Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом вказуючи, що 30 серпня 1997 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу мають семеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в даний час є повнолітніми. Зазначає, що у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб фактично припинив існування, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому він наполягає на його розірванні. Позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем зареєстрований 30 серпня 1997 року Новоборівською селищною радою Володарсько-Волинського (Хорошівського) району Житомирській області, актовий запис № 35. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24 грудня 2020 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, яке направлялося на адресу реєстрації відповідача згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, копію ухвали від 24 грудня 2020 року та копію позовної заяви з додатками відповідачу вручено 08 січня 2021 року, про що свідчить її підпис в повідомленні. Відповідач відзив на позов у встановлений судом строк не надала, що свідчить про відсутність заперечень проти позову. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін. З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. За змістом частини 3 статті 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно з частиною 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного Кодексу України слідує, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 30 серпня 1997 року Новоборівською селищною радою Володарсько-Волинського (Хорошівського) району Житомирській області, актовий запис № 35, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 30.08.1997 року. Від даного шлюбу сторони мають семеро дітей, з яких четверо неповнолітніх, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що слідує з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.сп.8-11). Із копій довідок про реєстрацію місця проживання Новоборівської селищної ради за № 653, № 652, № 651 та № 654 слідує, що неповнолітні діти сторін, зареєстровані та проживають за адресою відповідача [PERSON] , а саме: [ADDRESS] (а.сп.8-11, зворот). Судом встановлено, що спільне подружнє життя у сторін не склалося, їхні шлюбні відносини фактично припинені, сім`я розпалась і зберегти її неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до статті 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що шлюбні відносини припинені, тому є підстави для розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб (частина 2 статті 115 Сімейного Кодексу України).

Outcome: approved