Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив про розподіл майна подружжя. В подальшому позивач уточнив вимоги та просив визнати об*єктом права спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки «Мерседес Е 200», 1999 року випуску, д/н [NUMBER]; виділити по ? частині вказаної вище квартири позивачу та відповідачу; залишити у власності [PERSON] автомобіль марки «Мерседес Е 200», 1999 року випуску, д/н [NUMBER], та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості ? частини автомобіля . [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, та просила провести розподіл спільного майна, визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], залишивши за нею право власності на 2/3 частини вказаної квартири; визнати за [PERSON] право власності на ? частину вантажного автомобіля моделі ГАЗ 33021, 1998 року випуску. Позивач, відповідач за зустрічним позовом до судового засідання не з*явився, направив свого представника. Представник позивача вимоги первісного позову підтримав, просив про його задоволення, посилаючись на підстави, викладені в позові. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, посилаючись на безпідставність її вимог, та вказав на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження своїх вимог, не надала мотивів та обґрунтувань відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні. Відповідач, позивач за зустрічним позовом вимоги первісного позову визнали частково, вимоги зустрічного позову підтримали, просили про його задоволення. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність учасників процесу, які не з*явились. Обставини справи, встановлені судом. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 17.09.2005 року, від якого мають сина [PERSON] [PERSON], [INFO]. 27.09.2011 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], за яким [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] вартістю 62000,00 грн. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу в період шлюбу був придбаний автомобіль марки «Мерседес Е200», д/н [NUMBER], який був зареєстрований за [PERSON] За даними УДАІ УМВС України в Миколаївській області автомобіль марки «Мерседес Е200», д/н [NUMBER], [PERSON] був проданий [PERSON] 10.03.2013 року. В період шлюбу, подружжям також було придбано транспортний засіб - ГАЗ-33021, реєстраційний номер [NUMBER], 1998 року випуску, який зареєстровано за [PERSON] Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.03.2014 року шлюб між сторонами розірвано, та рішенням суду від 20.02.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 500,00 грн. щомісяця до повноліття дитини. У відповідності до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором в силу ст. 70 СК України. За такого, вказане вище майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до другого пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім'я було зареєстровано право власності на таку річ. Звичайно, поширення цього правового режиму на кожну набуту у шлюбі річ (презумпція права спільної сумісної власності) існує доти, доки у суді не доведено інше кимось із подружжя. Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В той же час, частинами 2, 3 статті 70 цього ж акту встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені статтею 71 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд України в пункті 25 вже згаданої вище постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 роз'яснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Стаття 64 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позово [PERSON] підлягає частковому задоволенню, та за ним слід визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. У задоволенні вимог щодо автомобіля марки «Мерседес Е 200», 1999 року випуску, д/н [NUMBER], в частині залишення його у власності [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості ? частини автомобіля задоволенню не підлягають, оскільки, поділу підлягає лише наявне на час розгляду справи майно, а вказаний автомобіль був реалізований 21.09.2013 року ( в період шлюбу). Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню, та за [PERSON] слід визнати право власності на ? частину квартири [ADDRESS], та на ? частину автомобіля ГАЗ-33021, реєстраційний номер [NUMBER], 1998 року випуску. Посилання [PERSON] на недостатній розмір аліментів, які стягнуті на її користь для утримання сина, як підставу для збільшення її частки у спільному майні (визнання права власності на 2/3 частки квартири) не можуть бути взяті судом до уваги, як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами в силу ст. 58-60 ЦПК України. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 468,80 грн. на користь [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір 243,60 грн.

Outcome: partial