Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив за [PERSON],його матір*ю, яка разом з чоловіком, його батьком, збудували спірне нерухоме майно і прийняла спадок після смерті батька, визнати право на нерухоме майно по [ADDRESS] , яке складається з жилого будинку площею 66,4 кв.м., тамбуру-11,3кв.м., ганку-3,3кв.м., літньої кухні - 18,6кв.м., тамбуру-5,8кв.м., сараю-16,9кв.м., сараю- 4,5кв.м., ляху- 15,9кв.м., горожі., а також визнати за ним право власності на це майно, так як після смерті матері він отримав його у спадок на підставі заповіту. В попередньому судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, які прохає суд задовольнити повністю, Відповідач- представник Новолимарівської сільської ради Біловодського району Луганської області заперечень проти позову не має, вказав в суді, що спірний будинок у погосподарських книгах Новолимарівської сільської ради Біловодського району з 1968 року значиться за батьками позивача. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до ст. 10,11 ,60 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 55 Конституції України кожен має право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод. Згідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. В судовому засіданні встановлено, що батьки позивача- подружжя [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про одруження та народження ( арк..спр.8), у 1968 році збудували спірне нерухоме майно, яке складається з жилого будинку та господарських будівель. На підставі ст.22 КпШС України , яка діяла на час будівлі жилого будинку ,ст.. 60 СК України , майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісній власності , що відповідає вимогам ст. 101ЦК України ( 1963р) Відповідно до ст.. 370 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. [INFO] помер [PERSON] ( арк..спр.9) . [PERSON], яка мала право на 1\\2 частку в жилому будинку , проживала з померлим на час його смерті , фактично прийняла спадщину, яка залишилася після смерті чоловіка, але нерухоме майно на себе не перереєструвала. [INFO] померла [PERSON] ( арк..спр.12). За час життя [PERSON] склала заповіт, датований 17.10.2013 року і зареєстрований секретарем виконавчого комітету Новолимарівської сільської ради Біловодського району Луганської області в реєстрі за №37 , яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала сину, [PERSON]., що відповідає вимогам ст.. 1226 ЦК України.( арк..спр.10). Згідно архівних даних погосподарської книги №7 с.Новолимарівка в особовий рахунок [NUMBER] за 1967-1969р.р. внесені дані, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані родина [PERSON], головою якого була [PERSON],[INFO], батько позивача- [PERSON]., невістка, мати позивача- [PERSON]., та онук, [PERSON], позивач у справі..( арк..спр.5). За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Незважаючи на внесення записів у погосподарські книги,[PERSON] своє право власності в БТІ не зареєстрував. У зв*язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок позивачу було відмовлено в отриманні в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у вигляді саме нерухомого майна - будинку та по господарських будівель, про що свідчить відповідь приватного нотаріуса від 05.03.2015року і що явилося підставою для звернення до судових органів. 5.03.2015року позивач, [PERSON], отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом у вигляді земельної ділянки розміром 0,2500га, розташованої на території Новолимарівської сільської ради Біловодського району Луганської області за адресою : [ADDRESS], виділеної на підставі рішення виконкому Новолимарівської сільської ради від 05 квітня 1995 року, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належала [PERSON], чоловікову померлої, який помер [INFO], спадкоємцем якого була дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER], виданого Новолимарівською сільською радою 18 травня 1995 року.( акр.спр.11). Згідно до ст.. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов*язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право на жилий будинок [NUMBER] з по господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , та визнати право власності за [PERSON] на дане нерухоме майно в порядку спадкування після смерті матері за заповітом. В судовому засіданні позивач просить суд не стягувати судовий збір, оплачений ним при поданні позовної заяви до суду з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved