Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 11 січня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 401374869, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 10\~408,67 грн. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено Договір факторингу, згідно якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право грошової вимоги до відповідача, в тому числі за кредитним договором № 401374869 від 11 січня 2013 року. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата [PERSON]» відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідача коштів, що включають у себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала у звязку із чим виникла заборгованість у розмірі 21\~953,91 грн. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобовязання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попередніх кредиторів. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 401374869 від 11 січня 2013 року у розмірі 21\~953,91 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14 листопада 2017 року по справі відкрито провадження та призначено розгляд справи на 25 січня 2018 року. Ухвалою Вишгородського районного суду від 25 січня 2018 року розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду клопотання про застосування строків позовної давності. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного.\~\~\~ 11 січня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 401374869, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 10\~408,67 грн., з процентною ставкою за користування кредитом 0,1 % річних, строком до 14 листопада 2013 року. Відповідно до п. 2.8. Кредитного договору, комісійна винагорода банку становить: за надання кредиту 3,10 %, комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті сплачується позичальником одноразово при наданні кредиту; за надання (інформації) виписок за рахунком за період з першого місяця користування кредитом по десятий місяць користування кредитом 1,82 % від суми кредиту; за приймання готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку, становить 35 грн.; за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку, становить 1,8 % від суми переказу, без ПДВ. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). ПАТ «Альфа-Банк» виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит у розмірі 10\~408,67 грн., що не заперечував сам відповідач. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» укладено Договір Факторингу, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступив ТОВ «Дата [PERSON]» право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредитів відповідно до основних договорів; сплати процентів за користування кредитами в розмірі, встановленому основними договорами, нарахованих та несплачених станом на дату підписання цього договору; сплати комісій та інших обовязкових платежів у розмірі, встановленому основними договорами, нарахованих та несплачених станом на дату підписання цього Договору; сплати процентів за користування кредитами та комісій, що будуть нараховані в майбутньому на підставі Основних договорів; сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання боржниками зобовязань за основними договорами; інші, крім зазначених вище, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав (наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога) на підставі основних договорів. Відповідно до п. 4.4.3. Договору Факторингу, у разі отримання коштів від боржників в рахунок виконання зобовязань за Основними договорами після відступлення клієнтом прав грошової вимоги Факторингу, перерахувати ці кошти Факторингу протягом трьох робочих днів з дати їх отримання (включно). До ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 401374869 від 11 січня 2013 року. На час укладення Договору факторингу між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконала, кредитні кошти ПАТ «Альфа-Банк» не повернула. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до якого ТОВ «Майнінг Груп» передала грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору. До ТОВ та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли всі права, які належали клієнту за основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів. [PERSON] з Додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року, до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за Кредитним Договором № 401374869 від 11 січня 2013 року, боржником якого є [PERSON] 19 жовтня 2016 року ТОВ «Дата [PERSON]» надіслало [PERSON] повідомлення № 001463150-1, в якому вказали, що право вимоги заборгованості [PERSON] відступлене ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», та повідомили, що реквізити для перерахування суми боргу змінено. 24 жовтня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надіслало [PERSON] повідомлення № 001463150-1 про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору № 401374869 від 11 січня 2013 року та повідомили, що станом на 10 жовтня 2016 року заборгованість [PERSON] становить 21\~953,91 грн. та просили сплатити суму заборгованості. [PERSON] до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). [PERSON] зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Отже, за [PERSON] існує заборгованості за кредитним договором № 401374869, яку вона не погашала, що підтверджує сам відповідач. Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. [PERSON] п. 2.3. Кредитного договору, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісійної винагороди за надання (інформації) виписок за рахунком становить 14 листопада 2013 року. Кредитний договір був укладений 11 січня 2013 року, відповідно його строк дії закінчився 14 листопада 2013 року. З огляду на вищевикладені обставини, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» мав право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості в строк до 14 листопада 2016 року, однак вказаний позов подано до суду лише 23 жовтня 2017 року. Отже, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. [PERSON] зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги і саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (№ 6-116цс13), 19 березня 2014 року (№ 6-20цс14), 18 червня 2014 року (№ 6-61цс14), від 06 червня 2015 року (№ 6-31цс15) та від 29 червня 2016 року (№ 6-1188цс16). Крім того, судом визначається, що відповідно до висновків Європейського суду з прав людини позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Оскільки позивач позов до суду подав лише 23 жовтня 2017 року, тобто із пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, клопотання про поновлення строку не заявив, також, враховуючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що дана заява є підставою для відмови у позовних вимогах.

Outcome: dismissed