Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Тернівський міський сектор ДМС України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання його колишньої дружини [PERSON] і падчерки [PERSON], проте вже тривалий час вони не проживають в квартирі, не оплачують комунальні послуги та не беруть участі в утриманні квартири. Реєстрація місця проживання відповідачів за даною адресою заважає йому вільно розпоряджатися своїм майном, та значно обмежує його законні права на квартиру. В зв»язку з чим просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 58 в будинку № 7 по вул. Петровського в м. Тернівка Дніпропетровської області, зобовязати Тернівський міський сектор ДМС України у Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS]. Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомили, та від них не надійшли заяви про відкладення розгляду справи. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи Тернівського міського сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області надала до суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. У звязку з чим, згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Ст.4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 5 ст. 74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою місця проживання або реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд приходить до висновку, що відповідачі повідомлені належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого комунальним підприємством «Тернівське бюро технічної інвентаризації від 06 жовтня 2008 року (а.с. 11). Відповідно до довідки абонентського відділу комунального підприємства «ТЖКП» від 13 липня 2015 року за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.13). Згідно акту від 13 липня 2015 року, складеного начальником ЖРЕУ-6 [PERSON] та сусідами позивача, за адресою [ADDRESS] колишня дружина [PERSON] не мешкає з 20 квітня 2012 року, а донька [PERSON] не мешкає з 01 вересня 2011 року по теперішній час (а.с. 12). Відповідно до рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 08 січня 2015 року (а.с.17). Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідачі до теперішнього часу залишаються в ньому зареєстрованими, та у добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання не бажають, чим заважають позивачу вільно розпоряджатися своїм майном, позов підлягає частковому задоволенню, а відповідачі [PERSON], [PERSON]можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та повинні бути зняті з реєстраційного обліку. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов»язання третьої особи Тернівського міського сектору Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстраційного обліку, так як зазначений орган не є відповідачем по справі, а саме визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку. У зв»язку з тим, що питання про відшкодування судових витрат стороною позивача не ставилося та останній не наполягає на їх стягненні з відповідача, суд при ухваленні рішення зазначене питання не розглядає. На підставі викладеного,

Outcome: partial