Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом , в якому просив\~ стягнути з відовідачів в солідарному порядку\~ заборгованість за кредитним договором № 34.2/АА-102.07.2 від 31.08.2007 року в розмірі 680,35 дол. США та 56\~044,06 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 31.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» (найменування якого з 17.06.2009 року у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 34.2/АА-102.07.2 із змінами внесеними додатковими угодами. Вказаний кредитний договір було забезпечено договором поруки укладеним з відповідачем [PERSON] . З огляду на невиконання відповідачами своїх зобов»язань за договором, позивач вимушений був звернутися за захистом порушеного права до суду. 04 грудня 2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення, яким було стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором. Разом з тим, внаслідок невиконання відповідачами взятих на себе зобов»язань, сума боргу за кредитним договором з моменту ухвалення рішення суду значно збільшилася і за період з 30 липня 2013 року по 10 лютого 2017 року заборгованість за процентами складає 680,35 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту 33\~742,09 гривень, а пеня за прострочення сплати процентів 8\~222,01 гривень, також за вказаний період відповідачам нараховано 3% річних від простроченої суми 11\~421,18 гривень та 3% річних від суми сплачених процентів в розмірі 2\~658,78 гривень. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явилися повторно, в зв»язку з чим, на підставі ст. 169 ЦПК україни справу розглянуто у їх відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 31.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № 34.2/АА-102.07.2 із змінами внесеними додатковими угодами. Відповідно до змісту п. 1.1, 1.2 Кредитного договору Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 13 338,00 дол. США терміном по 31.08.2014 року включно. Кредитні кошти було надано на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів. Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору процентна ставка за кредитами за цим договором становила 12,5% річних до 16.10.2008 року, 14,5% річних з 16.10.2008 року. Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору Банк зобов'язується надавати Позичальнику кредити на цілі, передбачені у пункті 1.2 цього договору, на загальну суму, що не перевищує розмір кредитної лінії, вказаній у пункті 1,1 цього договору» згідно з письмовими заявками позичальника. Зазначений договір кредиту забезпечено договором поруки, який був укладений між АТ «РОДОВІД БАНК» та [PERSON] 31.08.2007 року . Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2013 року у справі 331/6596/13-ц з [PERSON], [PERSON] на користь позивача , з огляду на невиконання останніми умов договору кредиту, стягнуто солідарно заборгованість за тілом кредиту, відсотки , штрафні санкції станом на 28.07.2013 року . До теперішнього часу рішення суду не виконане, принаймі таких доказів суду не надано. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням , проведеним належним чином. Таким чином, аналіз вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених судом фактичних обставин справи у їх сукупності, дає суду дійти підстави до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача [PERSON] суми нарахованих процентів по кредиту (за період з період 30.07.2013 по 10.02.2017 року) - 680, 35 дол. США; -суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту (за період з 10.02.2016 по 10.02.2017 року) - 33 742,09 грн. -суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості процентів по кредиту (за період з 10.02.2016 по 10.02.2017 року) - 8 222,01 грн. -суми трьох процентів річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом (за період з 30.07.2013 по 10.02.2017 року) - 11 421,18 грн.; Разом з тим , позивач згідно заявлених позовних вимог просив стягнути також суму трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом (за період з 30.07.2013 по 10.02.2017 року) - 2 658, 78 грн. Однак , суд вважає необґрунтованим нарахування позивачем трьох процентів річних від простроченої суми процентів в розмірі 2 658, 78 грн. , з тих підстав, що суми відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України розраховуються лише з суми основного боргу, а тому в цій частині позов необґрунтований. Вирішуючи позовні вимоги до поручителя [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитним договором. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальником строку виконання зобовязання згідно з такими умовами або у звязку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту. Предявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й міг предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року по справі № 6-1077 цс 15 та відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України \~є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Вищенаведене, дає суду дійти підстави до висновку, що позивач , звернувшись з позовом до суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів [PERSON] та [PERSON] , змінив строк основного зобов»язання на 04 грудня 2013 року, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2013 року у справі 331/6596/13-ц а отже, його звернення до суду 11.04.2017 року з вказаним позовом до поручителя [PERSON] здійснене поза межами шестимісячний строку, встановленого ст. 559 ЦК України , що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя [PERSON] через припинення поруки. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial