Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 11958,42 грн. за кредитним договором б/н від 02.02.2008, згідно якого позивач отримала кредит у розмірі 2900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, мотивуючи порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором. Ухвалою від 02.08.2019 справу прийнято суддею до свого провадження та з урахуванням ст.279\~ЦПК України\~вирішено її розглядати у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачу строк для подання відзиву. Згідно інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, [PERSON] на підставі рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 17.12.2018 знята з реєстрації по [ADDRESS] , відомості про її реєстрацію відсутні. У відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України 28.08.2019 на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено повідомлення відповідачу [PERSON] про наявність в провадженні суду вказаної цивільної справи із пропозицією направити до суду свій відзив на позов. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надала, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст. 7 ч. 13 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України,\~кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на вимоги своїх вимог або заперечень. Згідно із\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.\~\~\~\~ До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено\~\~кредитний договір б/н шляхом підписання заяви, в якій зазначено, що [PERSON] отримала кредитну карту, сума кредитного ліміту складає 250,00 грн., базова процентна ставка - 22,8 процента з розрахунку 360 днів на рік. Розрахунок комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.10 зворот.). При оформленні кредитної картки «Універсальна» відповідач під підпис ознайомилась із довідкою про тарифи та умови кредитування із використанням платіжної картки (а.с.11). Договір є дійсним та жодною зі сторін не оспорений. Таким чином факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується Кредитним договором (який є чинним). Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. За нормами ч.ч. 1, 2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 02.02.2008, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] , станом на 22.10.2018 нараховані відсотки 2463,16, нарахована пеня 8449,62, заборгованість по судовим штрафам 1045,64, а разом 11958,42 грн. (а.с.8-9). З вказаного розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач періодично вносила платежі на погашення кредиту. Ці обставини свідчать про визнання останньою умов договору. При цьому суд звертає свою увагу, що в розрахунку відсоткова ставка з 04.02.2008 по 31.12.2012 складає 22,8%, з 03.01.2013 по 29.08.2014 30,00%, з 01.09.2014 по 31.03.2015 34,80%, з 01.04.2015 по 31.12.2015 43,20% (а.с.5-7), а з 01.01.2016 по 26.05.2016 процентна ставка змінювалася від 2,50 до 3,60, з 26.05.2016 по 22.10.2018 процентна ставка зазначена 3,60. Суд вважає, що вказані підвищення процентної ставки є таким, що не передбачені умовами договору, а отже такими, що не підлягають виконанню виходячи з наступного. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №489/9289/14-ц, в разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такий висновок наведений також у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі № 6-1374цс17. Проте матеріали справи не містять жодних доказів направлення та отримання відповідачем повідомлень про зміну відсоткової ставки. Банком при нарахуванні відсотків застосовувались ставки, не передбачені умовами кредитного договору від 02.02.2008, а належних доказів повідомлення позичальника про їх зміну матеріали справи не містять. Статтею 1056-1 ЦК України\~передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Враховуючи викладене суд частково стягує борг за відсотками, оскільки розрахунок боргу, наведений позивачем в цій частині, не узгоджується з умовами договору, згідно якого сума кредитного ліміту складає 250,00 грн., базова відсоткова ставка 22,8% з розрахунку 360 днів на рік (що відповідає базовій ставці в місяць 1,9%, зазначеній в довідці про умови кредитування а.с.11). Таким чином, за період з 02.02.2008 до 22.10.2018 слід стягнути 616,71 грн. (250,00 грн.* 22,8% * 3895 днів у періоді, за який підлягають нарахуванню проценти: 360 днів - кількість календарних днів у році, з розрахунку яких нараховуються проценти відповідно до умов договору). Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути пеню та штрафи, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на заяву позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які викладені на банківському сайті\~www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Разом з тим, з урахуванням правової позиції викладеної в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, та ч. 1 і 2 ст. ст. 207, 1047,\~1054,\~1055,\~1056-1 ЦК України,\~можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, які разом з Тарифами відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. До того ж суд звертає увагу, що до позовної заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк, « Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (а.с.12-26), який\~суд не може прийняти вказаний документ як належний та допустимий доказ, щодо укладеного сторонами договору та його умов, оскільки договір (заяву) було підписано позичальником 02.02.2008, а у долученому до позову Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в розділі «Загальні положення» вказані дані про ПАТ КБ «Приватбанк», що діє на підставі ліцензії НБ України № 22 від 29.07.2009р. Дана обставина свідчить про те, що Витяг з Умов та правил долученого в редакції, яка діяла після липня 2009 р. При цьому у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Відтак, відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку нарахованих пені та штрафу.\~ Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 2\~ст. 13 ЦПК України\~збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із\~практикою ЄСПЛ\~змагальність судочинства\~засновується на\~диференціації процесуальних\~функцій і,\~відповідно,\~правомочностей головних\~суб`єктів\~процесуальної діяльності\~цивільного судочинства\~-\~суду та\~сторін (позивача\~та відповідача).\~Диференціація процесуальних\~функцій об`єктивно\~приводить до\~того,\~що принцип\~змагальності відбиває\~властивості цивільного\~судочинства у\~площині лише\~прав та\~обов`язків\~сторін.\~Це дає\~можливість констатувати,\~що принцип\~змагальності у\~такому розумінні\~урівноважується з\~принципом диспозитивності\~та,\~що необхідно\~особливо підкреслити,\~із принципом\~незалежності суду.\~Він знівельовує\~можливість суду\~втручатися у\~взаємовідносини сторін\~завдяки збору\~доказів самим\~судом.\~У процесі,\~побудованому за\~принципом змагальності,\~збір і\~підготовка усього\~фактичного матеріалу\~для вирішення\~спору між\~сторонами покладається\~законом на\~сторони.\~Суд тільки\~оцінює надані\~сторонами матеріали,\~але сам\~жодних фактичних\~матеріалів і\~докази не\~збирає. (Постанова Верховного суду від 18.09.2019 у справі №595/1849/16ц). Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст. 76-81, 83 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з\~ст. 81 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до норм\~Цивільного процесуального кодексу України\~обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. У прохальній частині позовної заяви позивач вказав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, він не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. До позову позивач додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 35,36). Заявляючи клопотання про розгляд справи за її відсутності особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи зібрані докази та враховуючи зазначені норми права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості кредитної заборгованості в заявленому ним розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial