Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в розмірі 5247,28 доларів США, що еквівалентно 114070,88 грн. за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору в сумі 1711,06 грн. Свій позов мотивує тим, що відповідач [PERSON] не виконує зобовязання, передбачені кредитним договором, а саме не сплачує заборгованість по кредиту та процентам. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позову наполягала та пояснила, що відповідач [PERSON] зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути ПАТ «Універсал Банк» кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитною лінією в порядку та на умовах, зазначених в індивідуальній угоді. Оскільки за додатковою угодою кредит відповідачу [PERSON] надавався у формі кредитної лінії, тому для таких типів кредиту графіку погашення не існує, адже позичальник по мірі повернення раніше наданих банком коштів поновлює ліміт кредитної лінії. ПАТ «Універсал Банк» не має можливості надати вимоги, які були направлені на адресу відповідача, оскільки в матеріалах судової справи дані вимоги відсутні; не погоджується з твердженням представника відповідача щодо вже існуючого рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 23.12.2015 та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 05.05.2016, оскільки вказаним рішенням встановлені обставини щодо додаткової угоди № ВL 5131/К-1 від 23.06.2008 до генерального договору про надання кредитних послуг № BL 5131 від 23.06.2008, тому дані обставини не можуть впливати на розгляд даної справи, адже спір виник через невиконання позичальником зобовязань за додатковою угодою № BL 8374/К-1 від 20.08.2008 до генерального договору про надання кредитних послуг № BL 5131 від 23.06.2008. Вважає, що ПАТ «Універсал Банк» має право стягнути з відповідача пеню, проценти, що нараховані у межах строку позовної давності за користування кредитними коштами, які станом на сьогоднішній день не повернуті відповідачем банку. Просить суд закрити провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON] у звязку з його смертю. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки банк надав позичальнику кошти в сумі 10000 доларів США, термін виконання зобовязання встановлений у додатковій угоді в п. 2.2 до 31.07.2009 отже термін виконання зобовязання, встановлений основним договором BL8374/К-1 від 20.08.2008, який є обовязковим до виконання настав 31.07.2009. Таким чином строк позовної давності сплив 31.07.2012, а з позовом банк звернувся до суду лише в 2016 році. Крім того, банк у звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за додатковою угодою № BL 8374/K-1 до генерального договору про надання кредитних послуг № BL 5131 від 23.06.2008, надіслав відповідачу претензію-вимогу про дострокове виконання за кредитом усієї суми кредиту, процентів та штрафів у 30-денний строк, яку було отримано 30.11.2011. Тому у разі прийняття за основу вимогу про дострокове виконання, то сплив терміну виконання настає 31.12.2011, а строк позовної давності в такому випадку настав 31.12.2014. Крім того, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) статтею 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в 1 рік. Отже в звязку з тим, що банк змінив строк виконання відповідачем основного зобовязання, сплати процентів та штрафних санкцій до 30.12.2011, то позовна давність за основними вимогами сплинула 31.12.2014. Тому просить суд відмовити в позові, застосувавши строк позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обовязків ВАТ «Банк Універсальний». 27.08.2007 рішенням загальних зборів учасників ВАТ «Банк Універсальний» перейменовано у ВАТ «Універсал Банк». Внаслідок зміни найменування ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обовязків ВАТ «Універсал Банк» (рішення загальних зборів від 22.06.2009)/а.с.28/. 23.06.2008 між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL5131, за умовами якого банк надав відповідачу [PERSON] кредитні послуги у валютах, вказаних у цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює\~\~ 35 000 доларів США строком до 1 червня 2028 року/а.с.6-9/. Згідно п. 1.1.1 кредитного договору умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобовязань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього договору оформлюється додатковою угодою до цього договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невідємною частиною цього договору. 20.08.2008 між позивачем та [PERSON] була укладена додаткова угода № BL8374/K-1 до генерального договору про надання кредитних послуг № BL5131 від 23.06.2008, відповідно до якої банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 10000 доларів США строком до 31.07.2009/а.с.10/. Позивач в порядку, передбаченому кредитним договором та угодою, 20.08.2008 надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 10000 доларів США. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 11.09.2015 складає 5247,28 доларів США, з яких: заборгованість по сумі кредиту -\~\~ 1642,90 доларів США; в тому числі прострочена заборгованість по сумі кредиту 1642,90 доларів США; відсотки 1231,67 доларів США; пеня 2372,71 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 114070,88 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Згідно з розділом 6 підпунктом 6.1 генерального договору про надання кредитних послуг, укладеного між сторонами, в разі прострочення виконання зобов`язань позичальника за будь-якою з кредитних послуг, наданих банком за умовами цього договору та відповідної індивідуальної угоди, банк також має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит за всіма кредитними послугами, наданими банком в межах дії цього договору, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення (а.с.8). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Судом встановлено, що банк у звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за додатковою угодою № BL 8374/K-1 до генерального договору про надання кредитних послуг № BL 5131 від 23.06.2008, надіслав відповідачу претензію-вимогу про дострокове виконання за кредитом усієї суми кредиту, процентів та штрафів у 30-денний строк/а.с.101/. У випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визначається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання вимоги. Зазначена вимога була отримана [PERSON] 30 листопада 2011 року. Таким чином, оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено на\~31 грудня 2011 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 4 березня 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Після зміни строку виконання зобов'язання до 31 грудня 2011 року усі наступні платежі, передбачені договором, не мають правового значення, оскільки за вимогою підпункту 6.1 договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за договором після вказаної дати не підлягали виконанню. Відповідно до ст.256 ЦК України\~\~позовна давність - це строк,\~\~ у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ст.257 ЦК України\~\~встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що в кредитних угодах, договорі поруки сторони не змінювали строки позовної давності у бік збільшення. Статтею 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тобто, свої вимоги банк мав предявити протягом зміненого терміну кредитування, починаючи з 31 грудня 2011 року. Отже, строк позовної давності сплинув 31 грудня 2014 року. Аналогічні висновки містяться зокрема у постанові Верховного Суду України, від 23 вересня 2015 у справі №6-325цс15,а саме: «У звязку з порушенням боржником виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ «АКБ «Капітал» в останній день строку дії кредитного договору і договору поруки предявив вимогу до боржника і поручителя про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів, що відповідає вимогам частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 4.1.2 кредитного договору. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання. У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки з моменту отримання вимоги минуло більше 3 років, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed