Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати останнього такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком №122/7 по вул.Соборна (колишня Петровського) в м.Знамянка Кіровоградської області. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1738 від 10.10.1980 року, реєстраційний №2312/14 від 09.12.1981 року, є власником будинку №122/7 по вул.Соборна (колишня Петровського) в м.Знамянка, тобто тривалий час безперервно володіє зазначеним будинком, проживає в ньому, підтримує в належному санітарно-технічному стані, сплачує комунальні платежі. 13 лютого 2013 року, зареєстрував відповідача, який є його онуком в своєму будинку. Проте, з моменту реєстрації останній фактично проживає в м. Одеса. Його особистих речей в будинку немає, тобто з моменту реєстрації та по даний час в його будинку лише зареєстрований. Реєстрація відповідача, у належному йому будинку не дає змоги в повному обсязі реалізовувати свої права як власника, в звязку з чим змушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою від 06.09.2018 року даний позов прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 26.10.2018 року. Позивач та його представник у судове\~засідання не\~зявилися.\~Позивач надав\~до суду\~заяву,\~в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, справу просить розглянути без його участі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, причини неявки Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій суду заяві позивач не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку під номером 122/7, розташованого по вул.Соборна (колишня Петровського) в м. Знамянка, Кіровоградської області, на підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом,\~посвідченого державним\~нотаріусом другої\~Олександрійської державної\~нотаріальної контори\~№1738\~від 10.10.1980\~року,\~реєстраційний №2312/14\~від 09.12.1981\~року.\~13.02.2013\~року позивач\~зареєстрував відповідача,\~який є\~його онуком\~у зазначеному\~будинку.Проте, з моменту реєстрації відповідач фактично в будинку не проживає, його особистих речей в будинку немає, проживає за межами міста понад 5 років, що у свою чергу перешкоджає позивачу вільно володіти будинком. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку під номером 122/7, розташованого по вул.Соборна (колишня Петровського) в м.Знамянка, Кіровоградської області.\~У вищевказаному житловому будинку зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], який є членом сімї позивача, а саме доводиться останньому онуком.\~\~\~\~ Згідно\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст.156 ЖК України\~члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу. Конституційний Суд України у пункті 6 Рішення «Про офіційне тлумачення терміна «член сімї» від 03.06.1999 №5-рп/99 (далі Рішення КСУ) розрізняє членів сімї взагалі (відносять до них чоловіка або дружину, прямих родичів по низхідній і висхідній лініях дітей і батьків) та членів сімей, які перебувають на утриманні або проживають із субєктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Відповідно до\~ст.405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований, але більше року не проживає за адресою: [INFO] (колишня Петровського), 122/7, будь-яких витрат на утримання житла відповідач не здійснює. Всі комунальні послуги позивач оплачує самостійно, домовленостей з приводу користування спірним житлом не виникло, а позивач не здійснював перешкод у користуванні відповідачем житловим приміщенням. Відповідач понад\~рік без\~поважних причин\~відсутній за\~місцем проживання,\~домовленостей між\~ним та\~власником житла\~з приводу\~користування житлом\~не виникло,\~отже на\~підставі викладеного\~та з\~урахуванням вимог\~чинного законодавства,\~у суду\~є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 16, ст.ст.319, 321, ст.ст.391,405, ЦК України, ст. 71, 156 ЖК України та

Outcome: approved