Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та просить усунути перешкоди в користуванні належної йому на праві спільної сумісної власності квартири [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації відповідача [PERSON]. Позивач посилається на те що, відповідно до довідки за формою №3, що видана Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурний підрозділ «ЖЕД №903» №4210 від 11 вересня 2015 року, є власником особового рахунку житлової площі за адресою [ADDRESS], а також співвласником зазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, де він зареєстрований по сьогоднішній день. Зазначає, що крім нього у квартирі [ADDRESS] зареєстровані інші співвласники - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та крім зазначених осіб, за відповідною адресою було зареєстровано і відповідача - [PERSON], чоловіка [PERSON]. Позивач вказує, що так як сімейні відносини між відповідачем [PERSON] та [PERSON] не склалися, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02.07.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Одночасно із цим, як вказує позивач, [PERSON] було запропоновано добровільно знятися з реєстрації, на що він відмовився. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача в квартирі [ADDRESS], перешкоджає нормально користуватися власністю, так як приходиться нести додаткові затрати за комунальній послуги, за які відповідач не несе затрат. Позивач в судове засідання 30.08.2016 не з'явився, подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги повністю, просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, в яких підтримали позовні вимоги повністю, просили розглядати справу без їх участі. Третя особа Солом'янське РУ ГУ ДМС України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Направив до суду лист, яким повідомив, що з 04.04.2016 року функції реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб територіальними підрозділами ДМС не виконуються та передані до Центру реєстрації Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг від 10.12.2015. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд, за письмовою згодою представника позивача, ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до довідки форма №3 № 4210, що видана структурним підрозділом «ЖЕД №903» комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» гр. [PERSON] зареєстрований і проживає у [ADDRESS], власником особового рахунку цієї житлової площі є гр. [PERSON], у квартирі також проживають і зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації державного житла Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації 16 липня 2008 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках (а.с.6). Встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року було розірвано шлюб [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що був зареєстрований 20.10.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1893 (а.с. 7). Як вбачається з Акту від 25 лютого 2016 року, затвердженого мешканцями будинку [ADDRESS]: [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві 11.07.2002, що зареєстрована та проживає у кв. [ADDRESS], [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві 06.09.2007, що зареєстрована та проживає у кв. [ADDRESS], [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Солом'янським РУ ГУ МВС України в м. Києві 15.02.2007, що зареєстрована та проживає у кв. [ADDRESS], підтвердили, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] протягом тривалого періоду (з березня 2015 року по теперішній час) фактично не проживає, не приймає участь у веденні спільного домогосподарства та сплати комунальних послуг, в помешканні його речі відсутні (а.с. 17). Утримання квартири здійснюється за рахунок позивача, про що свідчать представлені ним копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] за період з вересня 2015 року по січень 2016 року. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Згідно з статтю 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК). Отже, [PERSON], як власник майна, може вимагати захисту права власності. Відповідно до статті 391 ЦК «власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном». Зазначений речовий спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, полягає у вимозі усунення перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном. Відповідно до статті 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користуватися цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Однак, відповідач більше не є членом, сім'ї, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». З урахуванням викладеного суд робить висновок, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює перешкоди позивачу у здійсненні правомочностей власника майна. У постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, випливає, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК; стаття 405 ЦК). Суд відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК при розгляді цієї справи враховує зазначений висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю. Розподіляючи судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК, суд зазначає, що з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved