Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 02.12.1999 квартира [ADDRESS] була приватизована та належала на праві спільної сумісної власності матері позивача - [PERSON] та позивачу в рівних долях. Позивач після смерті матері успадкувала її ? частину квартири та є єдиним власником вказаної квартири. У зв'язку з тим, що позивач постійно проживає за кордоном, вона вирішила здати квартиру в оренду. 11.10.2011 батько позивача [PERSON] уклав договір оренди вище зазначеного житлового приміщення з відповідачем [PERSON] Відповідно до договору строк дії договору закінчився 2012 року. Починаючи з грудня 2014 року відповідач почав відтерміновувати оплату. В подальшому борг було погашено. На день звернення з позовом до суду заборгованість за договором оренди становить 26440,00 грн. Відповідно до п. 7.1 договору договір підлягає достроковому розірванню, а орендатор терміновому виселенню, в зокрема у випадку не оплати за один місяць орендної плати, яка складає 4500,00 грн. за кожен місяць. Відповідно до п. 7.4. договору - у разі настання умов, передбачених п. 7.1 договору договір розривається без умов обоюдного повідомлення сторонами один одного за 15 днів у письмовій формі. Виходячи з того, що відповідач [PERSON] починаючи з травня 2015 року не виконував належним чином взяті на себе зобов'язання щомісяця щодо сплати орендної плати, розмір штрафу відповідно до п. 7.3 договору становить 13500,00 грн. Позивач вважає що протиправними діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, яку він оцінює вона у 50000,00 грн. Просить визнати договорі оренди житлового приміщення квартири [ADDRESS] від 22.10.2011, укладеного між [PERSON] від [PERSON] з [PERSON] припиненим з 11.10.2015. Виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] штраф за несвоєчасне звільнення орендованого майна та штраф у розмірі 39940,00 грн., штраф за несвоєчасне звільнення орендованого майна у розмірі 9000,00 грн. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] 50000,00 грн. моральної шкоди. Представник позивача подала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи, заяв, заперечень суду не надали, у зв'язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу без їхньої участі по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1999 квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві власності [PERSON] та членам її сім'ї у рівних долях (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2011 [PERSON] прийняла у спадщину ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з положень ст. 150 ЖК УРСР громадяни які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 ЖК УРСР власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно п. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Як вбачається з договору оренди житлового приміщення, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 11.10.2011, орендодавець передав, а орендар приймає в оренду житлове приміщення, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Враховуючи викладене, суд критично відноситься до договору оренди житлового приміщення, як до доказу, у зв'язку з тим, що він не зареєстрований у встановленому законом порядку. Відповідно підстав визнання договору оренди житлового приміщення від 11.10.2011 припиненим, а також стягнення заборгованості по сплаті за вказаним договором та штрафів у зв'язку з несплатою орендних платежів судом не вбачаться. У той же час, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, враховуючи, що позивач є власником зазначеної квартири, також те, що відповідачі перешкоджають позивачу в повній мірі користуватися належними йому правами власника в зазначеній квартирі та розпоряджатися своєю власністю, а тому відповідачі [PERSON] та [PERSON] підлягають виселенню з квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вбачається з положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Позивачем не надано належних доказів завдання їй маральної шкоди діями відповідача, у зв'язку з чим вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. З викладеного,

Outcome: partial