року зроблено відповідний запис № 34 /а.с.7/. 09 січня 1976 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 12 серпня 1980 року серія [NUMBER] /а.с.9/. Як вбачається договору купівлі-продажу від 24 січня 1997 року, реєстраційний №0118/0702, укладеного між КСП «Колос» (за дорученням, виданим КСП «Колос» - [PERSON] ) та [PERSON] , укладеного та зареєстрованого на Мелітопольській міській біржі нерухомості, продавець - КСП «Колос» (за дорученням, виданим КСП «Колос» - [PERSON] ) продав, а покупець - [PERSON] купила належний продавцю будинок [ADDRESS] /а.с.10/. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 10.06.2019 року серія [NUMBER] /а.с. 8/. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме - будинок [ADDRESS] , який належав їй на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 1997 року /а.с.55-96/. Відповідно до заповіту, складеного 09 квітня 2003 року, посвідченого виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Мелітопольського району, [PERSON] заповіла житловий будинок, розташований на території Семенівської сільської ради в [ADDRESS] , земельну частку (пай), розташовану на території Семенівської сільської ради, розміром 6,15 га умовно кадастрових гектарів згідно земельного сертифікату ЗП №0130919, майновий пай, а також усе, що їй буде належати на день смерті її сину [PERSON] /а.с.63/. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрита спадкова справа /а.с.54/. Відповідно до заяви від 28 серпня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Волковицьким С.О., у визначений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом /а.с.58/. Згідно постанови приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Чупрун Тетяни Анатоліївни про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 лютого 2021 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння [ADDRESS] , так як наданий спадкоємцем договір купівлі-продажу, укладений на біржі за участю спадкодавця [PERSON] , з урахуванням дослідження законодавства, що діяло на момент укладення вказаного договору купівлі-продажу, підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Отже нотаріусом було встановлено, що договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] був укладений з порушенням законодавства /а.с.17/. Згідно інформації КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18 березня 2021 року, станом на 01 січня 2013 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 1997 року № 0118/0702, посвідченого Мелітопольською міською біржею нерухомості /а.с.98/. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав від 18.02.2020 року, домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності /а.с.83 на звороті/. Однак, оформити своє право на спадщину позивач не може, оскільки договір купівлі-продажу, укладений на біржі за участю [PERSON] , враховуючи вимоги законодавства, яке діяло на час укладання договору, не був нотаріально посвідчений. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обрані позивачем способи захисту його прав передбачені законом і відповідають йому. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Згідно положень статті 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, станом на час придбання будинку, право власності наступало не з моменту підписання Договору купівлі-продажу сторонами, а з моменту його реєстрації у відповідних компетентних органах, що було здійснено належним чином, а саме у КП «Мелітопольське МБТІ». Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частиною третьою статті третьої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, оскільки договір нотаріально не посвідчено, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності на належний йому будинок і розпорядитися ним. З огляду на вищевикладене, у зв`язку з тим, що правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, суд знаходить договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] укладений 24 січня 1997 року, реєстраційний №0118/0702, між КСП «Колос» (за дорученням, виданим КСП «Колос» - Мовчан Ю.І.) та [PERSON] , зареєстрований на Мелітопольській міській біржі нерухомості дійсним та приймає його до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимогами ч.1 ст.1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом звернення до нотаріальної контори Відповідач позов визнав в повному обсязі і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, судом встановлено, що позивач не може вільно користуватися належним йому спадковим майном - будинком [ADDRESS] , оскільки він, як законний спадкоємець, має всі законні права на зазначене спадкове майно, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, в зв`язку з тим, що наданий спадкоємцем договір купівлі-продажу, укладений на біржі за участю спадкодавця [PERSON] , не був належним чином посвідчений. За наведених вище обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав, який передбачений нормами ЦК України та з яким погоджується суд, та визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved