Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2003 р. Відповідачі є членами сім`ї позивача і зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що відповідачі більше року не мешкають в даній квартирі, не несуть витрат на її утримання, в квартирі відсутні їх речі. Будь-яких перешкод у користуванні квартирою їм не чиниться. Оскільки наявність реєстрації відповідачів перешкоджає реалізувати право власності в повному обсязі, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. 03.08.2020 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі наданих доказів. Відповідачі на момент розгляду справи не скористались своїм правом на подання відзиву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] є власниками в рівних частках квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Криворучком В.П. На момент розгляду справи в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , його дружина - [PERSON] , донька - [PERSON] , донька - [PERSON] , онука - [PERSON] . Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення права власності без позбавлення права користування і володіння майном. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших члені» сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 16 цього Кодексу. Згідно з ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України1 фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Судом встановлено, що відповідачі у справі хоча і зареєстровані в спірній квартирі, однак в ній не проживають більше року, не несуть витрат на її утримання, в ній відсутні їх речі, що підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним ДП «Наш дім» від27.07.2020 р. Будь-яких доказів про те, що у відповідачів існують перешкоди у користуванні спірною квартирою, суду не надано. Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання такими, що втратили права користування жилим приміщенням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якої дії [PERSON] , є обгрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим він підлягає задоволенню в цій частині. Однак, не можуть бути задоволені вимоги позивача про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] [PERSON] з огляду на наступне. Як встановлено судом, [PERSON] , є власником Ѕ частини кв. [ADDRESS] . В силу положень ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник майна не може бути позбавлений права користування своєю власністю в зв`язку з не проживанням в квартирі, оскільки такі вимоги суперечать положенням ст.317 ЦК України. З огляду на викладене, вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] її такою, що втратила право користування жилим приміщенням не можуть бути задоволені, оскільки такі вимоги не узгоджуються з вимогами чинного законодавства. Питання щодо судових витрат суд вирішує на па підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial