Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути 40779,06 грн. середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача на посаді контролера ВТК. Згідно наказу №116-к від 11.05.2012р. звільнена за власним бажанням. При звільненні з нею не проведено повного розрахунку. Судовим наказом Франківського районного суду м.Львова від 27.09.2012 року стягнуто з відповідача на її користь кошти в розмірі 17153,62 грн. При цьому вважає має право на стягнення середнього заробітку в сумі 40779,06 грн. за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, а тому він змушений звертатись до суду за захистом свого права та інтересу. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, дала аналогічні пояснення, викладеним у позові. Просить позов задоволити Представник відповідача в судовому засіданніпроти позову заперечив, та надав письмові заперечення. Просить в задоволенні позову відмовити з підстав наведених у поданому запереченні, оскільки вимоги позивача є безпідставними і не ґрунтуються на чинному законодавстві. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала в ДП ЛНДРТІ на посаді контролера ВТК. Згідно наказу №116-к від 11.05.2012р. звільнена за ч.3 ст.38 КЗпП України. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення. Як встановлено судом, при звільненні позивачу не виплачено всі належні їй суми. Судовим наказом Франківського районного суду м.Львова від 27.09.2012 року стягнуто з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» на користь [PERSON] кошти в розмірі 17153,62 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Кожна сторона, відповідно до ст.60 ЦПК України,зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін виникає спір. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача заперечив, однак, у підтвердження своїх заперечень не подав жодних доказів, які б стверджували відсутність вини відповідача. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237-1 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середнього заробітку за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середнього заробітку на число робочих днів. Із довідки №220 від 16.09.2013 року Б-910 видно, що середньомісячний заробіток за два місяці становить 931,44 грн., а середньомісячне число робочих днів становить (16р.д.+6р.д.):2=11р.д., при цьому середньоденний заробіток становить (931,44 грн. : 11р.д.)=84,68 грн. Як вбачається із наказів №127 від 20.04.2012 року, №257 від 24.09.2012 року, №236-к від 18.12.2012 року, №27 від 19.03.2013 року, №42-к від 21.06.2013 року, №75 від 17.09.2013 року, що починаючи з 07.2012 року до 12.2012 року, 03.2012 року до 02.2014 року у ДП ЛНДРТІ встановлено режим роботи підприємства один день в місяці. Суд враховуючи вищезазначене, вважає, що з моменту не проведення розрахунку по виплаті заробітної плати, тобто з 11 травня 2012 року по 18 лютого 2014 року - було 83 робочих днів, середньоденний заробіток, визначений складав 84,68 грн., а тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 7028,44 грн. (83 дні х 84,68 грн.). За таких обставин, слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 11 травня 2012 року по 18 лютого 2014 року в сумі 7028,44 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн..

Outcome: partial