Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить поділити майно, придбане під час шлюбу з відповідачкою, а саме: квартиру [ADDRESS] та автомобіль Ford Focus, 2010р. випуску, номерний знак [NUMBER] та виділити йому у власність автомобіль вартістю 155 052,63грн. та 1037/2500 частин квартири [ADDRESS] вартістю 377 426,52грн., а відповідачці виділити 1463/2500 частин квартири [ADDRESS] вартістю 532 473,48грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 19.04.2003р. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2014р. позов розірвано. Під час шлюбу ними придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2006р., укладеного на ім`я відповідачки та автомобіль Ford Focus, 2010р. випуску, зареєстрований на його ім`я. В порядку поділу майна просить автомобіль залишити йому, а на його вартість, визначену висновком спеціаліста в 155 052,63грн. збільшити частку відповідачки у квартирі. Ухвалою Святошинського районного суду від 23.12.2019р. відкрито провадження у справі та роз`яснено сторонам право на подачу відзиву та відповіді на відзив. Відповідачка надала відзив, згідно якого проти позову заперечує, посилаючись на те, що на придбання квартири [ADDRESS] були витрачені її особисті кошти, які вона отримала цього ж дня, уклавши на годину раніше договір купівлі-продажу належної їй на праві власності на підставі договору дарування квартири [ADDRESS] . Враховуючи, що належна їй квартира згідно договору була продана за 10 000грн., а спірна придбана за 15 000грн., 2/3 її частини належить їй на праві особистої власності, а лише 1/3 частина придбана за спільні кошти подружжя і є об`єктом спільної сумісної власності і може бути предметом поділу. Проте, враховуючи, що позивач пропустив трирічний строк для звернення до суду з позовом про поділ майна, наполягає на застосуванні наслідків пропуску даного строку та відмові у позові в повному обсязі. Представник відповідача у відповіді на відзив проти позиції позивачки заперечує, посилаючись на те, що факт придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя підтверджено наданою відповідачкою та нотаріально-посвідченою згодою на придбання квартири [ADDRESS] за спільні кошти подружжя. Також зазначив, що строк звернення до суду з даним позовом не пропущений, оскільки з моменту розірвання шлюбу спору щодо спільного майна у них не було, про порушення свого майнового права позивач дізнався в 2017р. при переписці з відповідачкою. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.04.2003р. ( а.с. 7). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2014р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). В період шлюбу сторонами придбано: 1). квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2006р., укладеного [PERSON] (а.с. 9); 2). автомобіль Ford Focus, 2010р. випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за [PERSON] (а.с. 26). Позивач [PERSON] надав свою згоду на купівлю та укладення договору купівлі - продажу дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] за кошти, придбані під час зареєстрованого шлюбу за ціну та на умовах на її розсуд, дана згода підтверджується власноручною заявою позивача, посвідченою в нотаріальному порядку. (а.с. 10). Відповідно до пункту 2.1 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12 вересня 2006 року продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 15 000грн. (а.с. 9). Також судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 12 вересня 2006 року [PERSON] продала належну їй на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS] . Відповідно до пункту 2.1 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 12 вересня 2006 року продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 10 000грн. (а.с. 65-68). Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/. Згідно ст. 70 Сімейного Кодексу України в разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Суд вважає належним та допустимим доказом того, що на придбання спірної квартири були витрачені кошти від продажу квартири [ADDRESS] , належної відповідачці на праві особистої власності на підставі договору дарування від 11.09.1992р. договір купівлі-продажу даної квартири від 12.09.2006р. (а.с. 65), оскільки він був укладений відповідачкою [PERSON] того ж дня, за годину до укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, позивач же не надав суду будь-яких інших доказів на підтвердження джерела походження коштів, витрачених на придбання квартири [ADDRESS] . Суд не приймає до уваги в якості доказу придбання квартири [ADDRESS] за спільні кошти подружжя нотаріально-посвідчену заяву про надання відповідачці дозволу на придбання зазначеної квартири, оскільки в даній заяві не зазначено ні суми спільних коштів подружжя, ні вартість даної квартири (а.с. 10), а необхідність отримання нотаріусом такої згоди при укладенні договорів одним із подружжя передбачена п. 44 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Враховуючи, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 12.09.2006р. на купівлю квартири [ADDRESS] відповідачка [PERSON] витратила грошові кошти в розмірі 10 000 грн, що належали їй особисто, сторонами було витрачено 5 000 грн спільних коштів, а тому 2/3 частини спірної квартири належать особисто відповідачці і поділу підлягає 1/3 частина даної квартири, яка придбана за спільні кошти подружжя. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦПК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. При цьому у разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»). Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства про право на шлюб, розірвання шлюбу та визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на день розгляду справи. Згідно консультаційного висновку про вартість, ймовірна ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 18.11.2019р. становить 909 900грн. (а.с. 13-19). Згідно звіту № 7765, ринкова вартість автомобіля Ford Focus, 2010р. держномер [NUMBER] станом на 8.11.2019р. становить 155 052,63грн. (а.с. 30-47). Представники сторін в судовому засіданні дійшли згоди щодо даної вартості майна, тому необхідності призначати експертизу у суду не було. Виходячи з норми ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя в спільному майні, сторонам належить по 1/6 частині придбаної за спільні кошти подружжя 1/3 частини квартири [ADDRESS] , вартість якої становить 303 300грн. (909 900:3). Вартість 1/6 її частині становить 151 650грн. Оскільки позивач просить виділити йому у власність автомобіль вартістю 155 052,63грн., збільшивши при цьому частку відповідачки у квартирі, частка позивача в квартирі підлягає зменшенню на вартість Ѕ частини автомобіля - 151 650 - 77526,32 = 74 123, 68грн. А тому в порядку поділу майна подружжя позивачу [PERSON] підлягає виділенню автомобіль вартістю 155 052, 63грн. та 1/12 частина квартири вартістю 75 825грн. зі стягненням з нього на користь відповідачки різниці вартості в розмірі 1 701,32грн. (75 825 - 74 123,68), позивачці [PERSON] з урахуванням належних їй на праві власності 2/3 частин квартири підлягає виділенню 11/12 частина квартири (2/3 + 3/12) вартістю 834 075грн. Суд вважає, що строк звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя позивачем не пропущений, оскільки з копії позовної заяви про розірвання шлюбу вбачається, що на момент розірвання шлюбу спору з приводу поділу майна між сторонами не існувало. Про порушення своїх прав позивач дізнався під час переписки з відповідачкою в 2017р., у зв`язку з чим і виникла необхідність звернення до суду. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 26.04.2018р. (справа № 466/9338/16-ц). На підставі викладеного,

Outcome: partial