Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 08.04.2005 року, на домоволодіння № 51, яке розташоване по вул. Калиновій (Жовтневій) у с. Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області та земельну ділянку площею 3,6400 га, кадастровий номер 1221486800:01:027:0004, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Адвокат позивача за договором про надання правової допомоги [PERSON] надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку передбаченому ст. 130 ЦПК України, що підтверджується конвертом який повернуто за закінченням терміну зберігання (а.с.80). Представник третьої особи Дніпровської районної державної нотаріальної контори надав суду листа про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.66). Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) та спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що 08 квітня 2005 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КИ №013215 від 08 квітня 2005 року виданим Виконкомом Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації смертей 08 квітня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за №21 (а.с.15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на домоволодіння № 51, яке розташоване по вул. Калиновій (Жовтневій) у с. Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.11-13) та земельну ділянку площею 3,6400 га, кадастровий номер 1221486800:01:027:0004, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с.14). Ще за часі свого життя, [PERSON] склав заповіт посвідчений 18 березня 2005 року виконкомом Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, за яким спадкодавець на випадок смерті зробив заповітне розпорядження про те, що усе його майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належить йому на день смерті і на що він матиме право по закону, заповідав (позивачу по справі) [PERSON] (а.с.16). За наявними у виконкому сільської ради даними, вищевказаний заповіт на день смерті заповідача не змінено і не скасовано. Позивач після смерті [PERSON], як спадкоємець за заповітом, звернувся до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.101). Окрім позивача, протягом встановленого законодавством строку для прийняття спадщини у шість місяців до нотаріальної контори подали заяви про прийняття спадщини за законом доньки спадкодавця, [PERSON] (а.с.92) та [PERSON] (а.с.91). Але, у звязку з тим, що неможливо встановити коло спадкоємців на обовязкову частку у спадщині, а також врахувати частку спадщини за заповітом та за законом на обовязкову частку, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 червня 2017 року (а.с.31). Так судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2010 року по цивільній справі №2-23/10 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи: Балівська сільська рада, Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовлено, оскільки позивачами в обґрунтування позову не надано доказів, які б вказували на невідповідність між волею та волевиявленням заповідача при складанні заповіту (а.с.18). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №379/05, [PERSON] та [PERSON] документів, що підтверджували б їх непрацездатність на час відкриття спадщини нотаріусу не надавали, тому встановити, чи мають вони право на обовязкову частку у спадщині не вбачається можливим. Направлені [PERSON] та [PERSON] листи, були ними проігноровані. Згідно ч.\~1\~ст.\~1216,\~1217,\~1218\~ЦК України\~спадкуванням є\~перехід прав\~та обов'язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців).\~До складу\~спадщини входять\~усі права\~і обов'язки,\~що належали\~спадкодавцю на\~момент відкриття\~спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст.1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 10 своєї Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. визначив, що: «Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом». Незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, що передбачено п. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частинами 1-3 ст. 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб передбачений законом, у тому числі шляхом визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. За змістом вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до ст.ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, право на спадкування мають всі особи визначені у заповіті; спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, якщо протягом 6-місячного строку подав заяву до нотаріуса про її прийняття. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач прийняв спадщину і є спадкоємцем за заповітом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. За таких\~обставин,\~суд задовольняє\~позовні вимоги,\~оскільки судом\~встановлені всі\~обставини,\~які дають\~позивачу право\~на визнання\~його права\~власності на\~спадкове майно\~в порядку\~спадкування за\~заповітом та\~вважає за\~необхідне визнати\~за [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 08.04.2005 року, на домоволодіння № 51, яке розташоване по вул. Калиновій (Жовтневій) у с. Балівка Дніпровського району Дніпропетровської області та земельну ділянку площею 3,6400 га, кадастровий номер 1221486800:01:027:0004, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved