Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 12370,87 грн. за кредитним договором та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.01.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошті в сумі 15000,00 гривень. В свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 30.04.2017 року має заборгованість у розмірі 12370,87 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 349,82 гривень, заборгованості за процентами в розмірі 8155,77 грн., 2800,00 грн. заборгованість по пені, штраф 500,00 грн. (фіксована частина) та 565,28 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача будучи в судових засіданнях позов підтримав та просив його задоволити. Згодом подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, просив в його задоволенні відмовити. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, пославшись на письмовий відзив. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30% річних. В матеріалах справи містяться розрахунки заборгованості надані сторонами. Судом надавалась можливість як представнику позивача обґрунтувати свій розрахунок заборгованості так і стороні відповідача надати свій розрахунок на підтвердження обґрунтування зменшеної величини заборгованості чи її відсутності. Цією пропозицією останній скористався та надав відповідні документи суду. При цьому додатково їх розширював та доповнював. Судом було запропоновано заперечити надані розрахунки представнику Позивача. Зокрема, судом пропонувалось пояснити юридичні підстави (норми договору, положення Закону, тощо) якими послуговувався банк готуючи та надаючи суду зазначений розрахунок. На цю пропозицію відповіді не надійшло. Станом на час постановлення рішення у справі сторонами були надані докази та пояснення в обсягу котрий останні вважали достатніми для обґрунтування своїх позицій. Заслухавши пояснення обох сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено, що позивачем не надано доказів того, що надані до суду Умови та правила надання банківських послуг були доведені до відома відповідача та, що наданий до суду витяг з цих Умов є в тій редакції котра діяла станом на дату оформлення кредитної картки. Зокрема, представник Позивача під час встановлення обставин справи повідомив суд про неможливість та відсутність необхідності представлення будь-якої іншої редакції умов та правил з огляду на те, що така інформація є загально доступною так як розміщується на сайті банку і відповідному розділі. Проте до матеріалів справи в якості доказу відповідні Умови в редакції котра діяла станом на 05.11.2011 р. Позивачем не долучалась. При огляді офіційного сайту Позивача, а саме сторінки https://privatbank.ua/terms остання публічно доступна редакція згадуваних умов датована 01.04.2012 р. Відтак в матеріалах справи відсутній належний доказ узгодження умов кредитування, а саме Умови та правила надання банківських послу в редакції котра діяла станом на момент укладення спірного договору. Окрім цього, судом при прийнятті рішення враховано також те, що відповідач не був ознайомлений під розпис із вказаними Умовами та правилами надання банківських послуг. Зокрема, частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). У частині першій статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Умовами і тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Натомість, зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ті Умови, які банк надав суду, є складовою частиною укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи вищезгадану заяву. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2016 року № 6-2320цс16 та підтримана в постанові Верховного Суду від 11.07.2018 р. у справі № 356/1261/16-ц. Суд також враховує доводи відповідача про те, що анкета-заява від 05.0.2011 р. року не містить даних щодо розміру кредитного ліміту, строку дії картки, розміру та підстав нарахування процентів, комісії, штрафу та пені, а надані позивачем Умови та правила надання послуг не містять його підпису і позивачем не доведено, що саме ці Умови діяли на час підписання ним анкети-заяви. Судом також враховано те, що в наданому до суду розрахунку та поясненнях банку не зазначено, якими саме положеннями вказаних Умов послуговувався банк розраховуючи суму заборгованості котрі пред`явив до стягнення з Відповідача та в який спосіб виникла заборгованість в сумі 349,82 грн. та за якими умовами кредитного договору на дану заборгованість станом на момент звернення до суду було нараховано 8 155,77 грн. відсотків. Судом враховуються пояснення Відповідача про те, що умовами отримання кредиту які він приймає та визнає та які викладенні в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду (номер документу 09060400900189026797) (рядок 3) та п. 5 пам`ятки клієнта було визначено ставку кредитування в розмірі 2,5% на місяць від суми заборгованості та наявність пільгового періоду погашення до 55 днів. Представник Позивача надав пояснення щодо способу та механізму формування суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 349,82 гривень. Саме дана сума є базою нарахування подальших платежів по кредитному договору та є незмінною з серпня 2014 р. Крім цього судом враховано те, що за користування коштами поза межами пільгового періоду за 25-26 квітня 2014 р. банком було нараховано 133,31 грн. відсотків. При цьому пояснити спосіб визначення саме такої суми заборгованості з врахуванням відомостей котрі містяться у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», та пам`ятці клієнта представник Позивача не зміг, також такого пояснення не міститься в документа наданих суду. Також суд звертає увагу на те, що зазначена сума була визначена банком та доведена Відповідачу у виписці від 25.06.2014 р. (номер документу 886098) та одразу ж була сплачена ним на підставі квитанції котра міститься в матеріалах справи в сумі 145 грн. Інформації про наявність будь-якої іншої заборгованості станом на 25.06.2014 р. у зазначеній виписці не міститься. Проаналізувавши зазначену виписку суд встановив те, що зняття коштів котрі здійснював Відповідач протягом строку користування кредитною картою ним повертались Позивачу в межах пільгового строку кредитування узгодженого сторонами, тобто до 25 числа наступного місяця, а відтак підстав для нарахування щомісяця 2,5 % на суму заборгованості в Позивача не було. Єдиний період протягом якого сума коштів перебувала в користуванні відповідача понад пільговий період є 25-26 квітня 2014 р. При цьому, з врахуванням умов надання пільгового періоду визначених в умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду (номер документу 09060400900189026797), які були підписані Відповідачем, сума заборгованості котра була в його користуванні понад пільговий період з врахуванням операцій по зняттю та поповненню картки зазначених у виписці від 25.06.2014 р. (номер документу 886098) становила 80 грн. Так, саме вказана сума повинна була бути базою нарахування зазначених відсотків при цьому Позивач не спростував обставини та не заперечив, щодо змісту вказаної виписки та операцій котрі в ній відображенні. Також банк не навів власних розрахунків, які б ґрунтувались на фінансових параметрах кредитного договору підписаного сторонами та умовах котрі ними явно були узгодженні, котрі б спростовували таку позицію Відповідача. Сторони вільні в обранні способу та обсягу доказування. Суд сприяв повності реалізації прав сторін по наданню доказів та пояснень. Натомість Позивач обмежився лише твердженням про достатність наданого суду розрахунку не спростувавши наданий Відповідачем альтернативний розрахунок, не пояснивши в доступний спосіб механізм, спосіб та правове підґрунтя здійснених ним розрахунків. При цьому вимоги суду про надання обґрунтованої позиції про належність та дійсність суми боргу в розмірі 349,82 грн. зазначеної в розрахунку банку, яка в подальшому стала підставою для розрахунку інших вимог пред`явлених Позивачем не були виконані останнім. Також не було надано детального розрахунку суми нарахованих відсотків з врахуванням умов кредитного договору та додатків до нього. Відтак, Позивачем не надано достатніх та належних доказів котрі б підтверджували факт наявності боргу котрий визначений в позові та який він просив стягнути. При цьому відповідачем доведено факт погашення нарахованих Банком відсотків за час користування коштів поза межами пільгового періоду та доведено те, що інші суми котрі ним знімались з кредитного ліміту повертались в межах пільгового періоду, тобто до 25 числа наступного місяця після дати зняття. Враховуючи наведене суд не вбачає підстав для задоволення позову. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed