Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивує тим, що 01.07.2013 позивач передав в борг відповідачу 62500,00 доларів США на строк до 31.08.2013, про що було складено відповідну розписку. Однак, відповідач свої зобов'язання не виконав, грошові кошти позивачу не повернув. Сума заборгованості станом на дату пред'явлення позову складає 1715630,42 грн. та включає в себе 1678485,13 грн. основного боргу та 37145,29 грн. - три проценти річних. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 1715630,42 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач розписки не писав та не отримував зазначений у ній борг. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступних висновків. 01.07.2013 позивач передав відповідачу в борг грошові кошти у розмірі 62500,00 доларів США. На підтвердження одержання вказаних коштів відповідачем складено розписку, згідно з якою останній зобов'язався до 31.08.2013 повернути позивачу суму боргу (а.с. 11). За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу отримання відповідачем у борг грошових коштів у сумі 62500,00 доларів США. Відповідач свої зобов'язання не виконав, борг позивачу не повернув. Під час судового розгляду справи відповідач заперечував факт підписання ним розписки. За клопотанням представника відповідача у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центру, оплату вартості експертизи покладено на відповідача. Однак, матеріали цивільної справи повернулися на адресу суду з повідомленням про неможливість проведення експертизи у зв'язку із відсутністю оплати за експертне дослідження. Статтею 109 ЦПК України передбачені наслідки ухилення від участі в експертизі, а саме у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, враховуючи що експертиза не була проведена у зв'язку із ухиленням відповідача від її проведення, суд визнає факт підписання ним розписки. До того ж під час розгляду справи представником позивача надано суду висновок експертного дослідження №19/8-4/19-ЕД/17 від 17.08.2017, проведеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром на замовлення позивача, згідно з яким підпис від імені [PERSON] в розписці від 01.07.2013 виконаний [PERSON] Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи та підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 1715630,42 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 6890,00 грн. судових витрат. З викладеного,

Outcome: approved