overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки, в якій зазначає, що вона є споживачем послуг з опалення та гарячого водопостачання, отримує послугу, але в добровільному порядку оплату в повному обсязі за отриману послугу не здійснює, в результаті чого у відповідачки перед КП Харківські теплові мережі утворилась заборгованість за період з 01.08.2006 року по 31.12.2013 року в сумі 26829,64 грн., яку на теперішній час не сплачено, данну суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідачки. Представник позивача в судове засідання не з»явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідачка про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином та своєчасно, але до судового засідання не з»явилася, причини неявки до суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд , перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживачі зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.ст. 64, 67, 68 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги вноситься окремо від плати за користування житлом та своєчасно, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Як встановлено судом, відповідачка проживає в квартирі № 32 будинку № 17/34 по пр.. Фрунзе в м.Харкові, зобовязана своєчасно та в повній мірі вносити плату за надані позивачем послуги з опалення та гаряче водопостачання, однак оплату в добровільному порядку не здійснює, у звязку з чим утворилась заборгованість за надані комунальним підприємством послуги. Розмір заборгованості за період з 01.08.2006 року по 31.12.2013 року складає 26829 грн. 64 коп. Відповідачка на претензію не відповіла, до суду не надала доказів сплати заборгованості, суму заборгованості не оскаржила. В добровільному порядку відповідачка не сплатила заборгованість, тому вона стягується судом в примусовому порядку. В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідачки стягується судовий збір в розмірі 268,30 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки, в якій просить стягнути з неї заборгованість за спожиту електроенергію за період з 01.11.2012 року по 03.11.2015 року в розмірі 3267 грн. 99 коп. В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказує, що відповідно до укладеного договору про користування електричною енергію від 25.10.2003 року відповідачка взяла на себе обов»язок оплачувати спожиту електричну енергію, але добровільно оплату послуги в повному обсязі не здійснює, що привело до утворення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу у ії відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази , приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживачі зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 26 Закону України»Про електроенергетику», споживання енергії можливо лише на підставі договору з енергопостачальником. Відповідно до п.3 ПКЕЕН, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем та енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором і укладається на три роки. Як встановлено судом, 25.10.2003 року між позивачем та відповідачкою укладено договір про користування електричною енергією. Відповідно до даного договору позивач взяв на себе обов»язок постачати електроенергію відповідачу за адресою: [ADDRESS]. В свою чергу відповідачка взяла на себе обов»язок оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору, узгоджувати з енергопостачальником нові підключення та переобладнання внутрішньої електропроводки, здійснювані з метою збільшення споживання електричної потужності. Як вбачається з довідки за зазначеною квартирою рахується борг за надані послуги з електроенергії за період з 01.11.2012 року по 03.11.2015 року в розмірі 3267 грн.99 коп. В добровільному порядку відповідачка не сплатила заборгованість, тому вона стягується судом в примусовому порядку. Судові витрати визначаються судом у відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки, в якій просить стягнути з неї на користь Біляївського РЕМ збитки, заподіяні безобліковим споживанням електроенергії в сумі 5 076 грн. 24 коп.. Вказані порушення були виявлені контролерами Біляївського РЕМ 13.07.2013 року - акт №024383. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає та дав згоду на заочний розгляд справи в разі неявки відповідачки. Відповідачка в судове засідання неодноразово не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, хоча про день слухання справи була повідомлена належним чином,про що свідчить поштове повідомлення про вручення їй судової повістки,заяву про розгляд справи за її відсутності не подала, а тому за згодою представника позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Приймаючи до уваги заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, згідно ст. 629 вказаного Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS] ( а.с.17) Як встановлено в судовому засіданні відносно відповідачки контролерами Біляївського РЕМ 13.07.2013 року було складено акт № 024383 про порушення Правил користування електричною енергією в квартирі [ADDRESS], так як абонент споживає електроенергію самовільно підключившись до електромережі. Спожита електроенергія електричним лічильником не обліковувалась. ( а.с.7-8). Вказаний акт та протокол комісії по його розгляду №72 (а.с.9) відповідачкою оскаржені не були. Згідно розрахунку збитки, заподіяні енергопостачальній організації складають 5 076 грн. 24 коп. (а.с.10). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Виходячи з того, що відповідачка є споживачем електричної енергії і знаходиться у договірних відносинах з позивачем то в силу ст. 623 вказаного Кодексу повинна сплатити заборгованість за спожиту електроенергію. Враховуючи викладене суд вважає позов обгрунтованим, а тому на відповідачку необхідно покласти зобов'язання по відшкодуванню вказаних збитків. Неявку відповідачки в судове засідання суд розцінює як відсутність заперечень щодо пред'явленого до неї позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про визнання її доньки такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач є матірю [PERSON], яка зареєстрована у вказаній квартирі, однак з лютого 2015 року там не проживає, її особистих речей в квартирі немає. Тому позивач просить суд визнати її такою, що втратила право користування житлом. У судове засідання позивач та третя особа [PERSON] подали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали і просили суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином за місцем його реєстрації. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Третя особа Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до суду не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Суд ухвалює про заочне розгляд справи відповідно до вимог ст. 224-225 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 25.11.2003 року належить квартира [ADDRESS]. Як вбачається з довідки про склад сімї № 2578 від 17.10.2016 року, за вказаною адресою зареєстровані позивач, його брат третя особа по справі [PERSON] та [PERSON], законним представником якої являється відповідач по справі [PERSON]. Також судом встановлено, що донька відповідачки [PERSON] там не мешкає з лютого 2015 року, про що свідчить Акти обстеження від 27.09.2016 року та 17.10.2016 року. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член родини власника житла втрачає право на користування цим житлом у випадку його відсутності без поважних причин більше одного року. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, дане рішення є підставою для зняття з реєстрації доньки відповідачки за спірною адресою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить будинок № 40 по вул. Лиманній у м. Одесі. Відповідачка зареєстрована у вказаному будинку, однак з квітня 2009 року там не проживає, її особистих речей в квартирі немає. Тому позивач просить суд визнати її такою, що втратила право користування житлом. У судове засідання позивач подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином за місцем його реєстрації. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочне розгляд справи відповідно до вимог ст. 224-225 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2009 року належить будинок № 40 по вул. Лиманній у м. Одесі. Як вбачається з довідки про склад сімї № 857 від 15.11.2016 року, за вказаною адресою зареєстрована [PERSON] - відповідач по справі. Також судом встановлено, що відповідачка там не мешкає з 2009 року, про що свідчить Акти обстеження від 20.09.2016 року та від 15.03.2015 року. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член родини власника житла втрачає право на користування цим житлом у випадку його відсутності без поважних причин більше одного року. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, дане рішення є підставою для зняття з реєстрації доньки відповідачки за спірною адресою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що він являється власником житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS], в якому крім нього зареєстрована його донька [PERSON], яка з червня 2014 року не проживає у вказаному будинку. Позивач позбавлений можливості отримувати субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та вимушений сплачувати комунальні платежі за кількістю мешканців житлового будинку. З наведених підстав просив визнати відповідачку такою, що втратила право на користування вищевказаним будинком. Позивач в судове засідання не з'явився, представник позивача - адвокат Охлопков О. І. спрямував заяву з проханням розглядати справу без його участі та участі позивача (а.с. 29). Відповідачка повідомлялася про дати, час та місце розгляду справи шляхом спрямування за місцем реєстрації судових повісток, а також шляхом розміщення виклику у судове засідання на офіційному веб-сайті Судової влади України. Оскільки зі змісту заяви представника позивача не вбачається заперечень проти заочного розгляду справи, а відповідачка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явилася, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], що підтверджується копією договору дарування від 18.10.1993 (а.с. 6). Той факт, що відповідачка [PERSON], яка зареєстрована за вказаною адресою, не проживає у вказаному житловому будинку з червня 2014 року підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 14.03.2019 (а.с. 30). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідачки в будинку, власником якого є позивач обмежує останнього у здійсненні прав на користування, володіння і розпорядження належним йому майном, тому позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі статей 319, 321, 391, 405 та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування жилою площею , мотивуючи свої вимоги тією обставиною, що на балансі підприємства РП « Сімферопольський завод фурнітурних виробів ім.. М. Островського» знаходиться гуртожиток, який розташований за адресою [ADDRESS]. За вказаній адресою зареєстрована відповідачка, яка фактично не проживає за зазначеною адресою з 10.08.2012 р., комунальні послуги не сплачує, однак добровільно з реєстраційного обліку за зазначеною адресою знятися з реєстраційного обліку не бажає. Просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташовано за адресою [ADDRESS] Представник позивача надав суду заяву щодо слухання справи в його відсутність. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що на балансі РП « Сімферопольський завод фурнітурних виробів ім.. М. Островського» знаходиться гуртожиток, який розташований за адресою [ADDRESS] Відповідно до акту від 05.12.2013 р. , складеного депутатом Центральної районної ради м. Сімферополя, відповідачка за зазначеною адресою не проживає з 10 серпня 2012 р. Відповідно до ст. 71 ЖК України , при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається жиле помешкання протягом шести місяців. Відповідно до ст. 163 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається займане житлове помешкання в випадках та в межах строків, встановлених ч.1, п.1,5,ч.3 та ч.4 ст. 71 ЖК України. Відповідно до довідки адресного бюро, відповідачка за адресою [ADDRESS] не зареєстрована, з 02.10.2008 р. відповідачка зареєстрована за адресою [ADDRESS] Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка за адресою, за якою позивач просить визнати її такою, що втратила право користування жилою площею не зареєстрована , з 2008 р. зареєстрована за іншою адресою, тобто фактично відсутній предмет спору, у зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначив, що йому на підставі договору дарування від 27.02.1997 року на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У зазначеному будинку, крім позивач, також зареєстрована його колишня дружина - [PERSON], яка з травня 2012 року по теперішній час не мешкає в будинку, її особистих речей немає. Просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги позивача. та просив їх задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду справи була повідомлені належним чином, складений акт про неможливість вручення повістки, у зв'язку з чим, суд ухвалює рішення при заочному розгляду справі, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивача, а відповідачка - її колишня невістка, яка протягом тривалого часу не мешкає у вказаному будинку, її особистих речей там немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічні пояснення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких обставин. Судом встановлені такі факти та правовідносини. Згідно договору дарування від 27.02.1997 року, [PERSON] є володарем житлового будинку [ADDRESS](а.с.6) Згідно витягу з домової книги, за адресою; [ADDRESS], зареєстровані позивач та відповідачка(а.с. 8-9) Згідно акту про проведення перевірки мешкання, за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не мешкає у вказаному будинку більше двох років(а. с. 40). Згідно ст. 71 ч.1 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім?ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом двох років не мешкає за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачка втратила право користування жилим приміщенням в будинку за вказаною адресою. На підставі ст.ст. 71ч.2, 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначаючи, що згідно договору дарування він являється власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по вул. Перемоги, 8 в с. Антонівка Скадовського району Херсонської області. 27.01.1996 року уклав шлюб з відповідачкою, а 16.03.1998 року [PERSON] зареєструвалася і стала проживати в належному йому будинку. Так як спільне життя з відповідачкою не склалося 29.11.2011 року шлюб між ними був розірваний. Починаючи з серпня 2014 року [PERSON] постійно проживає в [INFO], проте її реєстрація в належному йому будинку перешкоджає належним чином розпоряджатися ним. Тому просив визнати відповідачку такою, що втратила право на користування вищевказаним житловим будинко. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, вказані в позові. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи у відповідності з положеннями ч. 5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України Заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку № 8 по вул. Перемоги в с. Антонівка Скадовського району Херсонської області, що підтверджується копією договору дарування від 11.09.1995 року. Як вбачається з акту обстеження умов проживання в [INFO], [PERSON] зареєстрована в будинку, але не проживає в ньому з серпня 2014 року. Отже в судовому засіданні встановлено, що реєстрація відповідачки чинить перешкоди позивачу у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому майном, протиправно обмежує його у здійсненні свого права власності, чим порушуються вимоги ч. 1 ст. 321 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає встановленим факт того, що відповідачка не користується належним позивачу будинком понад один рік й у звязку з чим, відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, втратила право користування цим житлом. На підставі викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги. При цьому суд зазначає, що відповідачкою не надано будь-яких належних та допустимих доказів про повне або часткове спростування заявлених позовних вимог.

Outcome: approved