Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], померлої 10 квітня 2017 року, та просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] - у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 10 квітня 2017 року. Також позивач просив зобовязати відповідача не чинити йому перешкод у здійсненні права користування квартирою. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що у вказаній квартирі проживає з червня 2010 року однією сімєю з [PERSON], надавав їй допомогу, матеріально підтримував, мали спільний бюджет та сумісно утримували житло, тощо, квартириа належала [PERSON] та після її смерті у 2009 році [PERSON] фактично прийняла спадщину за заповітом, після її смерті позивач здійснив за власні кошти її поховання та залишився проживати у квартирі, звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак було відмовлено та розяснено, що при проживанні зі спадкодавцем однією сімєю він є спадкоємцем четвертої черги за законом і лише у судовому порядку може вирішувати питання прийняття спадщини. У судове засідання сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позивач підтримав заявлений позов, відповідач позовні вимоги визнав повністю. \~ \~ \~ \~ Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 17 квітня 1982 року Бюро обміну житлових приміщень Одеського міськісполкому видало [PERSON] ордер, відповідно до якого вона мала право на вселення, в порядку обміну з [PERSON], на житлову площу, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9434699 від 26.12.2005р., [PERSON] набула, на підставі Свідоцтва про право власності ЯЯЯ 134782 від 21.11.2005р., право власності на вищезазначену квартиру. 24 вересня 1991 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого, на випадок смерті, зробила наступне розпорядження: належну їй квартиру під №19 в будинку під №151, корпус №2, по пр-ту Добровольського в м.Одесі, заповідала [PERSON]. 02 березня 2009 року [PERSON] померла, спадщину фактично проживаючи у квартирі, прийняла [PERSON], однак із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась. [PERSON] померла 10 квітня 2017 року, про що свідчить Свідоцтво про смерть [PERSON] І-ЖД № 487252 від 12 квітня 2017 року. Позивач, разом з [PERSON], проживали однією сімєю з червня 2010 року, він надавав їй допомогу, матеріально підтримував, мали спільний бюджет та сумісно утримували житло. На момент відкриття спадщини 10.04.2017 року, у квартирі разом зі спадкодавцем проживав лише позивач, котрий фактично прийняв спадщину, здійснив поховання [PERSON], займався оформленням усіх документів, звертався до нотаріуса з приводу прийняття спадщини, однак йому було відмовлено та розяснено, що при проживанні зі спадкодавцем однією сімєю, він є спадкоємцем четвертої черги за законом і питання прийняття спадщини може вирішуватися лише у судовому порядку. Факт проживання спільно однією сімєю зі спадкодавцем, крім наданих письмових доказів наявності у позивача правовстановлюючих документів на квартиру, особистих документів спадкодавця, доказів оплати комунальних послуг за житло та витрат на захоронення, підтверджується також заявами сусідів (а.с.4). Згідно відповіді Четвертої Одеської державної нотаріальної контори від 02.11.2017 року, спадкові справи до майна померлої 02 березня 2009 року [PERSON] та [PERSON], померлої 10 квітня 2017 року, не відкривались. Відповідач є родичем померлої та спадкоємцем за законом наступних черг, однак спадщину не приймав, у квартирі не зареєстрований. Інші спадкоємці відсутні. У відповідності до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Положення частини 2 статті З СК України розяснюють, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як розяснено у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Отже, після смерті [PERSON], померлої 10 квітня 2017 року, єдиним спадкоємцем за законом являється позивач у справі, котрий постійно проживав разом зі спадкодавцем у квартирі та залишився проживати у ній після його смерті. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача в частині його права на спадщину як спадкоємця четвертої черги за законом правомірні й обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог до відповідача не чинити перешкод у здійсненні права користування квартирою суд виходить з наступного. Матеріали справи не містять жодного доказу перешкоджання відповідачем у коритсуванні спадковим майном, він у квартирі не зареєстрований, спадщину не приймав, іншим чином на можливість користування позивачем спадковим майном не впливає. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial