Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] Позивач посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі окрім нього зареєстровані також колишня власниця квартири - [PERSON], та її мати [PERSON] Позивач вказав, що не звертався до відповідачів із проханням про добровільне зняття з реєстрації, оскільки останнє відоме їх місце проживання - це за адресою належної йому квартири. У зв'язку з наведеним вище позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла до суду заява, в якій він просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Виходячи з цього, суд, за письмовою згодою позивача, ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.10.2000 серія АВН №342033, посвідченого державним нотаріусом 5-ої Київської державної нотаріальної контори Чуйко А.О., належить квартира [ADDRESS] після смерті дружини [PERSON], його право власності зареєстровано в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 24.11.2000 за №32 984/31178 в реєстрову книгу №167-197 (а.с. 8). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] належала дана квартира на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між останньою та [PERSON], посвідченого та зареєстрованого на Київській Універсальній Біржі 30.08.1996 за реєстровим №В8697\\10378, та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 06.09.1996 в реєстрову книгу за №32984\\31178 (а.с. 6). Згідно довідки форми №3 від 26.10.2016 за №7554, виданої комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району» ЖЕД №905 в квартирі [ADDRESS]: [PERSON] (власник особового рахунку), [PERSON] (колишній власник), [PERSON] (колишній власник). Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що відповідачі, на даний час не проживають у належній йому квартирі, про що свідчить акт про не проживання особи, складений сусідами та затверджені печаткою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №905 від 26.10.2016 (а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі, укладеного з позивачем договору. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки право користування спірною квартирою у відповідача є похідним від прав колишнього власника житла. За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивачів не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст.57- 58 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено,суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] Що стосується вимоги позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] Як вбачається з наданої Солом'янським РВДРАЦС ГТУМЮ у м. Києві копії акту про смерть №231 від 02.03.1993, [PERSON] померла [INFO] В даному випадку законом визначено окремий порядок зняття померлої особи з реєстраційного обліку в квартирі. За таких обставин, дані вимоги позивача не ґрунтуються на законі. З огляду на наведене, у задоволенні вимоги позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] сплачену ним суму судового збору при зверненні до суду в розмірі 275,60 грн.

Outcome: partial