Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним та скасувати: рішення II сесії XXIII скликання Біляївської міської Ради №169 від 24.02.2000 року про передачу в приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2961 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; державний акт на право приватної власності на землю від 29.05.2000 року, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1051; свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2961 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за №3261, яке видано 17.11.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24.12.1999 року вона разом з батьком [PERSON] та братом [PERSON] придбали в рівних частках житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2961 га. Рішенням II сесії XXIII скликання Біляївської міської Ради №169 від 24.02.2000 року вказана земельна ділянка була передана у власність її батькові [PERSON], про що видано державний акт на право приватної власності на землю. Як зазначено в акті, землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,1000 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,1961 га. [INFO] помер її брат [PERSON]; [INFO] помер її батько [PERSON] 17.11.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2961 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Проте, на теперішній час вона не можу зареєструвати спадщину у відділі Держземагенства у Біляївському районі Одеської області та отримати кадастровий номер на земельну ділянку, оскільки рішення і акт прийнято і видано з порушенням вимог ст.17, 56, 67 Земельного кодексу України, якими передбачено, що передача землі у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства повинні здійснюватись окремо на підставі окремих рішень і оформлятись окремими актами, відповідно, і свідоцтво про право на спадщину має видаватись окремо на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства. До судового засідання позивач не з'явилась, але подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності в якій наголосила, що позовні вимоги підтримує повністю (а.с.17). Від представника відповідача Біляївської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності в якій він зазначив, що міська рада визнає позов повністю (а.с.18). Від відповідача приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] до суду також надійшов лист про визнання вимог позивача та розгляд справи за її відсутності (а.с.15). Врахувавши позицію позивача та відповідачів, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приймаючи до уваги, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує чиїхось прав та інтересів, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, згідно статті 174 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні, 24.12.1999 року [PERSON], її батько [PERSON] та брат [PERSON] придбали в рівних частках житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна №925/99, зареєстрованим в Одеській Новій Біржі 24.12.1999 року за №925/99 (а.с.10-11). Встановлено, що вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2961 га. Рішенням II сесії XXIII скликання Біляївської міської Ради №169 від 24.02.2000 року вказана земельна ділянка площею 0,2961 га, яка розташована в [ADDRESS], була передана у власність [PERSON], про що Біляївською міською радою 29.05.2000 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЖД №069938, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1051 (а.с.9). Із акту вбачається, що землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,1000 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,1961 га. [INFO] помер [PERSON], [INFO] помер [PERSON] 17.11.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2961 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за №3261 (а.с.5). Статтею 17 Земельного кодексу України 1990 року (що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Передача земельної ділянки у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки на підставі клопотань зазначених підприємств, кооперативів та товариств. До клопотання додаються матеріали, що обґрунтовують розмір земельної ділянки, обчислений відповідно до вимог частини шостої статті 5 цього Кодексу. Місцева Рада народних депутатів розглядає у місячний строк зазначені клопотання та матеріали і приймає рішення з цього питання. Статтею 56 Земельного кодексу України 1990 року (що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара. Збільшення розмірів земельних ділянок до 2 гектарів може провадитись за погодженням з обласною Радою народних депутатів. Статтею 67 Земельного кодексу України 1990 року (що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Розмір земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва не повинен перевищувати 0,1 гектара, будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Підсумовуючи вищевикладені обставини справи та притаманні ним норми Закон, слід зазначити, що дійсно, передача землі у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства повинні здійснюватись окремо на підставі окремих рішень і оформлятись окремими актами. Відповідно і свідоцтво про право на спадщину має видаватись окремо на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства.

Outcome: approved