Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості та збитків посилаючись не неналежне виконання відповідачем зобов'язань за укладеним сторонами договором фінансового лізингу та наявність заборгованості, яку позивач просить стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами. Представник позивача Бойко А.І. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, пояснив, що відповідно до договору про фінансовий лізинг боржнику було передано транспортний засіб марки AUDI A5 1.8 TFSI, 2014 року виробництва, шасі [NUMBER], двигун № [NUMBER], а відповідач [PERSON] виступила поручителем за договором. З вересня місяця 2016 року третя особа [PERSON] припинила вносити платежі за договором 06.10.2016 року відповідачу було направлено вимогу про дострокове повернення об'єкту лізингу та сплату всіх необхідних платежів, яку вона отримала 07.10.2016 року. 20.10.2016 року було розірвано договір, та станом на час розірвання договору заборгованість становила 99 000 гривень. В листопаді, грудня місяці 2016 року потрібно було сплатити кошти за фактичне користування об'єктом лізингу. Додаткову угоду відповідач підписувала. Порука на даний час не припинена. Третя особа з червня 2016 року почало прострочувати платежі за договором. Об'єкт лізингу вони вилучали самостійно і самостійно оплачували послуги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі та пояснила, що на даний час вона працює бухгалтером та в неї на має змоги сплачувати заборгованість, договір поруки вона підписала на прохання [PERSON], ніяких повідомлень та вимог вона не отримувала, вимогу отримала за неї сусіди, додаткову угоду вона не підписувала за розрахунок погашення заборгованості вона підписувалась про укладенні основного договору, також вона підписувала змінений графік повернення коштів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та пояснив, що порука була припинена. 26.08.2016 року було розірвано договір, так як 16.07.2016 року третя особа припинила сплачувати заборгованості. Договір поруки був припинений 26.02.2017 року, а вимоги до відповідача пред'явлено вже після припинення дії договору. Договір поруки було припинено у зв'язку із зміною умов договору. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі та пояснила, що позивачем завищено суму боргу вона постійно вела перемовини з позивачем щодо повернення коштів у зв'язку із зміною курсу валют, вона неодноразово приїздила до позивача, додаткової угоди в неї не має, ніяких повідомлень вона не отримувала. Автомобіль вона віддала позивачу добровільно, в подальшому цей автомобіль було продано за заниженою ціною без погодження з нею. Автомобіль вона віддала на усну вимогу позивача. Погодилась сплачувати борг без поручителя. Вислухавши представників сторін та третьої особи, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами 1 та 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. 31.03.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», товариством з обмеженою відповідальністю «Мега-Фарм» та [PERSON] було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009729, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у розпорядження боржника транспортний засіб марки AUDI A5 1.8 TFSI, 2014 року виробництва, шасі [NUMBER], двигун № [NUMBER], а боржник зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 32 989,20 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 21 992,80 доларів США. 31.03.2014 року було укладено додаткову угоду до договору по фінансовий лізинг № 00009729 відповідно до якої строк дії договору продовжено до 84 місяців, складено та погоджено стонами навий графік погашення кредиту. Порядок розрахунків, строки, відповідальність за прострочення, умови повернення об'єкту лізингу встановлені п.п. 6.1., 6.5., 8.3.2., 12.9., 13.1. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (умов лізингу), що є невід'ємною частиною договору. Зокрема, відповідно до п. 8.3.2. умов лізингу, якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати договір і витребувати об'єкт лізингу, у т.ч. у примусовому порядку за виконавчим написом нотаріуса. Відповідно до п. 12.9. у разі дострокового припинення договору з боку позивача, відповідач зобов'язувався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту. Згідно із п. 13.1. якщо відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкту лізингу, позивач має право вилучити об'єкт лізингу без попередньої згоди відповідача. На підставі п. 13.6. відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу всі та будь-які витрати, пов'язані із вилученням об'єкту лізингу. У випадку прострочення платежів за договором, згідно із п. 8.2. умов лізингу до відповідача застосовуються відповідні санкції пеня, штрафні санкції за вимоги, компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем відповідно до договору. Позивачем у відповідності до п.п. 8.3.1., 12.6.1. умов договору надсилалися відповідачу нагадування про несплату від 05.10.2016 року. На підставі п.п. 12.6, 12.7, 12.9, 12.13 вимога є врученою 07.10.2016, а договір є розірваним 20.10.2016. Зважаючи на те, що об'єкт лізингу не був повернутий, позивач на підставі п. 13.7. умов лізингу звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. 15.12.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О,С. вчинено виконавчий напис № 1138 про повернення об'єкта лізингу. Постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22.12.2016 року відкрито виконавче з виконання цього виконавчого напису. 29.12.2016 року транспортний засіб марки AUDI A5 1.8 TFSI, 2014 року виробництва, шасі [NUMBER], двигун № [NUMBER] повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна», що підтверджується актом прийому-передачі. На підставі п.п. 8.6., 13.5 позивачем були залучені сторонні організації для вчинення дій з примусового повернення автомобіля: ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі», ТОВ «Дельта М Юкрейн», ТОВ «Дюксюстконтракт» та для вчинення виконавчого напису до нотаріуса [PERSON] та підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження. Крім того, позивач звернувся до ТОВ «Юридична фірма Вернер» з метою надання послуг по юридичному консультуванню, витрати на залучення яких позивач підтверджує додатним до позовної заяви копіями договорів на надання консультаційних юридичних послуг, договорами про надання послуг із повернення майна, договором на відповідальне зберігання, рахунками-фактурами, актами наданих послуг, платіжним дорученнями, що підтверджують надання послуг із повернення об'єкту лізингу та іншими матеріалами справи. Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Статтею 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 31.03.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», товариством з обмеженою відповідальністю «Мега-Фарм» та [PERSON] було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009729, в якому міститься підпис відповідача [PERSON], що нею підставно не спростовано. Також її підпис містить у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), який датований 01.04.2014 року і є додатком до договору по фінансовий лізинг. Однак додаткова угода від 16.05.2014 року, якою змінено строк лізингу, розміри щомісячних платежів та інші умови основного зобов'язання підписаний лише лізингоодержувачем ТОВ «Мега-фарм» та лізингодавцем ТОВ «Порше лізинг Україна» без участі поручителя [PERSON] Таким чином, позивачем як лізингодавцем суттєво змінено умови договірних зобов'язань, а саме збільшено строк лізингу, чим збільшено обсяг майнової відповідальності поручителя, про що у передбаченій договором та законом формі не поставлено до відома поручителя. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що відповідач надавала згоду у будь-якій формі на зміну умов фінансового лізингу та збільшення обсягу її відповідальності як поручителя. Згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В даному випадку відбулася зміна зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшено обсяг його відповідальності, тому порука є припиненою. Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п.12 умов поруки, які визначені тристороннім договором між сторонами та третьою особою, вони набирають чинності з моменту їхнього підписання та залишаються чинними до повного виконання зобов'язань Лізингоодержувача, передбачених пунктом 12 цього контракту. Таким чином, строки дії договору поруки, укладеного між сторонами, не встановлені, оскільки умови договору про те, що він діє до повного припинення зобов'язань боржника за основним договором, не є встановленням строку дії договору. Як вбачається із позову та наданих сторонами доказів, боржник ТОВ «Мега-фарм» свої зобов'язання як лізингоодержувач почав прострочувати, починаючи із липня 2016 року. Письмову вимогу про сплату заборгованості за договором позивач направив відповідачеві 05.10.2016 року, однак доказів її вручення саме відповідачеві суду не подано, а у наданих позивачем на підтвердження цієї обставини письмових доказах особистий підпис [PERSON] відсутній. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника (лізингоодержувача) повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання обов'язку, то право позивача як лізингодавця слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення чергового платежу у липні 2016 року, а початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, тобто із липня 2016 року. Враховуючи те, що у спірних правовідносинах днем настання строку виконання основного зобов'язання є липень 2016 року, а позов до поручителя [PERSON] було пред'явлено після закінчення встановленого законом шестимісячного строку - лише 22.03.2017 року, поруку слід визнати припиненою. При надання правової оцінки суті позовних вимог суд враховує наступні правові позиції Верховного Суду України. Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов'язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Вказані правові позиції були висловлені у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, а також № 6-28цс-14, № 6-53цс14, 6-78цс12. Враховуючи викладене вище, в спірних правовідносинах порука є припиненою, тому правові підстави для покладення на відповідача цивільно-правових зобов'язань щодо сплати заборгованості ТОВ «Мега-фарм» за договором про фінансовий лізинг на користь ТОВ «Порше лізинг Україна» відсутні. Таким чином, правовий аналіз встановлених судом обставин дає підстави визнати позовні вимоги такими, що не грунтуються на законі. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому в їх задоволенні слід відмовити. З урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed