Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] 51691 грн 39 коп. витрат за період її навчання в аспірантурі за державним замовленням з відривом від виробництва. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] з 01.11.2014 було зараховано до аспірантури Національного університету «Києво-Могилянська академія» (далі - НаУКМА) за спеціальністю 12.00.01 «теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень» з відривом від виробництва за державним замовленням та призначено стипендію. В подальшому, у зв`язку з невиконанням відповідачем без поважних причин індивідуального плану, наказом НаУКМА від 28.02.2017 її було відраховано з аспірантури. За період з листопада 2014 року по лютий 2017 року відповідачу з державного бюджету було виплачено 51691 грн 39 коп. стипендії, яку вона, не закінчивши навчання, має відшкодувати. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечувала, зокрема послалась на те, що оскільки вона зарахована до аспірантури з 01.11.2014, то на правовідносини, що виникли розповсюджується дія Закону України №1556-VII від 01.07.2014 (далі - Закон №1556-VII) та Постанови Кабінету Міністрів України №261 від 23.03.2016 «Про затвердження Порядку підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у вищих навчальних закладах і наукових установах» (далі - Постанова КМУ № 261). З набранням чинності останньої, втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України №309 від 01.03.1999, у тому числі п.22, на який посилається позивач, як на підставу стягнення грошових коштів. Відтак, відповідач зауважує, що з 19.04.2016 існує виключно одна умова, за якої настає обов`язок відшкодування аспірантом чи докторантом витрат на навчання за держзамовленням - реалізація ним права на повторний вступ до аспірантури (ад`юнктури) чи докторантури за державним замовленням, при цьому відповідач таким правом не скористалася, а отже у неї відсутній обов`язок відшкодування витрат на навчання. Позивачем подано відповідь на відзив у якому зазначено, що Постанова КМУ №309 втратила чинність з 01.01.2019, а тому її положення були чинними як на час зарахування відповідача до НаУКМА, так і на час її відрахування. При цьому, п. 2 Постанови КМУ №261 визначено, що підготовка кандидатів та докторів наук, що здійснюється закладами вищої освіти та науковими установами і започаткована до 1 вересня 2016 року, продовжується в межах передбаченого строку підготовки відповідно до законодавства, чинного на момент набрання чинності Закону № 1556-VII. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, також зазначила, що заперечує проти позову з підстав, викладених у відзиві. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом НаУКМА від 14.10.2014 № 38-а на підставі результатів вступних іспитів та згідно з рішенням Приймальної комісії до аспірантури НаУКМА, протокол № 1 від 10.10.2014 [PERSON] зараховано до аспірантури Національного університету «Києво-Могилянська академія» з 01.11.2014 за спеціальністю 12.00.01 - «теорія та історія держави і права; історія політичних і правових учень» /а.с. 20/. Наказом НаУКМА від 12.11.2014 №48-а [PERSON] з 01.11.2014 призначена стипендія у розмірі 1318 грн 80 коп. /а.с. 21/. В подальшому розмір такої збільшувався, що підтверджується витягами з відповідних наказів /а.с. 22-24/. Угода про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення між сторонами не укладалась. Ухвалою Вченої ради НаУКМА (протокол № 20 від 25.12.2014) [PERSON] затверджено тему дисертаційного дослідження «Принцип недискримінації як складова верховенства права: стан та перспективи реалізації у правовій системі України» та призначено наукового керівника /а.с. 25/. 19.12.2014 був затверджений індивідуальний план підготовки аспіранта [PERSON] та визначено складання кандидатських іспитів: англійська мова, філософія - червень 2015 року, спеціальність - вересень 2017 року /а.с. 26-27, 28, 29, 30/. Відповідач склала кандидатські іспити з англійської мови та з філософії /а.с. 31, 34-35, 36-37/ та ухвалою Вченої ради НаУКМА (протокол № 25 від 30.04.2015) її атестовано за перше півріччя першого року навчання /а.с. 33/. Однак, в подальшому 17.02.2017 на засіданні кафедри загальнотеоретичних та державно-правових наук НаУКМА (протокол № 6), було поставлено на обговорення питання про виконання плану аспірантської підготовки [PERSON] . Був заслуханий науковий керівник, який наголосив, що контакту із аспіранткою він не має з травня 2016 року, план аспірантської підготовки остання не виконує, на телефонні дзвінки та електронні листи не відповідає, зі слів родичів [PERSON] перебуває за кордоном. При цьому план аспірантської підготовки на 3-й рік навчання нею не виконується. На засіданні прийнято рішення клопотати перед відділом докторантури та аспірантури НаУКМА про відрахування [PERSON] через невиконання плану аспірантської підготовки /а.с. 39/. Ухвалою Вченої ради НаУКМА (протокол № 3 від 23.02.2017) постановлено відрахувати [PERSON] за невиконання індивідуального плану без поважних причин /а.с.40/. Наказом НаУКМА від 28.02.2017 № 5-А [PERSON] відраховано з аспірантури НаУКМА 01.03.2017 /а.с. 42/. Відповідно до довідки, складеної позивачем, розмір виплаченої [PERSON] стипендії за період з листопада 2014 року по лютий 2017 року становить 51691 грн 39 коп. /а.с.45/. Згідно з абз. 1 п. 1 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року № 309 (далі за текстом - Положення, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), аспірантура і докторантура є формами підготовки науково-педагогічних та наукових кадрів вищої кваліфікації. За приписами п.п. 1 п. 4 Положення, підготовка в аспірантурі і докторантурі здійснюється за рахунок: коштів Державного бюджету України - за державним замовленням для роботи у державному секторі народного господарства; коштів юридичних та фізичних осіб - на умовах контракту - для роботи у державному і недержавному секторах народного господарства. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень. Згідно з п. 13 Положення особам, зарахованим за державним замовленням до аспірантури з відривом від виробництва або докторантури, стипендія призначається з дня їх зарахування, а тим, які навчаються в аспірантурі або докторантурі за контрактом, - відповідно до умов контракту. Відповідно до п.п. 4 п. 16 Положення аспіранти і докторанти зобов`язані виконувати індивідуальний план роботи над дисертацією. За змістом п. 22 Положення невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення, є підставою для відрахування аспіранта або докторанта. У такому разі аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Відповідно до п. 3 Методики розрахунку орієнтовної середньої вартості підготовки одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 346, заклади, установи розраховують вартість підготовки за державним замовленням одного кваліфікованого робітника, фахівця, аспіранта, докторанта, слухача за освітньо-кваліфікаційним рівнем, науковим ступенем, спеціальністю, напрямом підготовки, галуззю знань, видом економічної діяльності (для професійно-технічного навчального закладу), професією та формою навчання на плановий рік згідно з порядком, затвердженим МОН разом з Мінекономіки та Мінфіном, з урахуванням, зокрема, витрат на виплату академічної стипендії. Таким чином, стипендія є витратами навчального закладу на навчання аспіранта та у випадку відрахування останнього з підстав, визначених п. 22 Положення № 309, такі витрати мають бути ним відшкодовані. При цьому доводи відповідача щодо реалізації права на повторний вступ до аспірантури (ад`юнктури) чи докторантури за державним замовленням, як єдиної підстави для настання обов`язку відшкодувати витрати на навчання за держзамовленням, є неспроможними у даному випадку, з огляду на те, що Порядок підготовки здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у вищих навчальних закладах і наукових установах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 261 (далі - Порядок), який визначає таку умову відшкодування витрат на навчання, та на положення якого посилається відповідач, набрав чинності 19.04.2016, тобто вже після виникнення спірних правовідносин. Більш того, п. 2 цього Порядку встановлює, що підготовка кандидатів та докторів наук, що здійснюється закладами вищої освіти та науковими установами і започаткована до 1 вересня 2016р., продовжується в межах передбаченого строку підготовки відповідно до законодавства, чинного на момент набрання чинності Законом України від 1 липня 2014р. № 1556-VII «Про вищу освіту». Враховуючи, що спірні правовідносини виникли до 01 вересня 2016 року, положення цього Порядку не підлягають застосування у даному випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України), яка визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В порушення зазначених норм закону відповідач своїх зобов`язань, що полягали у виконанні індивідуального плану роботи над дисертацією, не виконала, у зв`язку з чим була відрахована з аспірантури НаУКМА. У відповідності ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування заподіяної шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем доведено, що відповідач, порушила взяте на себе зобов`язання, а саме проходячи підготовку в аспірантурі за рахунок державного бюджету, отримуючи стипендію, не виконала індивідуального плану роботи без поважних причин, у зв`язку з чим була відрахована, тим самим завдала позивачу збитків, що складаються з суми виплаченої їй за період навчання стипендії, які в добровільному порядку не відшкодувала. Відповідач вказаних обставин не спростувала. Стверджуючи про наявність поважних причини невиконання індивідуального плану, викликаних тяжкими життєвими обставинами, наказ про відрахування не оскаржувала. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved