Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказав, що вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2012 по справі № 1/0808/466/2012, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди по 300000 грн. (триста тисяч гривень) на кожного. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2013 року по вказаній справі вищезазначений вирок суду було залишено без змін. На виконання вироку суду було видано виконавчі листи та 17 квітня 2013 року подано до відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області заяву про відкриття виконавчого провадження. 18.04.2013 року державним виконавцем Пугачовою A.B. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання в/л № 1/0808/466/2012 та встановлено боржнику строк для добровільного виконання до 24.04.2013 року. Позивач вказав, що за весь час боржником частково сплачено заборгованість за виконавчим листом в сумі 38477,27 грн., залишок заборгованості станом на 02.08.2017 року становить 261522,73 гривень. 05 березня 2014 року боржник [PERSON] помер. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року задоволено подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції про заміну сторони виконавчого провадження, замінено сторону у зведеному виконавчому провадженні про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди по 300000 грн. на кожного, замінивши боржника з [PERSON] на його правонаступників [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в солідарному порядку в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] залишені без задоволення, а ухвала Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року залишена без змін. Позивач вказав, що з моменту набрання чинності ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, а саме з 11 травня 2016 року обов'язок виконати вирок суду було покладено на правонаступників [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] Позивач зазначив, що станом на дату подачі цього позову жодної гривні правонаступниками на виконання вироку суду сплачено не було. Таким чином, позивач вважає, що на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання щодо сплати шкоди, зобов'язаний сплатити на користь позивача 3 % річних від простроченої суми за період часу, починаючи з 28 січня 2014 року по 06 жовтня 2017 року, що складає грошову суму коштів у розмірі 28954, 00 грн. Позивач вказав, що за період з 28 січня 2014 року по 06 жовтня 2017 року відповідно з відповідача необхідно стягнути інфляційні втрати у розмірі 306696, 78 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі. Суд, заслухав сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Згідно вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2012 по справі № 1/0808/466/2012, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди кошти у розмір 300000 (триста тисяч) гривень на кожного. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2013 року по вищевказаній кримінальній справі вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2012 року було залишено без змін. Встановлено, що на виконання вироку суду було видано виконавчі листи та 18.04.2013 року державним виконавцем Пугачовою A.B. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання в/л № 1/0808/466/2012 та встановлено боржнику строк для добровільного виконання вироку до 24.04.2013 року. Судом встановлено, що боржником [PERSON] було частково сплачено заборгованість за виконавчим листом в сумі 38477,27 грн., залишок заборгованості станом на 02.08.2017 року становила - 261522,73 гривень. 05 березня 2014 року боржник [PERSON] помер. Згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року було задоволено подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції про заміну сторони виконавчого провадження та замінено сторону у зведеному виконавчому провадженні про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди у розмірі 300000,00 грн. кожному, замінивши боржника з [PERSON] на його правонаступників, відповідачів по справі - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в солідарному порядку в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 11 травня 2016 року апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2016 року, залишено без змін. Таким чином, судом об»єктивно встановлено факт того, що з моменту набрання чинності ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, а саме з 11 травня 2016 року обов'язок виконати вирок суду було покладено на правонаступників [PERSON] - відповідачів по справі, [PERSON] та [PERSON], однак ними на користь позивача нічого сплачено не було. Судом встановлено, що до теперішнього часу вирок Жовтневого суду м. Запоріжжя від 28.11.2012 року не виконано відповідачами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом п.1 та 3 ч.2 ст. 11 ЦК підставою виникнення грошового зобов'язання зокрема є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У зв'язку з цим до боржника, який прострочив виконання такого зобов'язання, можуть застосовуватися наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом ст. ст. 524, 533 - 535, 625 ЦК України, грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставою застосування відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, є прострочення боржником грошового зобов'язання. Така відповідальність настає у разі встановлення, що зобов'язання є грошовим, у інших випадках ця норма застосуванню не підлягає. Cуд вважає, що в даному випадку, враховуючи правовідносини, які виникли між сторонами, ст.625 ЦК України застосуванню не підлягає. У Листі Верховного Суду України від 01 липня 2014 року «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві» з метою забезпечення правильного та однакового застосування судами норм права зазначено, що судам слід мати на увазі, що статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних (зобов'язання із заподіяння шкоди), а не договірних зобов'язань. Із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України , адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Також, зазначено, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Згідно положень пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання\~\~ застосування\~\~ судами\~\~ законодавства\~\~ при\~\~ вирішенні \~\~спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено наступне: «Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,\~ 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Таким чином, дія ч.2 статті 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Зазначена норма ч.2 ст.625 ЦК України у даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки стягнення грошових коштів за рішенням суду не є грошовим зобов'язанням та не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, у даному випадку завданої джерелом підвищеної небезпеки. На підставі ст.ст.\~509, 525, 526, 611, 625 ЦК України та

Outcome: dismissed