Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться по вул. Гуцульській № 28 в м. Бориславі. Позовні вимоги мотивує тим, що є співвласником житлового будинку но вул. Гуцульській, 28 в м. Бориславі Львівської області. Відповідно до довідки про склад сімї, виданої 13 лютого 2018 року № 98 МПП «Бескид», у даному будинку проживають [PERSON] та відповідач [PERSON]. Однак, відповідач з дня прописки в даному будинку не проживав, останні кілька років взагалі не зявлявся. У звязку з тим. що в будинку зареєстрований відповідач у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: позбавлення права на оформлення субсидії у звязку із врахуванням доходу за особу (відповідача), яка не бере участь у сплаті комунальних послуг, також виникає необхідність сплати додаткових коштів за комунальні послуги, за особу (відповідача), якій вони не надаються, але нараховуються. Враховуючи вище викладене, враховуючи, що відповідач зареєстрований в даному будинку, однак там ніколи не проживав. Тому, як співвласник будинку, що знаходиться по вул. Гуцульський №28 у м. Бориславі, позивач має право вимагати визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житловим будинком. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 12 травня 2018 року, у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пояснення дали аналогічні позовній заяві, просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не зявився, про причину неявки суд не повідомив, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву. Крім того, відповідач повідомлялася про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутністі. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 червня 2002 року, позивач [PERSON] є співвласником житлового будинку но вул. Гуцульській, 28 в м. Бориславі Львівської області. Згідно довідки МПП «Бескид» про склад сімї № 98 від 13 лютого 2018 року, у даному будинку проживають [PERSON] та відповідач [PERSON]. Так, згідно акту обстеження комісією МПП «Бескид» від 13 лютого 2018 року за адресою вул. Гуцульська, №28 у м. Бориславі, відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2002 року. Зазначені обставини також підтверджуються поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що відповідач вже тривалий час, більше року не проживає в будинку позивача. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Слід звернути увагу, що судом з'ясовано, що відповідач не мешкає у будинку за місцем реєстрації понад один рік, не сплачує комунальні платежі, поштова кореспонденція, надіслана відповідачу за адресою реєстрації, ним не отримується, при цьому відсутні поважні причини його відсутності в будинку, а тому суд вважає , що відповідач є такою, що втратив право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved