Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 11 жовтня 2013 року ним було сплачено відповідачці [PERSON] грошові кошти в розмірі 6965,00 грн., у тому числі податок з доходів фізичних осіб як переплату за оренду землі. Договір оренди землі, зареєстрований в реєстрі речових прав, між сторонами відсутній, відповідач не має заінтересованості у взаємному співробітництві, землею ТОВ «Квадро Земля» не користувалося. Позивач посилається на вимоги ст.1212 ЦК України та зазначає, що відповідачка, отримуючі грошові кошти від позивача, не мала наміру надавати земельну ділянку в оренду, у зв'язку з чим отримала гроші без достатньої правової підстави і повинна повернути їх позивачу. Також позивач посилається на вимоги ст.ст.536, 1214 ЦК України і вважає, що відповідачка зобов'язана сплатити позивачу проценти за користування чужими грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного Банку України, яка в період з 13 серпня 2013 року по 15 квітня 2014 року становила 6,5 %, а з 15 квітня 2014 року складає 9,5 % річних. За розрахунками позивача загальний розмір процентів за користування чужими грошовими коштами складає 245,12 грн. і загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 7210,12 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь вищезазначену суму заборгованості, а також судові витарти по справі в розмірі 243,60 грн. В подальшому позивач збільшив розмір позовних вимог і зазначив, що для захисту свого порушеного права він був змушений звернутися до фахівця у галузі права - фізичної особи - підприємця [PERSON], яким було складено та подано позовну заяву до суду, за що позивачем було сплачено 500,00 грн. Вважає понесені ним витрати на правову допомогу збитками і на підставі ст.22 ЦК України просить їх стягнути з відповідачки. Усього просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість в розмірі 7710,12 грн. та судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн. У судовому засіданні представник позивача не з'явився, однак раніше надавав суду письмову заяву, якою просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, хоча ухвалою суду від 18 лютого 2015 року участь представника позивача була визнана судом обов'язковою. Залишити позовну заяву без розгляду суд не має права, оскільки у даному випадку визнана обов'язковою явка представника позивача, а не самого позивача згідно п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України. Представники позивача Корецький С.В. та Жогун М.С. в останнє судове засідання не з'явилися, однак раніше пояснювали, що позовні вимоги не визнають, просили у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що між сторонами договору оренди земельної ділянки укладено не було. Також викликають сумніви надані позивачем документи в обґрунтування позовних вимог щодо їх достовірності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, доручивши представляти її інтереси представникам. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися по невідомим суду обставинам. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що належна відповідачці земельна ділянка дійсно перебувала в оренді СФГ «Роман», однак в подальшому між СФГ «Роман» та відповідачкою було досягнуто домовленості щодо припинення договору оренди земельної ділянки та фактично був укладений договір з ТОВ «Квадро Земля». Договір був укладений в письмовій формі, однак належним чином не зареєстрований, оскільки був переданий для реєстрації, але в подальшому був втрачений. Позовні вимоги вважає необґрунтованими, оскільки він на той час був головою ТОВ «Квадро Земля» і належна позивачці земельна ділянка дійсно знаходилася у користуванні Товариства і використовувалася ним у 2012 - 2013 роках, він сам займався сільськогосподарською діяльністю на вказаній земельній ділянці та сплатив позивачці гроші за її оренду, у зв'язку з чим позовні вимоги йому незрозумілі. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: виписка з особового рахунку від 11 жовтня 2013 року; письмова вимога позивача до відповідача про повернення грошових коштів від 24 березня 2014 року; податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь податку і сум утриманого з них податку; правовстановлюючі документи позивача; квитанція про сплату судового збору; договір про надання юридичних послуг від 21 квітня 2014 року та Акт приймання-передачі наданих послуг від 06 травня 2014 року; повідомлення Роздорської селищної ради від 14 липня 2014 року про укладення договору оренди між відповідачкою та СФГ «Роман»; повідомлення Управління Держземагенства від 01 серпня 2014 року про відсутність зареєстрованого договору оренди між сторонами; копія договору оренди земельної ділянки, укладеного між відповідачкою та СФГ «Роман» 20 листопада 2007 року з Актом приймання-передачі земельної ділянки; копія Державного акту на право приватної власності на земою; копія договору про розірвання договору оренди земельної ділянки від 24 січня 2013 року; копія Акту передачі-приймання документів від 06 лютого 2014 року. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст.14 даного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. У ст.15 Закону чітко визначені істотні умови договору оренди землі та перелік документів, які є невід'мною частиною договору оренди земельної ділянки. З показань допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] випливає, що у належному порядку договір оренди земельної ділянки між сторонами укладений не був, про що також свідчить повідомлення Управління Держземагенства у Синельниківському районі Дніпропетровської області від 01 серпня 2014 року. Отже, Договір оренди земельної ділянки між ТОВ «Квадро Земля» та [PERSON] не укладений. Однак в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що отримана відповідачем сума грошових коштів повинна бути позивачу повернута на підставі ст.1212 ЦК України, оскільки позивачкою ця сума була отримана без достатньої правової підстави, земельна ділянка позивачем не використовувалася і відповідачка не мала наміру її передавати в оренду позивачу. Суд вважає викладені позивачем вищезазначені підстави позову необгрунтованими. Так, у відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту зазначеної норми закону випливає, що безпідставно набутим майном є майно, яке було набуте особою поза будь-якою підставою і особа, яка набула таке майно, повинна збагатитися за рахунок іншої особи. Як зазначив свідок [PERSON] він на той час був головою ТОВ «Квадро Земля» і належна позивачці земельна ділянка дійсно знаходилася у користуванні Товариства і використовувалася ним у 2012 - 2013 роках, він сам займався сільськогосподарською діяльністю на вказаній земельній ділянці та сплатив позивачці гроші за її оренду. В підтвердження зазначеного факту свідчить також копія Виписки з особового рахунку, згідно якої на рахунок відповідачки [PERSON] позивачем ТОВ «Квадро Земля» були перераховані грошові кошти в розмірі 5920,25 грн. в рахунок оплати за оренду земельного паю. Зазначена виплата була здійснена 11 жовтня 2013 року. Крім того, Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум, утриманого з нього за 4 квартал 2013 року, затверджений саме [PERSON], що свідчить про підтвердження факту того, що у 2013 році він був головою ТОВ «Квадро Земля» і у фактичному володіння Товариства на умовах оренди перебувала належна відповідачці земельна ділянка. Отже, із наданих позивачем суду документів та показань свідка вбачається, що договір оренди земельної ділянки належним чином між сторонами укладений не був, однак відповідачка отримала зазначені у позові грошові кошти в розмірі 5920,25 грн. не безпідставно, оскільки фактично земельна ділянка була передана в користування ТОВ «Квадро Земля» і використовувалася ним за цільовим призначенням, за що відповідачці були нараховані кошти у зазначеному розмірі, тобто гроші позивачкою були отримала як плата за використання позивачем належної їй земельної ділянки для сільськогосподарських потреб. У зв'язку з вищевикладеним, факту безпідставного збагачення відповідачки за рахунок позивача у даному випадку не існує і суд приходить до висновку, що відповідачка отримала вищезазначені грошові кошти не безпідставно і є їх власником, тому стягнення з неї таких коштів буде суперечити як вимогам діючого законодавства України, так і вимогам міжнародних актів, визнаних Україною. Так, у відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ч.1 ст.321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У зв'язку з вищевикладеним, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Необгрунтованими є і позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача шкоди, завданої останньому внаслідок оплати правових послуг в розмірі 500,00 грн., оскільки згідно ч.3 ст.79 ЦПК України такі витрати належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, і порядок їх відшкодування регулюється ст.88 ЦПК України, у зв'язку з чим їх не можна вважати збитками в розумінні ст.22 ЦК України. Також необґрунтованими є позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки грошової суми в розмірі 1044,75 грн. в якості суми утриманого податку, оскільки зазначену грошову суму відповідачка не отримувала. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідачки не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed