Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] .. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 серпня 1962 року, на підставі ордеру № 70465 прадіду позивача - [PERSON] було надано в користування двокімнатну квартиру [ADDRESS] . У вказаному ордері на жиле приміщення також був вписаний дід позивача [PERSON] , який входив в склад сім`ї основного наймача. 11 вересня 1968 року [PERSON] одружився з [PERSON] , після укладення шлюбу бабуся іменувалась [PERSON] .. Після укладення шлюбу [PERSON] вселилася у вказану квартиру на законних підставах, як член сім`ї наймача та зареєструвала своє місце проживання. Після смерті прадіда (основного квартиронаймача) [PERSON] рішенням виконавчого комітету Дарницької районної Ради народних депутатів від 28.06.1982 року № 522 було переведено права та обов`язки основного квартиронаймача на [PERSON] . Позивач, з самого народження проживає в зазначеній квартирі, вселений на законних підставах, як неповнолітня дитина члена сім`ї наймача, з 21.08.2007 року зареєстровано місце проживання в цій квартирі. Крім позивача та третьої особи в даній квартирі зареєстровані також відповідачі, які не проживають в ній з початку 2010 року. Витрат по утриманню квартири не несуть, не цікавляться житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій обставини викладені у позові підтримала в повному обсязі та просила справу слухати у її відсутність. Представник ЦНАП Дніпровської РДА в судове засідання не з`явився. Повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 22 червня 2020 року, в судовому засіданні постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, 28 серпня 1962 року на підставі рішення виконавчого комітету Печерської районної ради від 20 серпня 1962 року № 539811, [PERSON] видано ордер № 70465 на сім`ю: [PERSON] , [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) на право зайняття вище вказаної квартири. (а.с.9 - звор.) Згідно витягу з рішення № 522 виконавчого комітету Дарницької районної ради народних депутатів від 28 червня 1982 року вирішено на громадянку [PERSON] у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача переоформити особистий рахунок квартири [ADDRESS] . (а.с.10) [INFO] [PERSON] померла. (а.с. 18) Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] станом на 18 січня 2020 року зареєстрованими значиться п`ять осіб. Згідно із актами від 31 травня 2019 року, 11 вересня 2019 року та 17 січня 2020 року підтверджується, що в квартирі [ADDRESS] дійсно фактично не проживають з 2010 року по сьогодення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до листа Дніпровського УП ГУНП в м. Києві № 1334/125/50/05-2020 від 29 січня 2020 року вбачається. Що заяв та звернень до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві за фактом чинення перешкод в доступі до квартири [ADDRESS] з боку [PERSON] не надходило. В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідачі у строк понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Разом із тим, у частині 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. В ході розгляду даної справи відповідачами не надано доказів того, що існували поважні причини їх відсутності в житловому приміщенні у строк протягом більше шести місяців з 2010 року. Не містять матеріали справи також і будь-яких доказів того, що позивач або третя особа перешкоджали відповідачам у користуванні житловим приміщенням, або ж доказів наявності підстав для збереження житлового приміщення за наймачем протягом більш тривалого періоду, передбачених пунктами 1-7 частини 3 статті 71 Житлового кодексу Української РСР. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показами свідків. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала свідчення, що вона є хрещеною позивача. Також повідомила, що відповідачі в квартирі не проживають. [PERSON] та [PERSON] не проживають 10 років в квартирі. [PERSON] не проживає. Особистих речей відповідачів в квартирі немає, сварок щодо вчинення перешкод у вселенні не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав свідчення, що він є сусідом позивача більше 20 років. Відповідачі в квартирі не проживають. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до частини 1 та 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 2 статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За нормою ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Управління (Центр) надання адміністративних послуг Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку з їхньою відсутністю понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення із відповідачів на користь позивача витраті по сплаті судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок. Враховуючи наведене та

Outcome: approved