Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області про усунення перешкод у користуванні майном, позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що житловий будинку № 2 по вулиці Робоча в м. Берегове, Закарпатської області належить йому на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) 28.02.2017 року, згідно протоколу проведення електронних торгів від 27.01.2017 року № 231936. Після придбання будинку позивач довідався, що в ньому зареєстровані [PERSON], колишній власник, та його мати [PERSON]. Позивач неодноразово звертався до відповідачів з проханням виселитись з належного йому будинку, оскільки він має намір проживати в ньому разом із своєю сімєю. Однак відповідачі відмовилися виконувати його вимоги. На сьогоднішній день відповідачі проживають в належному йому будинку № 2 по вулиці Робоча в м. Берегово, Закарпатської області та добровільно залишити будинок не бажають. Наявність проживання відповідачів за вище вказаною адресою, створює для позивача незручності, перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом та порушує його право власності на нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак представник позивача подав заяву в якій просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, причини неявки суду не повідомили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області в судове засідання не зявився. Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, згідно ст. 1 ЦПК України, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 28 лютого 2017 року, який посвідчений приватним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок № 2 по вулиці Робоча в м. Берегово, Закарпатської області. З листа Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області № 18/601 від 21.03.2017 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON], значаться на реєстраційному обліку за адресою: м. Берегово, вул. Робоча, 2, Закарпатської області (а.с. 11). Уст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає, що право позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту проживання у [INFO], відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] права користування житлом, підлягають задоволенню, так як останні проживають в будинку та висилитись з нього не бажають. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Позивачем вимоги позову доведені, на підставі наданих доказів, встановлені обставини, що свідчать про порушення його права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб. Відповідно до\~ст.88 ЦПК\~слід стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved