Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виселити без надання іншого житла [PERSON] з квартири [ADDRESS], позбавити її права користування вказаною квартирою та усунути перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні вказаною квартирою шляхом зняття з реєстрації за вищевказаною адресою [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 11 березня 2008 року між ним і відповідачем було укладено кредитний договір № 064-2008-619 та договір іпотеки, предметом якого була квартира [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, банк звернув стягнення на вказану квартиру. Оскільки, на прилюдних торгах майно не було реалізовано, банк став власником вказаної квартири, про що було 31.10.2013 року внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Однак, відповідач добровільно не звільняє вказане жиле приміщення, чим порушує права позивача як власника. В заяві суду представник позивача підтримав вимоги заяви, просив розглянути справу у його відсутність та не заперечив проти заочного розгляду справи. Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений, двічі не з'явивсь в судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, на підставі частини 4 статті 169 та статті 224 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 064-2008-619 від 11 березня 2008 року, того ж дня між ПАТ «Універсал Банк» і [PERSON] було укладено договір іпотеки /нерухомого майна - квартири/, за умовами якого остання надала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с. 7 - 9, 10 - 11). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 31.10.2013 року, на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 31.10.2013 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстровано право власності ПАТ «Універсал Банк» на квартиру [ADDRESS] (а.с. 12, 13). Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 19.11.20013 року про добровільне виселення з квартири [ADDRESS], протягом місяця від дати отримання вимоги (а.с. 18). Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься на звороті аркушу справи 18 в матеріалах справи, підтверджує факт отримання [PERSON] вказаної вимоги банку 26.11.2013 року. Отже, на підставі вимог частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку», у відповідача виникло зобов'язання добровільно звільнити зазначене житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання вимоги позивача. Згідно із актом від 10.07.2014 року, складеного ПАТ «Універсал Банк», відсутній доступ до квартири [ADDRESS], потрапити до квартири неможливо; встановлено, що у квартирі наявні речі, меблі і побутова техніка, що свідчить про те, що у квартирі проживають (а.с. 19). Оскільки, відповідач не звільняє вказану квартиру добровільно, що порушує права позивача, як власника житлового приміщення, існують законні підстави для примусового виселення відповідача. Разом з цим, підстави для позбавлення відповідача права користування квартирою, що належить позивачу на праві власності, на переконання суду відсутні, оскільки, судом не встановлено, що відповідач має право користування квартирою [ADDRESS] Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відповідач має право користування квартирою, що належить на праві власності позивачу, а тому, суд не вбачає необхідності позбавляти відповідача права, якого вона не має. Відповідно до довідки Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області від 19.08.2014 року № 630, [PERSON] зареєстрована і проживає в [ADDRESS] (а.с. 45). Частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється також на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тобто, маючи рішення суду про виселення відповідача, яке набере законної сили, позивач має право звернутися до відповідних органів держави із заявою про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, на підставі якого особа знімається з реєстрації. Отже, зняття з реєстрації особи, як просить позивач у пункті третьому прохальної частини позову, у даному випадку відноситься до порядку виконання рішення суду про виселення, а тому такі вимоги позивача, на думку суду є передчасними і задоволенню не підлягають. За таких обставин, права позивача на належне здійснення права власності щодо квартири [ADDRESS], підлягають захисту шляхом виселення відповідача із вказаного житлового приміщення. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial