Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив встановити факт проживання однією сім'єю відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] у період з 10 квітня 1997 р. до 12 серпня 2010 р., а починаючи з серпня 2010 р. до теперішнього часу проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без укладення шлюбу; визнати спільною сумісною власністю відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] житловий будинок з вбудованим офісом та виставковим павільйоном з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]; торгово-виставковий центр за адресою: [ADDRESS]; житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]; стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на свою користь заборгованість за договорами позики №2 від 11.05.2010 року та договором позики №3 від 11.05.2010 року у загальній сумі 277407,00 грн. і стягнути заборгованість з пені за прострочення повернення заборгованості у сумі 506269,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав, надав свої заперечення. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Представник ПАТ «Марфін Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин по справі. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Позивачем [PERSON] заявлено позовну вимогу щодо встановлення факту проживання однією сім'єю відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] у період з 10 квітня 1997 р. до 12 серпня 2010 р., а починаючи з серпня 2010 р. до теперішнього часу проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без укладення шлюбу. В якості доказу наявності шлюбних відносин між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було надано копії їх заяв від 18.01.2008 р. на адресу приватного нотаріуса Река Л.А., стосовно перебування у фактичних шлюбних відносинах з 10.04.1997р. Відповідно до ч.1 ст.14 СК України, сімейні права є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Відповідно до ст.18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є встановлення правовідношення. Відповідно до ч.4 ст.3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Заяви від 18.01.2008 р. на адресу приватного нотаріуса Река Л.А., стосовно перебування у фактичних шлюбних відносинах з 10.04.1997 р. не є офіційною формою реєстрації шлюбу та не замінюють її. Позовна вимога стосується сімейних правовідносин та може бути заявлена в судовому порядку з боку учасника сімейних правовідносин. Позивач [PERSON] не є учасником сімейних правовідносин, у зв'язку з чим позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою стороною. Згідно правовстановлюючих документів встановлюється, що визначене в позові нерухоме майно належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.173 СК України, батьки та діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна. Позивач [PERSON] звернувся до суду по захист не свого, а чужого права, не маючи на те передбачених повноважень. В статусі власника, чиє право порушується, не визнається або оспорюється - позивач не виступає, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] майна, а саме: житлового будинку з вбудованим офісом та виставковим павільйоном з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]; торгово-виставкового центру за адресою: [ADDRESS]; житлового будиноку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]; - не підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за договорами позики № 2 від 11.05.2010 р. та № 3 від 11.05.2010 р., пеню за прострочення повернення заборгованості, та сплачені судові витрати у сумі 3670 гривень. Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво чи багатостороннім договором є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини. Судом встановлено, що договори позики №2 від 11.05.2010 р., №3 від 11.05.2010 р. укладені між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] Належно оформленої згоди відповідачів [PERSON], [PERSON] вказані договори позики не містять. В договорах позики не вказано, що вони укладалися відповідачем [PERSON] в інтересах сім'ї або інших визначених осіб. Поручителями або в іншому статусі по даним договорам позики відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виступали, у зв'язку з чим позовна вимога щодо солідарного стягнення заборгованості та пені за прострочення заборгованості з відповідачів задоволенню не підлягає. Згідно умов договору позики №2 від 11 травня 2010 року встановлено, що позивачем [PERSON] було надано відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 198148 гривень, що на момент укладення договору було еквівалентом 25000 доларів США. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності зі спливом цього строку. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Кінцевий термін виконання зобов'язання з боку [PERSON] умовами Договору позики №2 від 11.05.2010 р. не визначений, [PERSON] офіційну вимогу про повернення грошових коштів за Договором позики №2 від 11.05.2010 р. не пред'являв, права позивача за даним договором не є порушеними, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду за захистом ще не порушеного права, а тому нарахування позивачем пені за один рік прострочення повернення позики у розмірі 361620 грн. - є необґрунтованим. По цих підставах суд вважає, що позовні вимоги стосовно стягнення заборгованості за договором позики №2 від 11 травня 2010 року та пені за прострочення повернення заборгованості підлягають задоволенню лише в частині стягнення суми основного боргу, а саме в розмірі 198148 гривень, та лише з відповідача [PERSON] Згідно умов договору позики №3 від 11 травня 2010 року встановлюється, що позивачем [PERSON] було надано відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 79259 гривень строком на два місяці, що на момент укладення договору було еквівалентом 10000 доларів США. Кінцевий термін виконання зобов'язання з боку відповідача - 11 липня 2010 року. Згідно п.3 договору позики №3 від 11.05.2010 р. встановлюється зобов'язання позичальника сплачувати позикодавцеві неустойку у розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності зі спливом цього строку. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Кінцевий термін виконання зобов'язання з боку [PERSON] умовами Договору позики №3 від 11.05.2010 р. був визначений, у зв'язку з чим права позивача, за даним договором є порушеними, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики №3 від 11.05.2010 року та пені за прострочення повернення заборгованості підлягають задоволенню частково, та лише з відповідача [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Оскільки частина з заявлених з боку [PERSON] позовних вимоги задоволенню не підлягає, позовної вимоги щодо стягнення судових витрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 50% та лише з [PERSON], оскільки поручителями або в іншому статусі по даним договорам позики відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виступали. На підставі викладеного,

Outcome: partial