Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] , особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що позивачу належить на праві приватної власності зазначений вище житловий будинок. Відповідачі в даному помешканні з 2010 року та з 2014 року фактично не проживають, добровільно виписатись не хочуть. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачі в призначене судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку, а саме: судовими повістками по останньому відомому місцю проживання та реєстрації та через оголошення на офіційному сайті суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на будинок підтверджується договором купівлі-продажу від 17.09.1990 року (а.с. 9-10). Відповідачі є дітьми позивача. Відповідно до довідки № 3/372, виданої виконавчим комітетом Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 21.05.2019 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до довідки № 3/371, виданої виконавчим комітетом Первозванівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 21.05.2019 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). З акту опитування свідків на підтвердження проживання за місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON] за № 02-33/107 від 21.05.2019 року, вбачається, що під час опитування свідки повідомили, що [PERSON] з 2014 року, а [PERSON] з 2010 року та по теперішній час не проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). В силу вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підставою звернення до суду є захист прав власника щодо безперешкодного володіння та користування належним йому майном, усунення обмежень його прав, які пов`язані з фактом реєстрації місця проживання відповідача за адресою будинку, що належить позивачу. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 3 ст.47 Конституції України гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 12, 13, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст.ст.319, 321, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] відсутні без поважних причин за місцем реєстрації понад рік, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання відповідачів втратившими право на користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки їх підтверджено достатніми та належними доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі по 768, 40 грн. з кожного. На підставі ст.ст. ст.ст. 16, 23, 319, 321, 383, 391, 405, 1166 ЦК України,

Outcome: approved