Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири від 24 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON]; витребувати із володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS]; поновити право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], виселити [PERSON] із залежними від нього особами з квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача 1 заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник 2 заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 24 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири. Предметом вказаного договору була квартира [ADDRESS]. В подальшому, 20 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири. Позивач вважає вказаний договір недійсним на тій підставі, що договір 24 вересня 2010 року було укладено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, а саме, тяжкою обставиною позивач вважає хворобу та необхідність коштовного лікування, а вкрай невигідними умовами - вартість вказаної квартири. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Як вбачається із змісту поданого позову та доданих до позову документів, [PERSON] не є доведеним факт збігу тяжких обставин з безпосереднім волевиявленням продати квартиру на вкрай невигідних умовах. Так, в матеріалах справи відсутні докази, що на момент укладення договору - 24 вересня 2010 року [PERSON] тяжко хворів, потребував витратного лікування, що у [PERSON] були відсутні кошти на таке лікування, що лікування не могло бути проведено на території України. Наявність тяжких обставин у позивача суд вважає недоведеними. Позивач вважає, що договір купівлі - продажу квартири вчинено на вкрай невигідних умовах. Факт існування невигідних умов має бути на момент вчинення правочину. Відповідно до п. 4 договору загальна вартість квартири становила 1 046 474 грн. Як вбачається з п. 2 договору продаж квартири вчинено за 1 050 000 грн. Посилання позивача на незалежну оцінку проведену щодо іншої квартири через 2 року після укладення спірного договору не доводить наявності невигідних умов. Доводи позивача щодо визнання договору недійсним на підставі введення в оману не можуть бути задоволені, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Позовні вимоги не містять обґрунтування щодо обставин, про які [PERSON] начебто промовчав і у випадку усвідомлення яких [PERSON] не продав би квартиру. Відповідно до п. 2 договору продавець отримав від покупця 1 050 000 грн. за продану квартиру до підписання договору. Враховуючи, що заявлені вимоги позиваа є недоведеними, суд вважає, що позов не може бути задоволений, а отже відмовляє в його задоволенні.

Outcome: dismissed