Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити відповідача [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач вказував, що з відповідачем [PERSON] 20 лютого 2007 року був укладений кредитний договір № HAU2GA00000006 (далі за текстом - кредитний договір). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк і [PERSON] 20 лютого 2007 року уклали договір іпотеки № HAU2GA00000006 (надалі - договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 38,10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], і належить йому на праві власності. Однак, відповідачем зобов'язання за Кредитним договором не виконувались, внаслідок чого Банк був змушений звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 05 березня 2013 року Люботинським міським судом Харківської області було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі якого позивачем було надіслано вимогу на адресу відповідача про добровільне звільнення приміщення квартири. За таких умов, на думку позивача, [PERSON] підлягає виселенню з квартири. В судове засідання представник позивача Заборська Н.В. не з'явилася, але подала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Одночасно з цим, представник позивача до заяви додала в якості доказу поштовий конверт, в якому на адресу [PERSON] в січні 2014 року була направлена письмова вимога про виселення. Також представник позивача просила розглянути справу в заочному порядку у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання відповідач не сповістив, тому суд виходить з того, що його неявка відбулась за неповажних причин. Заяв про перенос розгляду справи відповідач до суду не подавав. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі та подані позивачем докази, суд встановив наступне. Між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і [PERSON] 20 лютого 2007 року був укладений кредитний договір № HAU2GA00000006, за яким відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 30000,00 грн. на ремонт квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], зі строком користування по 17 лютого 2017 року та сплатою відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і 20 лютого 2007 року уклали договір іпотеки № HAU2GA00000006. Згідно з договором іпотеки [PERSON] надав в іпотеку квартиру загальною площею 38,10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], і належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] 19 жовтня 2005 року, за реєстром № 3037. Відповідно п. 16.7.1, 16.7.2 іпотечного договору позивач вправі звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно з ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. За результатами розгляду позову ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON] у справі № 2026/1487/2012 Люботинським міським судом Харківської області 05 березня 2013 року було ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позовних вимог та звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 38,10 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAU2GA00000006 від 20 лютого 2007 р.) Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAU2GA00000006 від 20 лютого 2007 року в сумі 97299 грн. 54 коп., до складу якої входить: заборгованості за кредитом - 26973,23 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 28232,82 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 2520,00 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 39573,49 грн. Вищевказане рішення суду було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2013 року. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов, якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. В тексті позовної заяви представник позивача Сафір Ф.О. в якості обґрунтування позовної вимоги вказує про направлення відповідачу двох письмових вимог від 02 серпня 2013 року та 06 травня 2014 року (а.с. 18 і 21) про необхідність звільнення квартири [ADDRESS]. Але поштові конверти, в яких були направлені такі вимоги, повернулися на адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» з відміткою про невручення, що підтверджується цих конвертів, поданих представником позивача в ході розгляду справи судом. Окрім цього, представником позивача Заборською Н.В. подано до суду в доповнення до раніше представлених доказів оригінал поштового конверту про відправлення 30 січня 2014 року рекомендованого листа від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу [PERSON]: [ADDRESS], [ADDRESS]. На цьому конверті містяться відмітки про його повернення 01 березня 2014 року на адресу відправника з причини закінчення терміну зберігання як такого, що не отриманий одержувачем. Всередині конверта рекомендованим листом виявилася письмова вимога про виселення від 24 січня 2014 року Дослідивши подані позивачем документи, суд приходить до переконання про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що відповідач отримав письмову вимогу позивача добровільно звільнити житлове приміщення та не виконав її протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на теперішній час відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УКраїни, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом. Крім цього, суд звертає увагу на ті обставини, що, по-перше, позивачем та його представниками не надані належні докази на підтвердження того, що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки розпочато в дійсності та вона триває на час розгляду справи. В іншому випадку, у разі завершення такої процедури предмет іпотеки міг перейти у власність до іншої юридичної або фізичної особи, тобто нового власника, що позбавило б позивача права на звернення до суду з подібним позовом. По-друге, позивачем та його представниками не подані належні докази того, що з часу ухвалення Люботинським міським судом Харківської області заочного рішення 05 березня 2013 року у справі № 2026/1487/2012, не проводилась реєстрація постійного місця проживання у спірній квартирі інших осіб окрім відповідача [PERSON] У томі разі, якщо в спірній квартирі зареєстровані інші особи разом з відповідачем, то відомості про них позивач мав би зазначити у позові як відповідачів, оскільки висуває вимогу про виселення й інших зареєстрованих з [PERSON] фізичних осіб. Але такі дії з боку відповідача не вчинені. При таких обставинах суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed