Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 77/2992BCL від 19.08.2011р. в розмірі 5 048,30 грн. та понесені судові витрати в сумі 243,60 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.08.2011р. між ПАТ «Платинум банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 77/2992BCL, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5 181,74 грн., на умовах щомісячного повернення банку коштів по отриманому кредиту та процентів за користування кредитом в розмірі 14% річних, з кінцевим строком погашення до 19.02.2013р. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, отримані кредитні кошти не повернув, відсотки та комісію за кредитним договором не сплатив. В подальшому, первинним кредитором - ПАТ «Платинум банк» було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» на підставі договору факторингу № 20120726-Г від 26.07.2012р. Згідно договору факторингу № 2 від 08.10.2012р. ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» передало своє право вимоги за цим же кредитним договором ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». Остаточним кредитором за згаданим кредитним договором вважається ТзОВ «Кредекс фінанс», який набув право вимоги до [PERSON] на підставі договору факторингу № 1/15-ФКю від 08.05.2015р., що був укладений з ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». На даний час, заборгованість відповідача за кредитним договором № 77/2992BCL від 19.08.2011р. не погашена, в зв'язку із чим ТзОВ «Кредекс фінанс», на правах кредитора, просить стягнути вказану заборгованість в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду клопотання за змістом якого позов підтримує в повному обсязі, просить такий задоволити, а розгляд справи здійснювати у відсутності представника товариства. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, вказав, що дійсно кредит оформляв на своє ім'я в банку, однак грошові кошти брались для [PERSON], а в подальшому самі проплати по кредиту здійснювала взагалі інша особа; окремим клопотанням просить застосувати позовну давність до даних позовних вимог та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.08.2011р. на підставі заяви/анкети позичальника між ПАТ «Платинум банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 77/2992BCL від 19.08.2011р., згідно якого останньому було надано строковий кредит у розмірі 5 181,74 грн. строком по 19.02.2013р. зі сплатою 14,0% річних за користування кредитними коштами. Також встановлено, первинний кредитор - ПАТ «Платинум банк» відступив своє право вимоги до боржника [PERSON] за вказаним кредитним договором на користь ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» на підставі договору факторингу № 20120726-Г від 26.07.2012р. Згодом, згідно договору факторингу № 2 від 08.10.2012р. кредитор ТОВ «ФК «БІЗНЕСФІНАНС» передав своє право вимоги за цим же кредитним договором ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». Остаточним кредитором за кредитним договором № 77/2992BCL від 19.08.2011р. стало ТзОВ «Кредекс фінанс» (позивач по справі), який набув право вимоги до [PERSON] на підставі договору факторингу № 1/15-ФКю від 08.05.2015р., що був укладений з ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». Таким чином, з врахуванням положень ст.ст.1077, 1078 ЦК України, позивач ТзОВ «Кредекс фінанс», ставши новим кредитором у даних боргових зобов'язаннях, ставить вимогу до відповідача [PERSON] щодо повернення заборгованості за кредитним договором № 77/2992BCL від 19.08.2011р., яка, згідно даних додатку № 1 до договору факторингу 1/15-ФКю від 08.05.2015р., складає 5 048,30 грн., я яких: 3 569 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 587,50 грн. - заборгованість за відсотками; 891,80 грн. - заборгованість за пенею. Згідно положень п.4.1. кредитного договору, позичальник відповідає перед банком (кредитором) по зобов'язаннях, що виникають згідно з умовами договору, всім майном та коштами, на які може бути звернене стягнення згідно з чинним законодавством України. У разі отримання від банку вимоги про дострокове погашення кредиту, отриманого за даним договором, позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за даним кредитом у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із розрахунку заборгованості, остання проплата відповідачем по кредитному договору № 77/2992BCL від 19.08.2011р. була здійснена 01.03.2012р. Дана обставина сторонами не оспорюється та є встановленою в порядку ст.61 ЦПК України, а відтак не підлягає додатковому доказуванню та досліджуванню. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Зважаючи на те, що кредитний договір було укладено до 19.08.2011р., а останню проплату боржником (відповідачем) було здійснено/проведено 01.03.2012р., відтак перебіг строку позовної давності розпочався саме з 01.03.2012р. та відповідно 01.03.2015р. сплив, а позивач ТзОВ «Кредекс фінанс» звернувся до суду із даним позовом лише 21.07.2015р. Інших обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності судом не встановлено. Будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем також не наведено. За змістом положень ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно до роз'яснень п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення в цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що позивачем пропущено строк позовної давності визначений ст.257 ЦК України, поважності причин пропуску такого строку позивачем не наведено, а відповідач просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Застосовуючи позовну давність, суд виходить із приписів ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про заборону вимагати повернення споживчого кредиту після спливу позовної давності, та роз'яснень Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». На підставі ст.ст. 257, 258, 261, 267 ЦК України, п.11 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення в цивільній справі» та

Outcome: dismissed