overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Разом з тим, постановою від 09.04.2009 року Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на вказану квартиру накладено арешт на підставі арешту майна боржника [PERSON]. Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] та зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений постановою від 09.04.2009 року Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Разом з тим, постановою від 09.04.2009 року Московського відділу Державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на вказану квартиру накладено арешт на підставі арешту майна боржника [PERSON]. Ці обставини підтверджуються відповіддю відповідача від 11.09.2014 року, відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 11.09.2014 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.06.2005 року, договором купівлі-продажу квартири від 14.06.2005 року, технічним паспортом на квартиру, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.08.2010 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPS0GK00000020 від 13.03.2007 року. За умовами даного договору банк надав позичальнику кредит на загальну суму 21000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути кредитні кошти, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку та на умовах передбачених кредитним договором. Відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, тому станом на 05.08.2014 року заборгованість відповідача за кредитом становить 42496,3 доларів США та складається з: заборгованості за кредитом - 16076,93 долари США; процентів за користування кредитом - 11577,19 долари США; 1925 доларів США заборгованості з комісії за користування кредитом; пені - 12917,18 долари США. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснила, що дійсно укладала кредитний договір з банком. Також було укладено договір іпотеки. В подальшому предмет іпотеки було продано представниками банку і гроші пішли на погашення заборгованості. Тому вважає, що банку нічого не винна. Інших заяв не робила. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPS0GK00000020 від 13.03.2007 року. За умовами даного договору ( п.71.1) банк надав позичальнику кредит на загальну суму 21000 доларів США в строк до 13.03.2027 року. Сума заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим до позову розрахунком. З наданої відповідачем копії договору вбачається, що 07.05.2012 року вона особисто продала житловий будинок [PERSON] за 96000 грн., які отримала від покупця до підписання договору ( п.1.3). Тому цей договір жодним чином не спростовує наявність невиконаних зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, позов обґрунтований, доведений, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що між ПАТ«Таскомбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ТКФ 16.09.2011 56-2012 від 31.07.2012 року. За умовами даного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновнювальної кредитної лінії у сумі 1190000 грн. в строк до 03.04.2028 року зі сплатою відсотків до 31.07.2013 року 7%, з 01.08.2013 року 13%. Відповідач не виконав свої зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, тому станом на 30.07.2015 року має заборгованість у сумі 1433716,86 грн., яка складається з: 1139198,37 грн.- заборгованість за кредитом; 206317,85 грн. - заборгованість по процентам; 88200,64 грн. пеня. Позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася. На адресу відповідача надіслані повістки, які нею не отримані. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що між ПАТ«Таскомбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ТКФ 16.09.2011 56-2012 від 31.07.2012 року. За умовами даного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді невідновнювальної кредитної лінії у сумі 1190000 грн. в строк до 03.04.2028 року зі сплатою відсотків до 31.07.2013 року 7%, з 01.08.2013 року 20% ( п.2.1,2.2,3.2 договору). Пунктом 6.3 договору передбачено сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу щоденно. Сума заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим до позову розрахунком. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Тому позов є законним, доведеним, обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини через психологічну несумісність, постійні сварки та відсутність взаємоповаги. Оскільки наявність зареєстрованого шлюбу суперечить інтересам позивача та порушує його право на сім'ю, а відповідач відмовляється розірвати шлюб в добровільному порядку, він просив суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою та зареєстрований 25.04.1998року у відділі реєстрації актів громадянського стану м. Ровеньки Луганської області, актовий запис №106. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, зазначаючи, що час на примирення йому не потрібен. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю і не заперечували проти вирішення справи без надання сторонам строку для примирення. Відповідачка також зазначила, що просить після розірвання шлюбу не змінювати її прізвище на дошлюбне. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини, викладені в позовній заяві обидві сторони визнають, а тому суд вважає їх доведеними. Зокрема, суд виходить з того, що 25.04.1998р. між сторонами укладений та зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час сім'я фактично розпалася і тому позивач вимагає розірвати укладений між сторонами шлюб. Питання про місце проживання дитини, порядок утримання дитини та порядок участі кожного з батьків у вихованні дитини перед судом не ставиться, оскільки, як зазначив позивач, спору між сторонами з цього приводу немає. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України, один з подружжя має право пред'явити до суду позов про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням сторін, це не відповідатиме їхнім інтересам і може лише ускладнити взаємовідносини між сторонами, та сприятиме виникненню особистою неприязності та ворожнечі між ними. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивача про покладання судових витрат на нього. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що наказом № 201 від 30.10.2003 року відповідач був прийнятий на роботу в ТОВ «СРЗ» на посаду транспортировщик балонів. Наказом № 179 від 14.07.2014 року відповідач звільнений згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідач згідно наказу № 244 від 23.04.2014 року знаходився у відпустці 24 дня. З яких 8 днів щорічної відпустки отримано відповідачем в рахунок невідпрацьованого часу (30.10.2013-29.10.2014 року) та йому виплачено 586 грн. 29 коп. Згідно заяви відповідача було проведено відрахування до страхової компанії внеску в розмірі 28 грн. При звільненні борг відповідача перед позивачем складав: 586 грн. 29 коп. + 28 грн. = 614 грн. 29 коп. основного боргу. Просять суд задовольнити позов в повному обсязі. Крім цього судові витрати по справі складаються із судового збору 243 грн. 60 коп., сплаченого позивачем згідно Закону України «Про судовий збір». Представник позивача Шевчунаса М.А. у письмовій заяві просить позов задовольнити та розглянути справу за його участі. Проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та задовольняє позов в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, відповідач завдав матеріальну шкоду підприємству, що складаєтьсяз суми зайво отриманих 8 днів відпустки за невідпрацьований рік - 586 грн. 29 коп., та 28 грн. страхових внесків, усього 614 грн. 29 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що на обліку ОСББ «Вікторія» м. Гірник за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та члени його сім'ї: [PERSON] - донька, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - донька, [PERSON] - онук, [PERSON] - онучка, [PERSON] - онук. Актом обстеження квартири встановлено, що за вищезазначеною адресою відповідачі не мешкають більш 10 років, мають заборгованість по комунальним послугам та по членським внескам станом на кінець 2013 рік складає 1722 грн. 00 коп. Вважає, що відповідачі не користується квартирою тривалий час без поважної причини, від обов'язків відносно утримання квартири відмовились. Просив визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані за адресою: квартира [ADDRESS], такими, які втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Про день слухання справи повідомлялися належним чином через оголошення у пресі. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку ст.ст.224-225 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши інші докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, судом встановлено наступне. Згідно довідок ОСББ «Вікторія» м. Гірник, [PERSON], 1955 р.н., [PERSON], 1973 р.н., [PERSON], 1982 р.н., [PERSON], 1984 р.н., [PERSON], 1979 р.н., [PERSON], 1993 р.н., [PERSON], 1997 р.н., та [PERSON], 1999 р.н., зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки БТІ м.Селидове № 597 від 26.09.2013 р., квартира за адресою: [ADDRESS] в числі приватизованих не перераховується. Актом від 02.12.2013 р. встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], 1955 р.н., [PERSON], 1973 р.н., [PERSON], 1982 р.н., [PERSON], 1984 р.н., [PERSON], 1979 р.н., [PERSON], 1993 р.н., [PERSON], 1997 р.н., та [PERSON], 1999 р.н., проте не мешкають в зазначеній квартирі понад 10 років та їх місце мешкання не відоме, членські внески не платять. Згідно попередження, заборгованість [PERSON] за членські внески з 01.05.2012 р. по 01.12.2013 р. складає 1722,00 грн.. Таким чином, суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі не проживають у квартирі понад шість місяців, а згідно ст. 71 ЖК України при тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 24.03.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно з 22.07.2015 року до повноліття дитини. Однак, відповідач аліменти не сплачував у звязку з цим утворилась заборгованість аліментам станом на 13.04.2017 року у розмірі 14970,26 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 4016,01 грн. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що всі обставини справи зазначені у позові. Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що дійсно має заборгованість по аліментам, але вважає розмір пені завеликим. \~ \~ \~ \~Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 24.03.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно з 22.07.2015 року до повноліття дитини. Однак, відповідач аліменти не сплачував у звязку з цим утворилась заборгованість аліментам станом на 13.04.2017 року у розмірі 14970,26 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у розмірі 4016,01 грн. \~ \~ \~Ці обставини підтверджуються рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24.03.2016 року, розрахунком заборгованості від 13.04.2017 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 24.03.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно з 22.07.2015 року до повноліття дитини. Однак, відповідач аліменти не сплачував у зв'язку з цим утворилась заборгованість аліментам станом на 25.10.2016 року у розмірі 14249,32 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 4295,29 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, але в судове засідання не з'явився, в зв'язку з чим суд провадить заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 24.03.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно з 22.07.2015 року до повноліття дитини. Однак, відповідач аліменти не сплачував у зв'язку з цим утворилась заборгованість аліментам станом на 25.10.2016 року у розмірі 14249,32 грн. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у розмірі 4295,29 грн. Ці обставини підтверджуються рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24.03.2016 року, розрахунком заборгованості від 25.10.2016 року. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що на праві приватної власності він є власником будинку № 11 по вул. Марганцевій в м. Запоріжжі. В належній йому квартирі до теперішнього часу залишається зареєстрованою відповідачка по справі колішня дружина його сина, яка, після розірвання шлюбу з сином в листопаді 2014 року в будинку не проживає, її особистих речей і документів в будинку немає. У звязку з тим, що відповідачка будучи зареєстрованою в будинку, не проживає в ньому з листопада 2014 року, позивач просить усунути перешкоди в реалізації свого права власності, визнавши відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком № 11 по вул. Марганцевій в м. Запоріжжі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, з посиланням на викладені в позові доводи та обґрунтування просять позов задовольнити. Відповідачка, повідомлена належним чином до суду двічі не зявилася, у звязку з чим суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів (постановляє заочне рішення). Від третьої особи Заводського відділу УДМСУ в Запорізькій області надійшла заява про розгляд справи за відсутністю їх представника. Третя особа [PERSON] до суду не зявився, причини неявки не повідомив, своєї думки з приводу предмету спору судові не надав. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідачки в будинку позивача більше року. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вислухавши пояснення, перевіривши докази, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні позивач є власником будинку № 11 по вул. Марганцевій в м. Запоріжжі (а.с.6). Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту про не проживання від 22.12.2015 року [PERSON] дружина сина позивача не проживає в [INFO] з листопада 2014 року. У відповідності до ч.9 ст.110 ЦПК України позови до відповідача місце проживання якого невідоме предявляються за останнім відомим його місцем проживання. Останнє відоме місце проживання відповідачки є м. Запоріжжя. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved