Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх вимог вказує, що з 06.07.2016 по 27.02.2020 працювала на посаді бухгалтера у ПАТ «Завод «Маяк». Позивача було звільнено 27.02.2020 за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Зазначив, що заборгованість по заробітній платі при звільненні з посади станом на 28.05.2020 становить 83 661,23 грн., проте на дату подання позову вказана сума виплачена не була. Також позивач вказує, що у зв`язку з не проведенням повного розрахунку у день звільнення відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з посади станом на дату ухвалення рішення у справі. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 83 661,23 грн., а також середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні з посади по день ухвалення рішення у справі. В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в позові та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду відзив, в якому визнав позовні вимоги про стягнення заробітної плати в повному розмірі, проте заперечував проти задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що заробітна плата не виплачена позивачу у день звільнення з роботи не з вини відповідача, оскільки на його рахунки накладено арешт органами виконавчої служби, і відповідач не є розпорядником коштів на вказаних рахунках. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 06.07.2016 по 27.02.2020 позивач [PERSON] працювала на посаді бухгалтера у АТ «Завод «Маяк», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с.16-17) та визнається стороною відповідача. Так, 06.07.2016 [PERSON] прийнято на роботу до ПАТ «Завод «Маяк» та призначено на посаду бухгалтера 1 категорії в центральну бухгалтерію відповідно до наказу №242к від 05.07.2016. Наказом №251к від 31.07.2018 позивача переведено на посаду бухгалтера 1 категорії бухгалтерії. 27.02.2020 наказом №45к від 27.02.2020 позивача було звільнено з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю за ч.3 ст. 38 КЗпП України. Згідно з довідкою АТ «Завод «Маяк» №МА000000063 від 28.05.2020 заборгованість по нарахованій заробітній платі позивача при звільненні з посади бухгалтера 1 категорії станом на 28.05.2020 становить 83 661,23 грн. (а.с.18). Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, а також визнання відповідачем позову в цій частині, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 83661,23 грн. Згідно з довідкою АТ «Завод «Маяк» №78 від 09.06.2020 (а.с.19) середньоденна заробітна плата позивача становить 732,77 грн., кількість відпрацьованих днів: за грудень 2019 - 19, за січень 2020 - 17 (всього 36), дохід за грудень 2019 - 14736,32 грн., дохід за січень 2020 - 11643,25 грн. (всього 26 379,57 грн.). За період з 28.02.2020 по 15.09.2020 кількість днів затримки розрахунку при звільненні склала 135 днів. З урахуванням наведеного середній заробіток позивача за вказаний період становить: 732,77 грн. (середньоденний заробіток)*135 (кількість робочих днів) = 98 923,95 грн. та підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа, самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений ІV Податковим кодексом України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом ІV Податкового кодексу України. Згідно із підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 ПК України підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту). Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування. Згідно із статтею 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який стягується з роботодавця на користь працівника зазначається судом без виключення з них податків й інших обов`язкових платежів, які сплачуються роботодавцем при виконанні рішення суду, однак згідно вказаних вище роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення даної обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача про поважність причин невиплати заробітної плати, у зв`язку із накладенням органами виконавчої служби арештів на рахунки підприємства, оскільки невиконання боржником своїх зобов`язань перед третіми особами, не свідчать про відсутність у позивача законних підстав для отримання належних йому коштів, у встановлені законом строки, а у відповідача, відповідальності за невиконання своїх зобов`язань. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved