Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою посилаючись на те, що на підставі Договору дарування частини квартири від 18.12.2010 року йому належить 1/6 частини квартири [ADDRESS]. Квартира має загальну площу 29,2 м2, житлова - 17,6 м2. Іншими власниками квартири є [PERSON] та [PERSON]. Всі власники входять до складу різних сімей. У спірній квартирі зареєстровано три особи - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який є повнолітнім сином [PERSON] Підставою для реєстрації [PERSON] в свій час була наявність в нього права власності на 1/2 частину квартири. У 2010 році на підставі рішення суду відповідач втратив право власності у зв'язку з її продажем на прилюдних торгах в процесі виконанні вироку суду, який засудив його до позбавлення волі. Таким, чином відповідач, що втратив право власності на квартиру, втратив й право користування нею, як складової частини права власності. На цей час, відповідач, що відбув покарання, має можливість проживати за іншою адресою, де він час від часу проживає, але на вимогу свого батька для вчинення перешкод іншим власникам квартири, змушений час від часу з'являтися в квартирі. Відповідач до квартири приходить пізно, буває, що опівночі й на підпитку. Між батьком та сином часто виникають сварки, які зачіпають і його (позивача). Між відповідачем та іншими співвласниками квартири неприязні стосунки. Спірна квартира є однокімнатною готельного типу, яку не можливо переобладнати для її співвласників в квартиру з ізольованими жилими та іншими приміщеннями з самостійними виходами, є неподільною. Квартира не може використовуватись трьома сім'ями одночасно. Коли відповідач вдома, його батько змушений спати на підлозі з частковим розміщенням свого торсу та ніг на половині квартири, яка за усною згодою всіх співвласників відгороджена для них із [PERSON] В свій час вони із [PERSON] пропонували батькові відповідача розпорядитись квартирою таким чином, щоб вона залишилася за однією сім'єю через неможливість в ній проживати декільком сім'ям. Але, батько відповідача відмовився від усіх варіантів такого розпорядження квартирою. Не встановлено в добровільному порядку і право користування квартирою. Коли до квартири вони із [PERSON] помістили одну особу чоловічої статі для догляду за технічним станом та збереження їх речей, батько відповідача вирішив його виселити за рішенням суду. Відповідач, який не є власником квартири, разом із батьком усіляко намагаються створювати конфлікти та нестерпні умови для проживання щоб позбавитись співвласників й залишитись в квартирі самим. Проживання відповідача в спірній квартирі додає значної напруги у взаємних стосунках, порушує права та інтереси співвласників квартири. У зв'язку з викладеними обставинами вважав, що у відповідача відсутні підстави на право користування кватирою та реєстрації його місця проживання за адресою квартири, а сам він підлягає виселенню з квартири. В судовому засіданні позивач, який є і представником третьої особи [PERSON], підтримав обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що вони із [PERSON] не давали згоду на проживання відповідача. Квартира переповнена, порушено усі санітарно-гігієнічні норми. Відповідач проходить в ночі переночувати. Відповідач був зареєстрований в спірній квартирі, ще коли був власником. Вважає, що відповідач не має права користування квартири, так як втратив право власності на квартиру. В судове засідання відповідач не з'явився, про день час та місце розгляду справи сповіщався згідно норм процесуального законодавства. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явився, подав заяву про відкладення, яке судом була відхилена. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ухвали суду від 25.10.2017 року у даній справі відкрито провадження. В суді встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу нерухомості від 11.06.1996 року [PERSON] та [PERSON] були власниками квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва від 16.01.2010 року [PERSON] на прилюдних торгах придбала 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON]. 18.12.2014 року [PERSON] подарувала 1/6 частину квартири [ADDRESS], [PERSON] на підставі Договору дарування частини квартири. Згідно Довідки № 366 від 13.04.2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано три особи: [PERSON] з 1996 року, [PERSON] з 1996 року, та [PERSON] з 2016 року. По даній справі позивач посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на ст.ст. 16, 183, 317, 319, 355, 356, 364, 405 ЦК України, ст.ст. 47, 50, 91, 93 ЖК України, Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», як на підставу своїх позовних вимог. В позовній заяві та у своїх поясненнях, позивач посилається на те, що спірна квартира є однокімнатною, власниками є три особи, які мають різні сім'ї. Квартиру не можливо поділити, і в ній недостатньо місця для проживання усіх осіб. Відповідач приходить до квартири ночувати, і тоді його батько частково займає частину кімнати [PERSON] Крім того, вважає, що у разі втрати права власності, колишній власник втрачає і право користування майном. Аналізуючи норми законодавча, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, суд дійшов висновку, що жодна з вказаних норм не передбачає втрату відповідачем права користування житловою площею. Законодавством України визначено дві норми щодо вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування - ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В суді було встановлено, що відповідач набув право власності на частину квартиру в 1996 році, з того часу зареєстрований в спірній квартирі. За рішенням суду, частка його квартири була реалізована на прилюдних торгах. Відбувши покарання, відповідач повернувся до місця своєї реєстрації. Як підтверджено позивачем, відповідач в квартирі проживає. Наявність між сторонами неприязних стосунків, недостатності місця, не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Хибним є твердження сторони позивача про те, що при припиненні права власності на житло особи, припиняється і право користування на це житло. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. По даній справі позивач не навів жодної підстави та не надав відповідних доказів, що дає підстави суду для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed