Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 7.1.2012 року за вини відповідача, який керував належним йому автомобілем ГАЗ-2410, держномер [NUMBER], сталася ДТП, в результаті якої пошкоджено автомобіль ЗАЗ 11027 держномер [NUMBER], належний [PERSON] Шкода, завдана автомобілю [PERSON] в результаті ДТП становила 12087,66 грн. У зв'язку з тим, що на момент ДТП відповідач не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, шкода, завдана майну [PERSON] в результаті ДТП з-за вини відповідача, була відшкодована позивачем в розмірі 10073,05 грн., в порядку, передбаченому ст.ст.22,41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З посиланням на ст.1191 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 10073,66 грн., 243,60 грн. судового збору та 2000 грн. витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування, просить позов задовольнити, додавши, що не погоджується з доводами відповідача, про зменшення розміру страхового відшкодування на вартість пошкоджених деталей автомобілю, оскільки відповідач знав про проведення експертної оцінки пошкодженого ним автомобілю, але на проведення оцінки не з'явився, своїх заперечень щодо оцінки розміру завданої шкоди не надав, протягом майже трьох років з вимогою про передачу йому пошкоджених деталей не звертався. Відповідач позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що не заперечує, що ДТП в результаті якої був пошкоджений автомобіль третьої особи сталася за його вини, але вважає, що позовні вимоги повинні бути зменшені на вартість пошкоджених деталей автомобіля третьої особи, яку нарахував в розмірі 4845,14 грн., окрім того, не визнає вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки вони не підтверджені доказами. Проти задоволення позову в іншій частині не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору до суду не з'явилася, своєї думки щодо позовних вимог не висловила. Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони, згідно постанови Заводського районного суду міста Запоріжжя від 9.2.2012 року: «7.1.2012 року о 13 годині 50 хвилин, біля електричної опори № 27 по пр. Леніна в м. Запоріжжі, [PERSON], керуючи автомобілем ГАЗ-2410, держномер [NUMBER], порушивши п.п.12.1,13.1 ПДР України, скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ 11027 держномер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок зіткнення транспортні засоби пошкоджено, пасажир [PERSON] отримав тілесні ушкодження. В судовому засіданні [PERSON] свою вину визнав повністю». Вказаною постановою суду [PERSON] притягнуто до відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.5). Таким чином, в порядку ст.61 ЦПК України не підлягає доведеність вини [PERSON] в завданні шкоди в результаті ДТП, яка сталася з-за його вини майну - автомобілю ЗАЗ-11027 держномер [NUMBER] належного [PERSON] Згідно звіту № 17 від 27.1.2012 року про оцінку автомобілю ЗАЗ 11027 держномер [NUMBER], належного [PERSON], вартість матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження автомобілю на 19.1.2012 року, становить 12087,66 грн.(а.с.10-13). Відповідно до пп.«а» п.41.1. ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Доказів, що на момент заподіяння шкоди, відповідач мав застраховану цивільну-правову відповідальність судові не надано, з чого суд приходить до висновку про законність підстав відшкодування позивачем завданої позивачем шкоди третій особі по справі. Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Завдана шкода оцінена в 12087,66 грн. (а.с.10-13), відшкодована, відповідно до п.22.1. ст.22 Закону 24.4.2012 року (а.с.9), з чого суд робить висновок про відсутність підстав застосування строків позовної давнини на що посилається відповідач. Відшкодування проведене 24.4.2012 року, звернення до суду 22.4.2015 року, тобто в межах строку, встановленого ст.257 ЦК України. Згідно п. 38.2.1. п. 38.2. ст.38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналогічне право закріплено в ч.1 ст.1191 ЦК України, особо, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З чого суд робить висновок про правомірність звернення позивача з позовом до відповідача, саме в порядку й межах ст.1191 ЦК України. Щодо доводів позивача про зменшення розміру відшкодування на вартість пошкоджених деталей, суд вважає дані ствердження безпідставні, оскільки вимоги позивача повністю охоплюються нормами ч.1 ст.1191 ЦК України. Звернення в порядку регресу проведено в розмірі, який не перевищує розмір проведеного відшкодування - 10073,05 грн., окрім того, відповідач сам визнав факт запрошення на проведення оцінки завданої ним шкоди, де і міг поставити питання щодо повернення йому пошкоджених деталей або зменшення розміру відшкодування, але проігнорував це запрошення - не з'явившись на проведення, не надав доказів відшкодування або намагання відшкодувати завдану шкоду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення вартості страхового відшкодування в порядку регресу, в розмірі 10073,05 грн. обґрунтовані й підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. суд вважає наступне. Суд не ставить під сумнів наявність договірних відносин між позивачем й адвокатом [PERSON], щодо надання правової допомоги, разом з тим, згідно наказу Міністерства фінансів України № 1637 від 15.12.2011 року, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 27.12.2011 року за № 1534/20272 єдиним документом, що підтверджує отримання адвокатом гонорару є книга обліку доходів і витрат адвоката, в якій повинна бути відображена сума, отримана за надання правової допомоги саме якої і саме кому, в даному випадку позивачеві. Даного доказу судові не надано у зв'язку з чим, суд вважає, в цій частині в задоволенні позову відмовити.

Outcome: partial