Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь із [PERSON] борг за договором позики в сумі 1228700 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що надав відповідачеві у борг грошові кошти в розмірі 1250000 гривень строком до 28 жовтня 2020 року або до звільнення позичальника із займаної роботи, про що складено та нотаріально завірений договір позики. Отримання коштів відповідачем підтверджується п.1 договору позики, отже позивачем зобов`язання з позики виконані у повному обсязі. На виконання договору позичальником здійснювалося часткове повернення отриманої суми за період з грудня 2019 року по червень 2020 року, всього повернуто 21300,00 гривень. Договором позики встановлений строк повернення позики в залежності від того, яка з подій наступить раніше: строк повернення грошових коштів 28 жовтня 2020 року або звільнення позичальника із займаної посади. 12.08.2020 позивачем звільнено відповідача з займаної посади за прогули без поважних причин. Наказ про звільнення не оскаржувався. Таким чином, датою повернення позики є 12.08.2020. Позивачем направлено 03.03.2021 відповідачу вимогу про негайне виконання грошового зобов`язання, яка залишена відповідачем без виконання, що слугувало підставою для звернення до суду. Таким чином, залишок неповернутої суми складає 1228700 гривень. У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але представник надав письмову заяву, в якій позов підтримав повністю, просить суд розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, як і не надав заяви про розгляд справи без його участі, відзив не подавав. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Із наданого до суду договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бабіч Л.Ю. 28.10.2019 року, встановлено, що ТОВ «Агрофірма «Відродження» в особі генерального директора Згривця Руслана Федоровича передала у власність позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 1250000 гривень до 28 жовтня 2020 року. Таку саме суму грошових коштів позичальник зобов`язується повернути товариству до 28 жовтня 2020 року. У разі звільнення з роботи (незалежно від причин) позика має бути повернута не пізніше дня звільнення. Після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позикодавцем свого зобов`язання. Відповідно до наданих прибуткових касових ордерів №373 від 06.12.2019, №3 від 06.01.2020, №29 від 13.03.2020, №43 від 07.04.2020, №85 від 11.06.2020, відповідачем сплачено в рахунок погашення позики загалом 21300 гривень. Наказом виконавчого директора ТОВ «Агрофірма «Відродження» № 25-К від 12.08.2020, [PERSON] звільнений 20.07.2020 за прогул без поважних причин. Позивачем надіслано на адресу відповідача 03.03.2021 лист вимогу про повернення суми боргу в розмірі1228700,00 гривень, який залишився без реагування. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. \~ Зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, і повинні ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що передбачено ст. 3 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). При цьому, договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги про це. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передання грошової суми позичальнику. Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача примірником договору позики. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч.1\~ст.1049 ЦК України, прострочив виконання грошового зобов`язання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, також із засад змагальності цивільного судочинства, межі судового розгляду, обов`язку сторін щодо доказування та подання доказів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. Ухвалюючи рішення суд у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат і приймаючи до уваги те, що позов задоволений, вважає судовий збір стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved