Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] і з врахуванням заяви про зміну предмету позову просив стягнути солідарно з відповідачів грошову компенсацію вартості 1/5 частини квартири [ADDRESS] в розмірі 308550 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є співвласником [ADDRESS] і йому належить 1/5 частина зазначеної квартири. Іншими співвласниками квартири є: його брат - [PERSON], якому належить 2/5 частини квартири, [PERSON], якій належить 1/5 частина квартири та [PERSON], які належить 1/5 частина зазначеної квартири. Позивач посилається на те, що між співвласниками існує спір щодо користування квартирою, яка перебуває у спільній частковій власності, а виділ в натурі його частини з огляду на технічні її характеристики є неможливим. На підставі ст. 364 ЦК України позивач просить стягнути з відповідачів по 102850 гривень з кожного в рахунок компенсації вартості його частки у спільній частковій власності. В ході судового розгляду позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що спільне володіння і користування [ADDRESS] її співвласниками не можливе, в зв»язку з чим позивач має право на отримання грошової компенсації вартості його частки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову шляхом стягнення грошової компенсації, посилаючись на неможливість виплати таких коштів з огляду на фінансове становище і відсутність таких доходів, однак зазначили, що вирішення спору можливе лише шляхом продажу квартири, яка перебуває у спільній частковій власності і розподіл коштів між співвласниками, однак позивач на це не погоджується, бажаючи отримати грошові кошти одразу. Відповідач [PERSON] та представники третіх осіб в судове засідання не з»явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись належним чином. Представник Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації подав письмові пояснення з приводу заявлених вимог. Представник КП «Керуюча компанія з управління і обслуговування житлового фонду Голосіївського району» подав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності сторін у справі. [PERSON] належить на праві власності 1/5 частина квартири на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києві від 06.08.2014 р. [PERSON] належить 2/5 частини квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1993 р. та рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 06.08.2014 р. [PERSON] та [PERSON] належить по 1/5 частині кожній спірної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1993 р. Квартира [ADDRESS] за своїми технічними характеристиками складається з двох житлових кімнат, загальною площею 44,8 кв.м., житловою - 27,4 кв.м. Як встановлено судом квартирою на час розгляду справи користуються відповідачі у справі. Крім того, при обстеженні житлових умов проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], (доньки [PERSON] представниками Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації було встановлено, що в спірній квартири проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В ст. 317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Заявлена позивачем [PERSON] вимога про вселення її до квартири, співвласником якої вона є, не може розглядатись як дія на шкоду правам та свободам іншого співвласника. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. За роз'ясненнями, що містяться в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №6457/16-43 від 30.11.2016 р. вартість 1/5 частини квартири [ADDRESS] становить 223579 гривень. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6 - 2925 цс 15 і є обов»язковою для застосуванні судами загальної юрисдикції при вирішенні спорів у подібних правовідносинах. В ході розгляду справи було встановлено, що з огляду на відносини, які склались між сторонами, кількість осіб, які проживають в квартирі, а також те, що позивач не є членом сім»ї, в розумінні ст.3 СК України, інших осіб, які фактично користуються квартирою, спільне користування нею є неможливим. Зазначені обставини не оспорювались сторонами, а тому в силу положень ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також з огляду на технічні характеристики квартири виділення позивачу у користування частини квартири, що відповідає розміру його частку, є неможливим, визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов його співвласників, не буде відповідати розмірам їх часток, а також вплине на права малолітньої дитини, що мешкає в квартирі. За даних умов, позивач має право на отримання грошової компенсації вартості частки квартири у спільній частковій власності, за умови припинення його права власності на цю частку. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить лише стягнути з відповідачів солідарно вартість своєї частки, не ставлячи питання про припинення його права власності на частку після отримання грошової компенсації та визнання права власності на зазначену 1/5 за іншими співвласниками, фактично залишаючи за собою право власності на 1/5 частину [ADDRESS]. В силу положень ст. 11 ЦПК України суд самостійно позбавлений права вийти за межі позовних вимог та вирішити питання щодо припинення права власності позивача на частку у спільній частковій власності після отримання грошової компенсації без пред»явлення таких вимог, що не відповідає положенням ст.364 ЦК України. Крім того, судом встановлено, що стягнення грошової компенсації вартості 1/5 частики [ADDRESS] з відповідачів є для них значним фінансовим тягарем, з огляду на відсутність постійних доходів, перебування на утриманні [PERSON] малолітньої дитини. З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи всі досліджені докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки призведе до значного погіршення прав відповідачів внаслідок покладення на них обов»язку відшкодувати вартість частки позивачу у спільній частковій власності, що є для них значним фінансовим тягарем, а також неможливості вирішення питання про відшкодування вартості частки без вирішення питання про припинення права власності на частку. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed