Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до суб`єкта підприємницької діяльності Фізична особа - підприємець [PERSON] про стягнення заборгованості та неустойки за договором, 3 % річних, інфляційних витрат та безпідставно отриманих коштів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23.08.2019 року між ним (Замовник) та Відповідачем (Виконавець) був укладений договір виконання робіт, відповідно до умов якого Замовник поручає, а Виконавець зобов`язується виконати роботи по виготовленню та доставці товару, згідно з розцінками Виконавця, а саме встановлення твердотопливної системи опалення, вартість якої становить 244000 грн. (п.п. 1.1, 2.1 та 2.2 Договору та специфікації до нього). Замовник, відповідно до п.1.2 Договору, зобов`язується оплатити та прийняти готовий товар та роботу, згідно умов цього Договору шляхом підписання акту прийому-передачі. На виконання умов Договору, Позивач сплатив позивачу грошові кошти в розмірі 275 000 грн. (244 000 грн. відповідно до умом договору та 31 000 грн. переплати), що підтверджується копіями квитанцій від 23.08.2019 року на суму 100 000 грн., 05.09.2019 року на суму 30 000 грн., 17.09.2019 року на суму 110 000 грн., 08.10.2019 року на суму 25 000 грн., 25.02.2020 року на суму 10 000 грн. Умовами Договору передбачено, що після виконання п.2.1 Договору, Виконавець протягом 50 робочих днів зобов`язується виготовити і доставити товар, згідно акту-приймання передачі. Таким чином, з урахуванням того, що остання сума оплати, відповідно до п.2.1, яким передбачений завдаток не менш 70% від вартості товару, була сплачена за квитанцією від 17.09.2019 року, то початок доставки товару та виконання робіт відраховується саме з цієї дати. Остання дата поставки та встановлення товару, згідно з п.3.2 Договору становить 27.11.2019 року. Однак на сьогоднішній день, Виконавець свої зобов`язання за Договором не виконав, на усні вимоги повернути сплачені кошти не відповідає , чим завдав Позивачу великий клопіт, як матеріальний, так і моральний, оскільки встановлення зазначеного опалення повинно було обігрівати будинок вже минулої зими. При укладанні Договору, сторони визначили і відповідальність сторони, що його порушує. Так, в разі невиконання Виконавцем п.3.2, з власної вини, останній зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,5 % від вартості даного Договору за кожний день прострочення (ч.2 ст.551 ЦК У країни) (п.4.3 Договору). Розрахунок неустойки ( ст.551 ЦК України, п.4.3 Договору). Період розрахунку : 28.11.2019 - 07.07.2020, розмір неустойки згідно договору - 0,5%, кількість днів у періоді - 222, Всього : 270840,00 грн. ( 0,5% від 244000 грн. становить 1220 грн./день. 222 днів * 1220 грн. = 270840,00 грн.). Розрахунок 3% річних ( ст.625 ЦК України). Період розрахунку : 28.11.2019 - 07.07.2020. Сума боргу - 244000,00 грн.. 3% річних - 4452,00 грн.. Втрати від інфляції. Місяць року за період розрахунку : грудень 2019 року - 99,8% (індекс інфляції); січень 2020 року - 100,2% (індекс інфляції); лютий 2020 року - 99,7% (індекс інфляції); березень 2020 року - 100,8% (індекс інфляції); квітень 2020 року - 100,8% індекс інфляції); травень 2020 року - 100,3% (індекс інфляції); червень 2020 року - індекс не встановлено. Результати розрахунку : Період розрахунку : грудень 2019 - червень 2020 року. Сума боргу - 244000,00 грн.; Сума боргу з інфляцією - 247916,39 грн.; Інфляційне збільшення боргу - 3916,39 грн.. Таким чином, загальний розмір неустойки, 3% річних та витрат від інфляції становить 279208,39 грн.. Крім того, позивачем була сплачена Виконавцю сума більша за умови договору в розмірі 31000 грн., що є безпідставно отриманими коштами, в розумінні ст.1212 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.1212 ЦК, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача 554208,39 грн., з яких 244000,00 грн. основної заборгованості та 270840 грн. неустойки за договором, 4452,00 грн. - 3% річних, 3916,39 грн. - інфляційних витрат та 31000 грн. безпідставно отриманих коштів. Крім того, просив стягнути з відповідача 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. До початку судового засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, хоча про день та час судового розгляду був належним чином повідомлений, що підтверджується оголошенням про виклик особи. Відповідно до ст. 187 виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов : відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням згоди позивача, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів позовної заяви вбачається, що 23.08.2019 року між ФОП [PERSON] (Виконавець), та [PERSON] ( Замовник), був укладений Договір, відповідно до п.1.1 якого Замовник поручає, а Виконавець зобов`язується виконати роботи по виготовленню та доставці товару згідно з розцінками виконавця. Пунктами 2.1,2.2 Договору передбачено, що вартість товару складає 244000 грн.. Завдаток ( попередня оплата не менше 70%) 100000 грн. Залишок - 100000 грн.. Товар та додаткові послуги : + 10000 грн., твердотопливна система опалення. Згідно п.3.1, 3.2 Договору, Замовник зобов`язується сплатити вартість заказу. Після виконання пункту 2.1 Виконавець зобов`язується виготовити і доставити товар протягом 50 робочих днів, згідно акту приймання-передачі. У разі невиконання Виконавцем пункту 3.2 з власної вини, Виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,5% від вартості даного договору за кожний день прострочення ( п.4.3 Договору). Згідно копії Специфікації до Договору № б/н від 23.08.2019 року, загальна сума до сплати складає 244000 грн.. З копії квитанцій до прибуткового касового ордера від 23.08.2019 року, від 05.09.2019 року, 17.09.2019 року, від 08.10.2019 року, від 25.02.2020 року вбачається, що [PERSON] сплатив ФОП [PERSON] гроші на загальну суму 275000,00 грн.. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії ( негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно із ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого,інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання щодо безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених у ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (ст. 1213 ЦК України). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В своїй постанові від 16.01.2019 року справа № 347/2054/16-ц Велика Палата Верховного суду зробила такий висновок : « Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)». Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в судовому засіданні було встановлено, що ФОП [PERSON] порушив умови договору, укладеного між ним та [PERSON] , дані умови ним не були виконані у визначеній строк, останній порушив свої договірні зобов`язання щодо належного та вчасного виготовлення та доставлення обумовленого в договорі товару, позивачем була сплачена за договором від 23.08.2019 року більше сума, що є безпідставно набутим майном в розумінні положень ст.1212 ЦК України, тому суд вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі як законно обґрунтовані та підтверджені документально. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., то суд вважає необхідним в задоволенні даної частин вимог відмовити, виходячи з наступного. Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Однак позивач, до позовної заяви не надав жодних документів, які б підтверджували сплату ним коштів на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.. Оскільки позивачем при звернення до суду з даним позовом був сплачений судовий збір в розмірі 5542,10 грн., а відповідно до вимог ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 5542,10 грн.. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial