Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] «Танго-Меблі» на його користь 2\~017\~576,49 грн., що включає: 1\~401\~000,00 грн. поворотної фінансової допомоги, 1\~025,00 грн. штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобовязання, 36\~042,16 грн. 3% річних, 579\~509,33 грн. інфляційних нарахувань та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 6090,00 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що за період 2011-2014 років він надав [PERSON] «Танго-Меблі» фінансову допомогу на засадах поворотності та строковості на загальну суму 1\~401\~000,00 грн. Зокрема, 376\~000,00 грн. за договором поворотної фінансової допомоги № 10/01-11 від 10.01.2011р. на строк до 31 грудня 2013р.; 440\~000,00 грн. за договором поворотної фінансової допомоги № 10/01-12 від 10.01.2012р. на строк до 31 грудня 2014р.; 485\~000,00 грн. за договором поворотної фінансової допомоги № 10/01-13 від 10.01.2013р. на строк до 31 грудня 2014р.; 100\~000,00 грн. за договором поворотної фінансової допомоги № 10/01-14 від 10.01.2014р. на строк до 31 грудня 2014р. Однак, відповідач в порушення визначених даними договорами вимог, у визначений строк кошти не повернув, у звязку із чим просить стягнути з товариства загальну суму заборгованості, штраф, суму інфляції та 3% річних за період прострочення повернення боргу. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить таку задоволити. Представник відповідача [PERSON] «Танго-Меблі» в судовому засіданні повністю заявлені позовні вимоги, підтвердив, що товариство по даний час не здійснило повернення позивачу коштів за договорами поворотної фінансової допомоги у звязку з скрутним матеріальним становищем, а відтак вважає, що нарахування штрафних санкцій, інфляції та 3% річних за період прострочення повернення боргу є також закономірним. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період 2011-2014 років між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] «Танго-Меблі» були укладенні договори про фінансову допомогу на засадах поворотності та строковості на загальну суму 1\~401\~000,00 грн., а саме договір поворотної фінансової допомоги № 10/01-11 від 10.01.2011р. на суму 376\~000,00 грн. строком до 31 грудня 2013р.; договір поворотної фінансової допомоги № 10/01-12 від 10.01.2012р. на суму 440\~000,00 грн. строком до 31 грудня 2014р.; договір поворотної фінансової допомоги № 10/01-13 від 10.01.2013р. на суму 485\~000,00 грн. строком до 31 грудня 2014р.; договір поворотної фінансової допомоги № 10/01-14 від 10.01.2014р. на суму 100\~000,00 грн. строком до 31 грудня 2014р. Згідно п.5.1 договорів поворотної фінансової допомоги № 10/01-11 від 10.01.2011р., № 10/01-12 від 10.01.2012р., № 10/01-13 від 10.01.2013р., № 10/01-14 від 10.01.2014р., сторона [PERSON] «Танго-Меблі» зобовязана повернути суму допомоги або її неповернуту частину в разі дострокового повернення частини допомоги в останній день строку встановленого в п.4.1 цих же договорів. Пунктом 2.2 договір передбачено, що проценти за користування коштами не нараховуються та не сплачуються. Водночас, при прострочені повернення допомоги (її частини) товариство сплачує штраф розмірі 0,1% від неповернутої суми (п.6.1 договорів). Відповідно до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. При цьому, згідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним згідно із ст.526 ЦК України є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та інших актів цивільного законодавства. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Як встановлено судом, відповідач не виконав умов договорів поворотної фінансової допомоги № 10/01-11 від 10.01.2011р., № 10/01-12 від 10.01.2012р., № 10/01-13 від 10.01.2013р., № 10/01-14 від 10.01.2014р., вчасно не повернув отримані кошти, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 10.11.2015р. складає 1\~401\~000,00 грн., до якої також слід дорахувати штраф згідно п.6.1 договорів, який складає в загальному 1\~025,00 грн. Крім того, відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати повязані з інфляційними процесами в державі і за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів. Згідно представлено позивачем розрахунку, загальна сума 3% річних, нарахованих за період прострочення зобовязань становить 36\~042,16 грн., а загальна сума інфляційних збитків по заборгованості складає 579\~509,33 грн. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягнення понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 6090,00 грн., що підтверджені відповідним платіжним дорученням. На підставі ст.ст.526, 530, 533, 599, 625 ЦК України та

Outcome: approved