Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що відповідно до письмового договору відповідач отримав від нього позику в сумі 11 300 доларів США із строком повернення до 04 жовтня 2017 року. Оскільки вказану суму позики за договором відповідач не повернув, позивач просить стягнути з останнього суму боргу в розмірі 11 300 доларів США разом із встановленими договором 100 % річних в сумі 11 300 доларів США. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідач надав суду відзив на позов у якому заперечив щодо вимог позивача та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на ту обставину, що він не підписував надану позивачем боргову розписку. Також, у відзиві на позов відповідач зазначив про намір заявити клопотання про проведення почеркознавчої експертизи щодо виконання ним боргової розписки. Натомість, станом на дату ухвалення цього рішення, після спливу більше як трьох місяців з дати отримання судом відзиву на позов, відповідачем не заявлено будь-яких клопотань. У зв`язку із цим, суд також і не витребував оригінал боргової розписки відповідача, оскільки останній не заявив клопотання про призначення відповідної почеркознавчої експертизи. Отже, суд вважає, що відповідачу було надано достатньо часу для заявлення клопотань будь-якого характеру, у тому числі про призначення у справі експертизи; однак відповідач не скористався своїм правом і такого клопотання не заявив. При цьому, судом не встановлено жодних перешкод в належній реалізації відповідачем своїх процесуальних прав. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 04 вересня 2017 року між сторонами укладено договір позики грошей відповідно до якого відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 11 300 доларів США та зобов`язався повернути позику до 04 жовтня 2017 року (а.с. 5). Факт отримання відповідачем від позивача зазначеної суми грошових коштів підтверджується підписом позичальника у вказаній борговій розписці. Зокрема, вирішуючи даний спір по суті, суд насамперед виходить із передбаченої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину. Так, боргова розписка відповідача від 04 вересня 2017 року як правочин є правомірною, оскільки станом на дату постановлення цього рішення недійсність вказаної боргової розписки прямо не встановлена законом і зазначена боргова розписка відповідача не визнана судом недійсною. У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги та відхиляє доводи відповідача про те, що дану боргову розписку від 04.09.2017 року не була ним написана. В даному судовому розгляді не з`ясовуються обставини написання боргової розписки, оскільки предметом даного спору не є визнання такої розписки недійсною, а лише вирішується питання про стягнення боргу. Крім того, під час розгляду справи відповідач хоча і виявив намір заявити клопотання про проведення судової експертизи щодо вчинення ним даної розписки, однак відповідних клопотань про це суду не заявив, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідач не бажає доводити обставини на які він посилається у відзиві на позов. Із змісту позовної заяви під час розгляду справи судом встановлено, що у зазначений в договорі позики строк, відповідач не повернув позивачу суму позики за укладеним між ними договором. Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Норма частини першої статті 1050 ЦК України встановлює, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума позики складає 11 300 доларів США. Зокрема, у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Так, офіційний курс НБУ відповідної валюти, станом на 31.08.2020 року (дата ухвалення рішення) становить 27,4759 гривень за 1 долар США (за даними офіційного сайту НБ України). Отже, з урахуванням офіційного курсу гривні до долару США станом на дату ухвалення цього рішення, сума позики становить 11 300 доларів США х 27,4759 гривень = 310 477 гривень 67 копійок. Також, укладеним між сторонами договором позики встановлено відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення позики в розмірі 100 % річних від суми боргу, що також становить 11 300 доларів США х 27,4759 гривень = 310 477 гривень 67 копійок. Отже, загальна сума боргу відповідача за договором позики від 04 вересня 2017 року становить 11 300 доларів США основного боргу та 11 300 доларів США за сплату річних відсотків, а разом 22 600 доларів США, що станом на дату постановлення цього рішення за наведеним вище офіційним курсом НБУ становить 22 600 доларів США х 27,4759 гривень = 620 955 гривень 34 копійки. Оскільки, відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним із позивачем договором позики від 04 вересня 2017 року та не повернув останньому сум позики у визначеному розмірі, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача встановленої суми заборгованості. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суму судового збору, що не була оплачена позивачем в розмірі 593 гривні 44 копійки, слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved