Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики від 21.06.2013 року в загальному розмірі 1100082,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 22.06.2013 року між ним та відповідачами був укладений договір позики, згідно умов якого він передав у власність відповідачів грошові кошти в сумі 20800,00 грн., що сторони домовились рахувати як еквівалент 2600,00 доларів США, а відповідачі зобов'язались повернути вказану грошові кошти в сумі, еквівалентній 2600,00 доларів США, частинами, остання частина не пізніше 18 год. 00 хв. 22.09.2013 року. Відповідачі зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконали, в звязку з чим з них на користь позивача підлягає стягненню сума позики в розмірі 2600,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.04.2015 року складає 57876,00 грн., пеня згідно умов договору в розмірі 1020182,2 грн., три відсотки річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 2795,01 грн., збитки від інфляції в розмірі 19228,93 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі. Позивач пояснив суду, що грошові кошти за договором позики в сумі 2600,00 доларів США були отримані обома відповідачами разом - на двох. Також зазначив, що грошові кошти станом на час розгляду справи йому не повернуто. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за їх відсутності, суду не надали. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 22.06.2013 року між позивачем (Позикодавцем) та [PERSON] (Позичальником 1) і [PERSON] (Позичальником 2) укладено договір позики (далі - Договір), згідно умов якого Позикодавець передає у власність Позичальнику 1 та Позичальнику 2 грошові кошти в сумі 20800,00 грн., що сторони домовились рахувати як еквівалент 2600,00 доларів США. Позичальники зобов'язуються повернути вказані грошові кошти в сумі, еквівалентній 2600,00 доларів США, не пізніше 18 год. 00 хв. 22.09.2013 року. Сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за комерційним курсом станом на день повернення грошових коштів. Згідно умов Договору повернення грошових коштів відбувається таким чином: 200 доларів США - не пізніше 18-00 год. 22.07.2013 року; 200 доларів США - не пізніше 18-00 год. 22.08.2013 року; 2200 доларів США - не пізніше 18-00 год. 22.09.2013 року. В Договорі також зазначено, що Позичальник підтверджує, що грошові кошти одержані ним ще до підписання договору. Згідно п. 2.2. Договору, після виконання Позичальниками всіх своїх зобов'язань за цим договором, Позикодавець повинен передати йому свій примірник цього договору та розписку, написану згідно п. 2.1. цього договору. Наявність у Позикодавця після спливу строку повернення грошових коштів примірника цього договору та/або розписки, сторони вирішили вважати достатнім підтвердженням і повним свідченням того, що Позичальники прострочили виконання свого зобов'язання. Також суду надано розписки відповідачів від 22.06.2013 року, згідно яких кожен із них отримав від позивача 20800,00 грн. згідно договору позики від 22.06.2013 року, які зобов'язується повернути в строк до 22.09.2013 року. Оригінали вказаних Договору та розписок знаходяться у позивача та були оглянуті судом в судовому засіданні. За договором позики, відповідно до статі 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між сторонами у встановленій законодавством формі було укладено договір позики, за яким грошові кошти було передано відповідачам. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються відповідними положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобовязання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. За таких обставин, враховуючи в сукупності факт знаходження у позивача оригіналів Договору та розписок, а також його пояснення, згідно яких борг відповідачами повернуто не було, суд вважає доведеним факт невиконання відповідачами зобов'язань щодо повернення позики. Умовами Договору передбачено, що позика повертається в гривні в сумі, еквівалентній 2600 доларам США. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості за договором позики за офіційним курсом НБУ станом на 29.04.2015 року, який складає 22,262406 грн. за один долар США. Відповідно, сума позики складає 57882,25 грн. (2600 х 22,262406). Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог. Оскільки позивач просить стягнути суму позики за офіційним курсом НБУ станом на 29.04.2015 року, в розмірі 57876,00 грн, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та враховуючи, що зазначений курс нижче, ніж курс станом на час ухвалення рішення, вважає за можливе задовольнити вказані позовні вимоги в повному обсязі. Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів 3 % річних, які позивач просить стягнути станом на 29.04.2015 року. Згідно умов Договору повернення грошових коштів відбувається таким чином: 200 доларів США - не пізніше 18-00 год. 22.07.2013 року; 200 доларів США - не пізніше 18-00 год. 22.08.2013 року; 2200 доларів США - не пізніше 18-00 год. 22.09.2013 року. Таким чином, прострочення виконання вказаних вище зобов'язань почалось відповідно з 23.07.2013 року, 23.08.2013 року, 23.09.2013 року. 3 % річних від суми 200 доларів США за період з 23.07.2013 року по 22.08.2013 року, тобто за 31 день, складає 0,51 долара США. 3 % річних від суми 400 доларів США за період з 23.08.2013 року по 22.09.2013 року, тобто за 31 день, складає 1,02 долара США. 3 % річних від суми 2600 доларів США за період з 23.09.2013 року по 29.04.2015 року, тобто за 584 дня, складає 124,80 доларів США. Таким чином, загальна сума 3 % річних складає 126,33 долара США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29.04.2015 року складає 2812,41 грн. Оскільки позивач просить стягнути 3 % річних в розмірі 2795,01 грн., суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, вважає за можливе задовольнити вказані позовні вимоги в повному обсязі. Таким чином, суд стягує з відповідачів суму позики та 3 % річних в загальному розмірі 60671,01 грн. В позовних вимогах щодо стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, суд відмовляє з наступних підстав. Згідно Закону України від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Згідно розяснень, викладених в п. 18 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності саме гривні, а не іноземної валюти. Оскільки сторонами Договору грошове зобов'язання було виражено в грошовому еквіваленті в іноземній валюті, а саме в доларах США, та суд стягує заборгованість за Договором в сумі, еквівалентній відповідній сумі доларів США, у суду відсутні підстави стягувати з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції. Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені за період з 22.07.2013 року по 29.04.2015 року, суд керується наступним. Умовами Договору передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання Позичальником 1 та Позичальником 2 свого обов'язку щодо повернення грошових коштів з дня, наступного за днем повернення коштів, вказаним в договорі, з Позичальників буде стягнуто 3 % пені від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 549 ЦК України передбачено обовязок боржника сплатити кредитору неустойку (штраф, пеню) в разі порушення ним зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Розмір неустойки, нарахованої позивачем, складає 1020182,20 грн. При цьому загальний розмір заборгованості за Договором, який стягується з відповідачів згідно даного рішення, складає 60671,01 грн. За таких обставин,

Outcome: partial