Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.07.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява б/н від 21.07.2010 року разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та позивачем Договір, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві. Згідно до умов договору позичальник зобов`язаний погашати заборгованість, однак, свої зобов`язання не виконує. Станом на 13.11.2018р. створилась заборгованість в розмірі 42 127, 12 грн., яка складається з: 16 279, 14 грн. - тіло кредиту; 10 338, 53 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 13 027, 21 грн. - нарахованої пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 982, 24 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки [PERSON] ухиляється від сплати заборгованості, позивач просить у примусовому порядку стягнути з неї суму заборгованості 42 127, 12 грн. та судові витрати в сумі 1 762 грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.01.2019 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з неї розміру тіла кредиту 16 279, 14 грн. вона визнає, а в іншій частині позовних вимог просила відмовити. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись відповідно до вимог закону або договору. Судом встановлено, що дійсно 21.07.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 7000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, про що свідчить її Заява позичальника. Підписання заяви позичальником і є підтвердженням укладення між сторонамиГенеральної угоди, що складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг. Розмір, зміна кредитного ліміту відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг встановлюються за рішенням Банку без згоди позичальника. Підписання цього договору є прямою та безумовного згодою позичальника на встановлені банком умови. Під час укладення договору сторони керувались положеннями ст. 634 ч.1 ЦК України, а саме: договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відсотки за користування кредитом нараховуються відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконує, станом на 13.11.2018р. заборгованість складає 42 127, 12 грн., яка складається з 16 279, 14 грн. - тіло кредиту; 10 338, 53 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 13 027, 21 грн. - нарахованої пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 982, 24 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком, долученим до матеріалів справи. В свою чергу банком свої зобов`язання, визначені в ст. 1054 ЦК України, а також Умовах та Правилах надання банківських послуг щодо надання грошових коштів позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, виконано. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В разі порушення умов договору з боку позичальника Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено повернення кредиту, оплата винагороди банку, сплата штрафу тощо. В зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань боржником банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, з письмовою заявою про розірвання договору або проханням щодо зміни тарифів позичальник не звертався. Так, за правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третястатті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору, а саме пунктом 1.1.5.25 передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення, а саме порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню, передбаченому договором, більш ніж на 30 днів - п.2.1.1.7.6. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). В даному випадку пеня і два різних види штрафів, нараховані в один і той же період, на переконання суду, є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому є неправомірним їх одночасне застосування, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення штрафу відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500.00 грн. 00 коп. та штраф (процентна складова) - 1 982, 24 грн. не підлягає задоволенню, оскільки за цей же період суд вважає необхідним і обґрунтованим стягнути пеню відповідно до пункту 1.1.5.25 Умов. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається АТ КБ «ПриватБанк», як на підставу своїх вимог до відповідача. У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову АТ КБ «Приватбанк». Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 39 644 грн. 88 коп. виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог) * 1 762.00 грн. (сума сплаченого судового збору) / 42 127, 12 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1 658, 17 грн.

Outcome: partial