Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - державний нотаріус Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Леус С.М. про визнання недійсним договору дарування. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що 24 лютого 2015 року між позивачем та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений нотаріусом Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Леус С.М., що зареєстрований у реєстрі за №573888568224 . При укладенні договору позивач не звертав уваги на його текст, зміст та істотні умови з причин довірливих та родинних стосунків з відповідачами, тому просто підписав договір. Відповідно, позивачем була допущена помилка при укладенні договору, вважаючи, що укладає інший договір з іншими правовими наслідками. Позивач просить договір дарування домоволодіння від 24.02.2015 року, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений нотаріусом Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Леус С.М., що зареєстрований у реєстрі за №573888568224 - визнати недійсним. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25 листопада 2019 року суд відкрив провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 02 лютого 2021 року замінено третю особу без самостійних вимог - державного нотаріуса Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори, [PERSON] , на Другу Кам`янець-Подільську державну нотаріальну контору. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 02 лютого 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і пояснила, що оспорюваний договір підлягає визнанню недійсним відповідно до ст.. 203, 215, 229, 230 , 236 ЦК України. Про укладання договору дарування позивач дізнався коли до нього пред`явили позов про стягнення витрат з утримання будинку. Даний будинок був побудований позивачем з його дружиною. Дружина позивача запропонувала йому відчужити спірне домоволодіння дітям. Ініціатором укладання оспорюваного договору дарування була дружина і діти. Позивач вважав, що в силу укладеного договору діти мали обов`язок доглядати його на старості років, крім того діти не мали права відчужувати будинок до його смерті. Позивач помилився щодо природи договору , який мав намір укладати. Також підставою визнання недійсним договору дарування є обман зі сторони дітей про те, що вони мали його доглядати . До подачі позову до суду позивач мав гарні відносини з дітьми - відповідачами. Претензій до нотаріуса з приводу посвідчення оспорюваного договору дарування представник позивача не має. Умисел при обмані полягав в безоплатному отриманні майна у власність та в тому, що діти мали доглядати позивача. Позивач в судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що він документи для укладання оспорюваного договору не подавав в нотаріальну контору , а тільки прийшов і підписав договір дарування не читаючи його. Позивача 18 квітня 2016 року було визнано інвалідом третьої групи загального захворювання. На даний час позивач є інвалідом другої групи загального захворювання, робоча. На час укладання оспорюваного договору позивач стороннього догляду не потребував. Позивач заробляє тим, що на власному автомобілі МАЗ - самосвал здійснює перевезення сипучих вантажів : каміння, піску, чорнозему, перегною, щеня. Автомобіль ремонтував самостійно в гаражі в спірному домоволодінні. Крім того він займався ремонтом автомобілів. Підприємцем не зареєстрований. Позивач, як водій, щорічно проходить медичний огляд на стан здоров`я і є придатним до керування транспортним засобом. До цих пір позивач займається ремонтом автомобілів. З 2018 року позивач проживає в житловому будинку його матері по [ADDRESS] однією сім`єю з іншою жінкою, з якою шлюб не укладав. Позивач з власної волі уклав спірний правочин. На даний час позивач не згідний з тим, що його не пускають до будинку , не дають ремонтувати в гаражі автомобіль. Після укладання договору дарування він на протязі трьох років періодично приходив ночувати в житловому будинку по [ADDRESS] , до цього часу він залишився зареєстрованим в даному будинку по постійному місцю проживання. Позивач з власної волі уклав договір дарування. На момент укладання оспорюваного договору дарування він не потребував стороннього догляду. Доньки проводили ремонтні роботи в будинку, проводили облаштування подвір`я. Представник відповідачів - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що позивач був фізично здоровим на момент укладання оспорюваного договору , чітко розумів який договір він укладав, позивач щорічно проходить медичний огляд, тобто є психічно здоровим. Ніякого обману зі сторони відповідачів не було. Негативні відносини між відповідачами та позивачем виникли з тих підстав, що він при виконанні ремонту порушував тишу. У відповідачок є маленькі діти, однак до гаража могли приїжджати інші чоловіки на транспорті і здійснювати в гаражі ремонт техніки. В цей час на подвір`ї могли гратися маленькі діти , які могли попасти під машину. Це все заважало відповідачам. Відповідачі прийняли дарунок у фактичне володіння і користування - проводили ремонт в будинку, господарювали в домоволодінні і ця обставина була визнана позивачем. Державний нотаріус Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори, [PERSON] в судовому засіданні вважає , що позов не підлягає задоволенню. Обставини укладання оспорюваного правочину вона не пам`ятає . Однак документи на укладання договорів вона приймає тільки від власників. Вона завжди пояснює наслідки укладання правочинів. Позивач хотів подарувати домоволодіння дітям, тому не було сумнівів в діях позивача. Такого не буває, щоб дитина прийшла і сказала , що хоче їй батько подарувати. Навіть якщо людина не розуміє, що таке договір дарування то вона все одно розуміє що таке дарунок. Для посвідчення договору дарування людина має прийти до нотаріуса мінімум два рази, а частіше і більше разів. Перший раз нотаріус дає людині перелік документів , необхідний для укладання договору , а другий раз людина має у прийти для підписання договору. Якби позивач хотів укласти договір довічного утримання , то мав би вимагати утримання і такі умови щодо способу здійснення утримання прописуються в договорі довічного утримання. Якби до договору дарування були б зауваження зі сторони позивача, то такий договір би не посвідчувала. В спадковому договорі передбачений порядок переходу права на спадкове майно вже після смерті спадкодавця. Це все теж обговорюється зі сторонами і прописується в договорі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, в яких вказав, що він проживає по сусідству з позивачем . Позивач рік не живе в спірному житловому будинку. Два - три місяці назад донька позивача - [PERSON] вигнала їх з гаража , вони з позивачем мали там щось робити. Позивач рік живе в мами. Після одруження доньки позивач розійшовся з дружиною. Свідок [PERSON] в своїх показаннях вказала, що не чула щоб позивач віддаровував свою хату. Його діти вкрали його паспорт і хотіли зняти позивача з реєстраційного обліку по місцю його реєстрації постійного проживання . Свідок є родичем позивача по діду, була на весіллі молодшої доньки позивача. Свідок проживає в селі Кам`янка на відстані 15 - 20 хв. ходьби від житлового будинку позивача. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідачів, вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 24.02.2015 року державним нотаріусом Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Леус С.М. було посвідчено договір дарування відповідно до якого [PERSON] , [INFO] подарував [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] домоволодіння з прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 105,9 кв.м.. Відповідно до п. 4.5 оспорюваного Договору дарування укладення данного договору відповідає інтересам та волевиявленню сторін є усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості, а також свідчать, що вони разом і кожна сторона окремо даний час ні в якій мірі ні законом чи іншим нормативним актом, ні судовим рішенням, ні іншим, не обмежені в праві укладати та виконувати цей чи подібні договори, українська мова договору зрозуміла. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою для визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (стропами) вимог, які визначені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Встановлено, що на момент підписання договору дарування від 24.02.2015 року дарувальник - [PERSON] та обдаровувані - [PERSON] та [PERSON] були повнолітніми особами, які мали повний обсяг право- і дієздатності та мали волевиявлення на настання відповідних наслідків. Зазначене підтверджується положеннями самого договору, фактом його нотаріального посвідчення та вказівкою у ньому про те, що особи сторін і їх дієздатність перевірено. Об`єкт нерухомого майна, що передавався у дарунок [PERSON] та [PERSON] належав [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Дружина позивача до посвідчення ним договору дарування дала згоду на відчуженни позивачем спірного домоволодіння дітям на підставі договору дарування. На момент укладення спірного договору жодних обтяжень на відповідне майно не існувало та не було зареєстровано. Цей факт було перевірено нотаріусом під час посвідчення договору. Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України); особа, яка вчиняє правочин. повинна мані необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч 2 ст. 203 Цивільного кодексу України); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити інтересам їх їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 Цивільного кодексу України). Позивач в судовому засіданні пояснив, що він на час вчинення правочину був фізично здоровим, розумів значення своїх дій, договір дарування був укладений з його волі. Ні позивач ні представник позивача не надали суду доказів , що позивач на момент укладання оспорюваного договору не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Відповідно до статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Згідно роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що обман щодо умов договору полягав в тому, що відповідачі безкоштовно набули у власність домоволодіння а також в тому, що діти мали доглядати позивача. Відповідно до ст.. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Варто враховувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Однак ні позивач ні представник позивача не надали суду доказів умислу відповідачів на вчинення обману позивача. Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України). За договором дарування сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність, тобто даний договір не передбачає взагалі будь - якої вигоди для дарувальника при укладанні даного договору. Будь - яких обставин, які б перешкоджали укладанню оспорюваного договору на момент його укладання не існувало. Відповідно до ст. 229 ЦК якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Позивач та представник позивача вказують, що позивач бажав щоб діти його доглядали і що він хотів захистити дітей щоб вони протягом його життя не мали права відчужувати житловий будинок. Однак такі пояснення суперечать іншим поясненням позивача, що договір дарування він уклав з власної волі. Що він на момент укладання оспорюваного договору не потребував стороннього догляду. Тобто, позивач просить визнати правочин недійсним з підстав незгоди його з наслідками договору дарування , тим, що його не допускають до гаража чи на територію домоволодіння, де би він міг здійснювати ремонт транспортних засобів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed