Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про стягнення заборгованості, зазначаючи, що 05.01.2011 із [PERSON] було укладено договір, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В результаті порушення відповідачкою умов договору, станом на 10.10.2016 виникла заборгованість у розмірі 17 487,07 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 414,79 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 12 513,37 грн., заборгованості за пенею та комісією 3 250 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 808,91 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві міститься прохання розглядати справу без участі представника банку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про застосування позовної давності, також посилаючись на необґрунтованість заявлених позовних вимог просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 35-40). Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 627 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до вимог ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до вимог статей 610, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Суд встановив, що відповідно до умов договору від 05.01.2011, позивач надав відповідачці кредит у розмірі 1 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6). [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на відповідному банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, про що свідчить її підпис в заяві від 05.01.2011. Також додано довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписана [PERSON] 05.01.2011, в якій, крім іншого, зазначено базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів, розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафу за порушення строків платежів (а.с. 7). Кредитний договір укладено у письмовій формі, між сторонами здійснені всі необхідні дії, що спрямовані на набуття, припинення або зміну цивільних прав і обовязків, що відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України свідчить про вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заява, Умови, Правила та Тарифи, з якими відповідачка ознайомлена про що свідчить її підпис в заяві, на спростування чого відповідачкою не надано належних та допустимих доказів. З огляду на наведене, суд не приймає доводи відповідачки, викладені нею в заяві про застосування позовної давності щодо не ознайомлення її з Умовами, Правилами та Тарифами. Із розрахунку вбачається, що станом на 10.10.2016 заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 05.01.2011 становить 17 487,07 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 414,79 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 12 513,37 грн., заборгованості за пенею та комісією 3 250 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 808,91 грн. (а.с. 4-6). Вказаний розрахунок заборгованості був перевірений судом та визнаний вірним. При цьому відповідачкою не було надано суду свого розрахунку, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження його невірності. З огляду наведеного суд вважає вимоги банку про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором обґрунтованими. Суд не приймає доводи відповідачки про наявність підстав у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском позовної давності з нижченаведених підстав. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність відповідно до статей 257, 258 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як встановлено судом, відповідачка належним чином умови кредитного договору не виконувала, з розрахунку заборгованості вбачається, що вона користувалася наданими їй банком кредитними коштами шляхом їх зняття та подальшого погашення заборгованості, останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачкою здійснений 05.12.2013 в сумі 300 грн. Вказані обставини відповідачкою не спростовано. З позовом до суду ПАТ «Акцент-Банк» звернулося 26.10.2016. Отже враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в межах встановленого судом її розміру. Судові витрати по справі розподіляються у відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved