Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить з урахуванням уточнень стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» та [PERSON] матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 39\~489,34 грн., витрати на складання експертного дослідження у розмірі 1\~000 грн., витрати на правову допомогу та судові витрати, також стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., розмір втрати товарної вартості 10\~198,50 грн. та витрати по направленню телеграми у розмірі 109,88 грн, посилаючись на наступні обставини. 12.04.2015 о 16 год. 20 хв., у м. Дніпропетровську по вул. Плеханова, в районі вул. Леніна, сталося ДТП з вини відповідача [PERSON] за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Чим спричинено позивачу матеріальний та моральний збиток, який він просить стягнути з відповідачів, а також стягнути судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, в ньому викладених, з урахуванням уточнень, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання проти задоволення позову заперечувала, наполягала на усуненні експертом помилок та недоліків допущених ним при складанні висновку, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представники Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» та Моторно-транспортне страхове бюро України в судове засідання не зявилися. Про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов підлягаючим задоволенню за таких підстав. 12.04.2015 о 16 год. 20 хв., у м. Дніпропетровську по вул. Плеханова, в районі вул. Леніна, сталося ДТП з вини відповідача [PERSON] за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON], що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2015 року (а.с.9). Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В наслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Hyundai» д\\н АЕ 8084 ЕТ отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою відділу ДАІ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.11). Згідно висновку експертного дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER], складає 39 489,34 грн., також втрата товарної вартості пошкодженого автомобіля складає 10\~198,50 грн. (а.с.13-18). Згідно квитанції № 2895 вартість проведення вказаного експертного дослідження складає 1000 грн., яка була сплачена позивачем (а.с.23) Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою,- якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до ст. 999 ЦПК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником…відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення ЦК України, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.6 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.22.1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст.37 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Як вбачається з матеріалів справи, цивільна-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» згідно полісу № АІ/1977785 (а.с. 50) Оскільки в наслідок протиправної поведінки водія [PERSON] та скоєння ним ДТП позивач зазнав матеріальний збиток у розмірі 39 489,34 грн., також втрата товарної вартості пошкодженого автомобіля складає 10\~198,50 грн., тому суд вважає, що матеріальна шкода, завдана позивачеві [PERSON], підлягає частковому відшкодуванню, та на його користь з відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» підлягає стягненню 39 489,34 грн. та 1000 грн вартості проведення експертного дослідження, та з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 10\~198,50 грн. втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля. Щодо солідарної відповідальності відповідачів перед позивачем за завдану шкоду, суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» власними діями чи бездіяльністю в деліктному зобовязанні позивачу не завдало, тому ст. 1191 ЦК України в даному випадку не підлягає застосуванню. Суд не приймає до уваги посилання з боку відповідача на численні порушення експертом правил та методики проведення експертизи, його непогодження з пошкодження автомобіля, оскільки жодного доказу, в розумінні ст. 60 ЦПК України, відповідачем та його представником не надано, а всі доводи ґрунтуються лише на власних міркуваннях та припущеннях. Згідно п.3 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків Судом встановлено, що внаслідок ДТП, яка відбулася з вини відповідача було пошкоджено належний позивачу автомобіль, що підтверджується дослідженими матеріалами справи. Внаслідок винних дій відповідача було порушено право власності позивача, а саме пошкоджено його автомобіль, він протягом тривалого часу був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, витрачати кошти на його відновлення, оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодовує завдану шкоду, позивач внаслідок дій відповідача був змушений змінювати певні умови свого життя та побуту, оскільки неможливість користуватися транспортним засобом спричинила позивачу певні незручності для організації пересування самого позивача та членів його сімї. Суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з даних підстав підлягають задоволенню частково у сумі 1 000 гривень, оскільки саме така сума є співмірною завданій шкоді. Що стосується вимог позивача на направлення телеграми відповідачу для виклику на проведення експертизи, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки дані вимоги не гуртуються на законі. Що стосується вимог позивача про відшкодування витрат на допомогу в розмірі 2 500,00 грн., то зазначені вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, відповідно до ст.ст.79,84 ЦПК України, належать, в тому числі і витрати на правову допомогу. Згідно зі\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Повноваження особи, яка надає правову допомогу передбачені\~ст.56 цього Кодексу, повноваження представника в суді - ст.ст.27,44 ЦК України. Так, в\~ст.56 ЦПК України, міститься вичерпний перелік повноважень особи, яка надає правову допомогу. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії документів, долучених до справи, бути присутньою в судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Таким чином, вимоги позивачів з урахуванням уточнень підлягають частковому задоволенню. Окрім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial