Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по страховому відшкодуванню в розмірі 29396,33 грн., пеню в розмірі 2600,57 грн., 3400,27 грн. інфляційних, 495,31 грн. - три відсотки річних та 5000 грн. Моральної шкоди. При цьому посилається на те, що між ним та страховою компанією 25.01.2013 року був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу, об'єктом страхування якого є належний позивачу на праві власності автомобіль. 28.10.2013 року належний позивачу автомобіль був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим позивач звернувся до страхової компанії із заявою про страхову виплату та надав всі необхідні документи для визнання страхового випадку, складання страхового акту та здійснення страхового відшкодування. Однак відповідачем не було виплачено позивачу страхове відшкодування в порушення умов укладеного між сторонами договору страхування, чим позивачу заподіяно моральну шкоду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 29396,33 грн. та пені в розмірі 2204,32 грн. В решті вимог просив відмовити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 525, 526, 989, 990 ЦК України, чинними на день їх виникнення, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що 25.01.2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу 100-42 №840546, об'єктом страхування якого є автомобіль марки Hyundai Sonata 2.0 5 МТ2, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 28.10.2013 року на 242 км. дороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя в с. Піщане Кременчуцького району по вул. Київській, 276 належний позивачу автомобіль був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 30.10.2013 року позивач звернувся до Житомирської обласної дирекції ВАТ НАСК «Оранта» із заявою про страхову виплату в зв'язку з настанням страхового випадку та надав необхідні документи. Проведеним автотоварознавчим дослідженням було визначено розмір страхового відшкодування в сумі 29396,33 грн. та 03.12.2013 року складено відповідний страховий акт по страховій справі №14231. Відповідно до п.10.4.3. договору страхування, укладеного між сторонами, страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений цим договором строк. Пунктом 13.2. договору страхування передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється на підставі заяви страхувальника (вигодо набувача) на страхову виплату та складеного страховиком страхового акта, із зазначенням розміру страхового відшкодування і в строк до 15 робочих днів після прийняття рішення (складання страхового акта) про виплату страхового відшкодування страховик здійснює виплату страхового відшкодування. Згідно п.п. 10.4.3., 10.4. договору страхування, при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений цим договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику (вигодо набувачу) пені у розмірі 0,1 % суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня. В порушення умов договору страхування та Закону України «Про страхування», відповідачем не було виплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 29396,33 грн. та пеню в розмірі 2204,32 грн., а тому вказані суми підлягають стягненню судом з відповідача на користь позивача. Виплата страховиком інфляційних та трьох відсотків річних страхувальнику не передбачена укладеним між ними договором страхування, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Що стосується стягнення моральної шкоди на користь позивача, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» із змінами і доповненнями та ст. 1167 ЦК України, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності вини відповідача у її завданні, розміру спричиненої шкоди, з яких міркувань позивач виходив визначаючи цей розмір, а саме не зазначено характеру, обсягу та глибини заподіяних позивачу моральних страждань, їх наслідків, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем дані факти нічим не підтверджені, хоча відповідно до ст. 10-11 ЦПК України це є його обов'язком. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення зі стягненням, у відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача документально підтверджених витрат на правову допомогу та судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial