Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, Виконавчим комітетом Харалузької сільської ради Корецького району Рівненської області 05.05.1995 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, сім`я фактично припинила своє існування, подальше збереження сім`ї суперечить інтересам позивача. Від представника позивача - адвоката Сачка А.В. надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідач просила проводити розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 05.05.1995 року Виконавчим комітетом Харалузької сільської ради Корецького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №2 (а.с. 1). Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Беручи до уваги викладене, те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, оскільки позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що примирення між сторонами не можливе, суд вважає за доцільне задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позовної заяви судового збору в розмірі 384,20 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 06.05.2019 року №50.

Outcome: approved