Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 17 вересня 2017 року зареєстрував шлюб з [PERSON]. Від шлюбу дітей не має. Просить шлюб розірвати мотивуючи тим, що протягом останнього часу стосунки між ними розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали часто виникати сварки. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення та відновлення шлюбу не можливе. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить строк на примирення не надавати. Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечила, тому що утримувати позивача в шлюбних відносинах не хоче, так як поважає його свободу та вибір. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, серії І-БВ №176486 від 13 грудня 2017 року, виданого повторно Віньковецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, сторони зареєстрували шлюб 17 вересня 2017 року, про що зроблено актовий запис № 77. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.\~ Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача; сторони сімейних відносин не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, та відмовляється від надання їм строку на примирення, тому подальше збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В частині 3 ст.115 цього ж Кодексу зазначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved