Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить стягнути з відповідача на свою користь 6063 грн. з яких: інфляційні витрати в розмірі 2721 грн. за період з 01 лютого 2013 р. по 01 лютого 2016 року; 3% річних в розмірі 305,48 грн. від суми простроченої заборгованості в розмірі 3493 грн. за період з лютого 2013 року по лютий 2016 року; витрати повязані з розглядом справи в розмірі 36,60 грн.; моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Посилався на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2015 року з [PERSON] на його користь стягнуто 3% річних в сумі 3493 грн. від простроченої суми за період з лютого 2010 р. по січень 2013 р. від суми боргу в розмірі 43\~122,18 грн. Станом на сьогоднішній день рішення судів не виконані, його вимоги, як кредитора не задоволено. Заборгованість відповідач не повернув, протягом тривалого періоду часу не виконав свої зобовязання, у звязку з чим наявні підстави для стягнення інфляційних витрат за період часу з 01 лютого 2013 р. по грудень 2015 р. Так, з відповідача підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 2721,00 грн., а також 3 % річних в сумі 305,48 грн. При підготовці позовної заяви, ним понесені витрати на ксерокопіювання в розмірі 36,60 грн. Діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тривалому невиконання рішення судів про стягнення суми заборгованості, яку він оцінює в розмірі 3000,00 грн. Позивач, представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки річних в сумі 3493,00 грн. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України\~передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, стаття 599 ЦК України\~передбачає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України є обґрунтованим (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11). Рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2015 року відповідачем не виконано, у звязку з чим наявні підстави для стягнення інфляційний них втрат та 3 % річних з відповідача. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума належних до стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат складає 2721 грн., 3 % річних 305,48 грн. Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження спричинення йому діями відповідача моральної шкоди, повязаної з невиконанням рішення суду, у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Витрати позивача в розмірі 36,60 грн. на ксерокопіювання для підготовки позову до суду, відповідно до ст. 88 ЦПК України, не віднесені до судових витрат, у звязку з чим, підстави для їх стягнення з відповідача відсутні. Разом з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial