Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача компенсацію за затримку в розрахунку при звільненні у розмірі 29602,71 грн. Обґрунтовуючи вимоги, зазначив, що з 02.10.2015 працював на посаді старшого майстра виробничого цеху №2 Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння». 17.12.2019 його було звільнено з займаної посади згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. У день звільнення відповідач не виплатив належну позивачу заборгованість по заробітній платі, яка становила 224 032,05 грн. Виплата належних сум при звільненні відповідачем проведена лише 05.02.2020,тобто з затримкою 33 дні. За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача у порядку ст.117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 29602,07 грн. Виходячи з цього, просив задовольнити позов. Ухвалою від 28.02.2020 у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву. Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та матеріали позову 12.05.2020. Станом на день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву суду не наддав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст.116 КЗпП України виплата всіх сум належних працівнику від підприємства сум провадиться в день звільнення, а в разі відсутності працівника в день звільнення - не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ст.116 цього Кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Отже, законодавство України прямо покладає на власника обов`язок повного розрахунку з працівником з виплатою йому всіх сум, що йому належать, в день звільнення. Судом встановлено, що позивач з 02.10.2015 працював на посаді старшого майстра виробничого цеху №2 Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння». Відповідно до Наказу №385-к від 16.12.2019 його було звільнено з займаної посади, згідно з ч.3 ст.38 КЗпП України за вланим бажанням. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати. У день звільнення позивач працював, знаходився на робочому місці, але на момент звільнення відповідач не виплатив позивачу заробітну плату в розмірі 224 032, 05 грн. У подальшому борг підприємством був частково сплачений, проте повний розрахунок позивач отримав лише 05.02.2020, тобто з затримкою 33 дні. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Відповідно до абзацу першого пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Відповідачем не надано довідки про середньомісячну заробітну плату позивача, а тому з урахуванням вказаної вище Постанови та наявних у справі доказів, суд при визначенні середнього заробітку позивача, виходить з наступного. Згідно копії особового рахунку долученого до матеріалів справи, вбачається, що за жовтень 2019 року розмір заробітної плати позивача становив 26292,09 грн., за листопад 2019 року - 21625, 00 грн.: 22 дн. (кількість робочих днів у жовтні 2019 року) + 21 дн.(кількість робочих днів у листопаді 2019 року) =47107,09 грн.: 43 дн=1114,35 грн. Отже, 1114,35 грн. х 33 днів затримки (з 18.12.2019-05.02.2020) = 36773,55 грн.. Оскільки позивачем заявлено вимоги на суму 29 602,71 грн., тобто за мінусом ПДФО-6619,24 грн. та військового збору-551,50 грн., розмір компенсації за затримку у розрахунку при звільненні позивача має становити 29602,71 грн., з урахуванням меж позовних вимог. Таким чином, розмір компенсації за затримку в розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 29602,71 грн. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявність правових підстав для їх задоволення. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Outcome: approved