Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. При подальшому розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказав, що починаючи з 1986 року він мешкав разом зі своїми батьками - [PERSON], 09.05.1957р.н. та [PERSON], [INFO] в квартирі №1 житлового будинку по вул. Чехова, 28 в м. Бердянську Запорізької обл., а реєстрація його місця проживання за цією адресою - з 17.05.2001 р. (коли отримував паспорт по досягненню 16-річного віку). Позивач вказав, що 10.11.2008 р. помер його батько в м. Бердянську, а він успадкував після його смерті належне йому нерухоме майно - 1/6 частку житлового будинку, в якому він мешкав по вул. Чехова, 28 в м. Бердянську. Первісно житловий будинок по вул. Чехова, 28 в м. Бердянську, належав наступним особам: - 1/2 частина - [PERSON] (дід позивача), власник з 1963 р., який помер 14.11.1988 року. - 1/2 частина - [PERSON] Пантелеєвні (співвласниця будинку) - з 1969р. Після смерті [PERSON]спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку по вул. Чехова, 28 в м. Бердянську прийняли та отримали свідоцтво про право на спадщину: дружина - [PERSON] (бабуся позивача), донька - [PERSON] (тітка позивача), син - [PERSON] (батько позивача), Позивач вказав, що після смерті дідуся належна йому 1/2 частину була розподілена наступним чином: 1/6 частина - [PERSON], дружина; 1/6 частина - [PERSON], донька; 1/6 частина - [PERSON], син. Позивач зазначив, що спочатку весь житловий будинок по вул. Чехова, 28 в м. Бердянську, належав на праві часткової власності його дідусям - по 1/2 частині кожному: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] 22.05.1969 р. продав належну йому 1/2 частину житлового будинку по вул. Чехова, 28, [PERSON] Пантелеєвні. [PERSON] покинула свою частину житлового будинку разом зі своїми речами ще в вересні 2004 року та переїхала до іншого міста до своїх родичів, оскільки вона занедужала і їй потрібен був сторонній догляд. Позивач вказав, що вона запропонувала його батькові купити у неї її частину. Батько погодився та сплатив їй 45 000 гривень, до нотаріуса вони не пішли, оскільки батько на той час був у постійних відрядженнях, а [PERSON] не мала можливості чекати батька, щоб укласти угоду у нотаріуса. [PERSON] віддала батькові всі ключі від дверей, хвіртки, сараїв, технічну документацію на будинок та правовстановлюючі документи на належну їй частину будинку, а взамін від батька отримала гроші. Житловий будинок по вул. Чехова, 28 в м. Бердянськ складається фактично з двох двокімнатних квартир, які мають окремі входи та виходи. Тому, за життя батька та коли ще жила в будинку [PERSON], в квартирі №1 - мешкали позивач та його батьки, а в квартирі №2 - [PERSON] Коли [PERSON] продала батькові позивача свою частину, яка складається з окремої квартири, [PERSON] віддав цю квартиру позивачу, і сказав щоб він жив як власник і ця частина тепер його. Таким чином, починаючи з грудня 2004 року після проведення в квартирі №2 (тобто в частині будинку [PERSON]П.) капітального ремонту з заміною вікон, даху, стелі, підлоги, встановлення нової сантехніки, позивач почав мешкати там постійно, як господар та прийняв на себе усі права та обов'язки власника на якого ліг весь тягар утримання цього майна. Тільки після смерті батька позивач дізнався, що вони з [PERSON] нотаріально не посвідчили договір купівлі - продажу 1/2 частини будинку, і тому він весь час вважав, що ця частина будинку, якою він вже більше 10 років постійно користуюсь є його, так як його батько казав йому, що переоформив документи на його ім'я. Після смерті батька з листопада 2008 року позивач мешкає самостійно у всьому житловому будинку, а його тітка, [PERSON], та яка є співвласницею житлового будинку (1/6 частина) в квітні 2006 року віддала позивачу свою частину і всі документи на свою частку, сказавши при цьому, що ця частина будинку їй не потрібна, як і раніш, оскільки вона не складає навіть половини кімнати будинку, що вона переоформить сама її на його ім'я. Позивач вказав, що він погодився, щоб тітка сама займалась документами і дав їй на це 15 000 грн., але в січні 2017 року він виявив, що тітка нічого не зробила і витратила його гроші. [PERSON] ніколи в будинку не мешкала та не цікавилась своєю власністю, в неї є своє власне житло. До нотаріуса вона не змогла дійти за станом свого здоров'я, на що і витратила всі гроші позивача. Частина тітки припадає на квартиру №1 в якій позивач первісно мешкав разом зі своїми батьками, а тому, починаючи з 2006 року позивач займається утриманням цього майна. В квартирі №1 він також зробив капітальний ремонт, оскільки будинок вже почав руйнуватись і потребував заміни всіх несучих конструкцій. Позивач зазначив, що дружина його дідуся - [PERSON], після смерті свого чоловіка [PERSON], оформила своє право власності на спадок на 1/6 частку житлового будинку по вул. Чехова, 28. [PERSON] ніколи не мешкала в цьому будинку, вона віддала всі правові документи на свою частку батькові позивача, а він віддав їх позивачу, і весь час думав, що ця частина будинку також його. 11.05.2011р. [PERSON] померла в м. Бердянську. Після її смерті спадкоємицею, яка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини є її донька - відповідач по справі [PERSON], яка цю частину будинку не збирається оформляти на своє ім'я, оскільки мати їй за життя казала, що ця частина належить позивачу. Позивач зазначив, що прохає суд визнати за ним право власності на 5/6 частин житлового будинку по вул. Чехова, 28, з розрахунку: 1/2 частина [PERSON], якою він користується з 2004 року; 1/6 частину [PERSON], якою він користується з 2006 року та 1/6 частину [PERSON], якою користується з народження. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена через оголошення у пресі. Причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності та про визнання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала судові заяву про розгляд справи за її відсутності та про визнання позовних вимог. Суд, заслухав позивача та його представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-ЖС №255217 від 12.03.1984 р., батьками позивача є [PERSON], 09.05.1957р.н. та [PERSON], [INFO] Судом встановлено , що починаючи з 1986 року позивач мешкав разом зі своїми батьками в квартирі №1 житлового будинку по вул. Чехова, 28, м. Бердянськ, Запорізька обл., а реєстрація його місця проживання за цією адресою - з 17.05.2001 р. (коли він отримував паспорт по досягненню 16-річного віку), що підтверджується відміткою в паспорті позивача та довідкою з вуличного комітету №28 від 25.01.2017р. Встановлено, що 10.11.2008 р. помер батько позивача [PERSON] а позивач успадкував після його смерті належне йому нерухоме майно - 1/6 частку житлового будинку, в якому він мешкав по вул. Чехова, 28, м. Бердянськ, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.04.2014 р. за реєстровим № 2-631 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 19927869. Судом встановлено, що житловий будинок по вул. Чехова, 28 в м. Бердянську, належав наступним особам: - 1/2 частина - [PERSON] (діду позивача), власник з 1963р., - 1/2 частина - [PERSON] Пантелеєвна (співвласниця будинку) - з 1969р. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим № 1-4467від 02.06.1989 року, після смерті [PERSON], який помер [INFO] спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку по вул. Чехова, 28, м. Бердянськ, прийняли та отримали свідоцтво про право на спадщину наступні особи: - дружина - [PERSON] ( бабуся позивача), - донька - [PERSON] (тітка позивача), син - [PERSON] (батько позивача),та кожний з вищенаведених спадкоємців отримав у спадок по 1/6 частині житлового будинку по вул. Чехова, 28 в м. Бердянську. Встановлено, що житловий будинок по вул. Чехова, 28 в м. Бердянську, належав на праві часткової власності дідусям позивача по 1/2 частині кожному: [PERSON] та [PERSON], на підставі нотаріально посвідченого договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будування особистого будинку від 23.04.1956р., реєстр №863 та акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію від 16.02.1963р., але пізніше [PERSON] 22.05.1969 р. продав належну йому 1/2 частину житлового будинку по вул. Чехова, 28, [PERSON] Пантелеєвні, що підтверджується договором купівлі - продажу за реєстровим №2128. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] Пантелеєвна покинула свою частину житлового будинку разом зі своїми речами ще в вересні 2004 року та переїхала до іншого міста, продавши свою частину будинку батькові позивача, за що останній сплатив їй 45 000 гривень. До нотаріуса вони не пішли, оскільки батько позивача на той час був у постійних відрядженнях, а [PERSON] не мала можливості чекати батька, щоб укласти угоду у нотаріуса. Згідно технічного паспорту на житловий будинок по вул. Чехова, 28 в м. Бердянську він складається фактично з двох двокімнатних квартир, які мають окремі входи та виходи. Встановлено, що позивач, починаючи з грудня 2004 року після проведення в квартирі №2 (тобто в частині будинку [PERSON]П.) капітального ремонту з заміною вікон, даху, стелі, підлоги, встановлення нової сантехніки, почав мешкати там постійно як господар та прийняв на себе усі права та обов'язки власника на якого ліг весь тягар утримання цього майна. Судом встановлено, що лише після смерті батька він дізнався, що вони з [PERSON] нотаріально не посвідчили договір купівлі - продажу 1/2 частини будинку, і тому він весь час вважав, що ця частина будинку, якою він вже більше 10 років постійно користується є його. В судовому зсіданні встановлено, що [PERSON], та яка є співвласницею житлового будинку (1/6 частина) в квітні 2006 року віддала позивачу свою частину і всі документи на свою частку, оскільки ця частина будинку їй не потрібна, тому, починаючи з 2006 року позивач утримує це майна. В квартирі №1 позивач також зробив капітальний ремонт, оскільки будинок вже почав руйнуватись і потребував заміни всіх несучих конструкцій. Дружина [PERSON] - [PERSON], після смерті свого чоловіка, оформила своє право власності на спадок на 1/6 частку житлового будинку по вул. Чехова, 28, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 02.06.1989 р., але вона ніколи не мешкала в цьому будинку та віддала всі правові документи на свою частку батькові позивача, а він віддав їх йому. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 201280 [PERSON] померла 11.05.2011 року в м. Бердянську. Відповідно до інформаційної довідки за № 2626/02-14 від 14.06.2017 року, наданої Бердянською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулась її донька - відповідач по справі [PERSON], яка цю частину будинку не збирається оформляти на своє ім'я. В судовому засіданні встановлено, що цією частиною також володіє та користується позивач з народження. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. На підставі викладеного чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб»єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння\~ повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо.\~ По-третє,\~ володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». В судовому засіданні встановлені, всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачем [PERSON] Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими. На підставі\~ ст.344 ЦК України і

Outcome: approved