Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що відповідно до письмової розписки відповідач отримав від нього позику в сумі 100 000 доларів США кожна та зобов`язався повернути позику через три роки. Оскільки вказану суму позики за договором відповідач не повернув, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 2 551 163 гривні 00 копійок. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позов та пояснила суду, що це були взаємовідносини пов`язані із спільним веденням бізнесу; при цьому, вказані у розписці грошові кошти від позивача відповідач не отримував, а отримав від іншої особи, із якою вони спільно втрьох вели фінансові справи; у подальшому, прибуток між ними було розподілено за відповідними частинами, а тому відповідач вважає, що він розрахувався із позивачем за грошовими зобов`язаннями. Також, представник відповідача наголосила на тому, що надана позивачем боргова розписка є фіктивною, оскільки не є позикою. Вислухавши ступне слово представників сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 28 листопада 2013 року між сторонами укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 100 000 доларів США кожна та зобов`язався повернути позику через три роки. Факт отримання відповідачем від позивача зазначеної суми грошових коштів підтверджується відповідною розпискою відповідача від 28.11.2013 року (а.с. 2). Зокрема, вирішуючи даний спір по суті, суд насамперед виходить із передбаченої статтею 204 ЦК України презумпції правомірності правочину. Так, боргова розписка відповідача від 28 листопада 2013 року як правочини є правомірною, оскільки станом на дату постановлення цього рішення недійсність вказаної боргової розписки прямо не встановлена законом і зазначена боргова розписка відповідача не визнана судом недійсною. У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги та відхиляє доводи представника відповідача про те, що дана боргова розписка була написана у зв`язку із фінансовими розрахунками щодо спільного ведення бізнесу сторонами. Крім того, вказана боргова розписка відповідача від 28 листопада 2013 року містить відомості про отримання ним від позивача грошових коштів та обов`язок їх повернення позивачу через три роки. Із змісту позовної заяви та наданих в судовому засіданні власних пояснень представників сторін судом встановлено, що у зазначений в договорі строк, відповідач не повернув позивачу суми позики за укладеним між ними договором. Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Норма частини першої статті 1050 ЦК України встановлює, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Сума позики, що не повернута відповідачем позивачу за позикою від 28 листопада 2013 року складає 100 000 доларів США. Тобто, саме такий розмір позики і має бути повернутий позивачу. Станом на 25 липня 2019 року офіційний курс НБУ відповідної валюти становив 2 551,63 гривень за 100 доларів США (за даними офіційного сайту НБ України). Отже, сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором позики від 28 листопада 2013 року становить 100 000 доларів США, що станом на дату визначену позивачем (25.07.2019 року) дорівнює 2 551 630 гривень 00 копійок. Разом з цим, відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача тільки заявлену суму боргу в розмірі 2 551 163 гривні 00 копійок. Відповідно до вимог частини другої стаття 78 ЦПК України, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача та не використовує їх при вирішені спору по суті, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З цих же підстав, суд критично оцінює і не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності боргу, отримання грошових коштів відповідачем від іншої особи, а не від позивача та наявності фінансових розрахунків при спільному веденні бізнесу, оскільки факт отримання відповідачем від позивача сум позики підтверджено належними і допустимими письмовими доказами у вигляді боргової розписки відповідача. Оскільки, відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним із позивачем договором позики від 28 листопада 2013 року та не повернув останньому сум позики у визначеному розмірі та у встановлені строки, суд приходить до висновку, що порушені майнові права позивача слід захистити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача встановленої суми заборгованості у розмірі, який заявляє позивач. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в розмірі суми, що заявлено позивачем. Також, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved