Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» про відшкодування матеріальної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2017 року його визнано винним за ч.1 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 8 тисяч грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 2 роки. Цивільний позов потерпілого задоволено частково та стягнуто з нього на користь [PERSON] 22579 грн. в рахунок спричиненої матеріальної шкоди, 6000 грн. в рахунок моральної шкоди та 7750 грн. процесуальних витрат. В вищевказаному вироку суду зазначено , що суд визнав його винним у дорожньо-транспортній пригоді на 60 % , оскільки ним порушені два пункти ПДР України і він мав технічну можливість уникнути зіткнення. В діях [PERSON] суд визначив 40 % вини у ДТП, оскільки ним хоча і порушено один пункт ПДР України, він теж мав технічну можливість уникнути зіткнення. [PERSON] висновку авто технічної експертизи від 1 вересня 2016 року, розмір матеріального збитку , завданого йому як власнику автомобіля «Мерседес-Бенц» в результаті його пошкодження під час ДТП станом на 15.07.2016 року без урахування ПДВ, складає 169630 грн. З врахуванням ступеня вини кожного з водіїв з [PERSON] на його користь підлягає стягненню 40 % від матеріального збитку, що становить 67852 грн. Відповідно до [PERSON] обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності від 02.11.2015 року , цивільно-правова відповідальність [PERSON] на забезпечений транспортний засіб ЗАЗ Део , яким він керував на час ДТП застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]». Страхова сума на одного потерпілого за шкоду , заподіяну майну становить 50000 грн. Франшиза встановлена в розмірі 500 грн. Тому просив стягнути з [PERSON] акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» на його користь 49 500 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля; стягнути з [PERSON] на його користь різницю між розміром завданих збитків та страховим відшкодуванням у сумі 18 352 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати у понесених розмірах пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував . Свої заперечення мотивував тим, що вирок Роменського міськрайонного суду від 16.06.2017 року та ухвала Апеляційного суду Сумської області від 26.10.2017 року не відповідають вимогам чинного законодавства , ухвалені з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону . Аварійну ситуацію на дорозі створив [PERSON], котрий не маючи поліса страхування цивільно-правової відповідальності керував автомобілем та рухався в населеному пункті з значним перевищенням максимально допустимої швидкості, умисно грубо порушив вимоги ст..14 ЗУ «Про дорожній рух» та п.п.1.5, 2.1 «г», 2.3 «б», 9.4, 10.1, 11.1, 11.2, 12.3, 12.4, 14.6 «а» ПДР України і в сукупності вказані порушення знаходяться в прямому причинному звязку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Основною причиною дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, транспортні засоби були пошкодженні, є умисне грубе порушення [PERSON] вимог ПДР України. Посилання позивача на наявність обоюдної вини в ДТП , як на підставу для задоволення позову , не заслуговує на увагу , оскільки право на відшкодування шкоди має фізична особа, яка потерпіла від кримінального правопорушення, а у даній справі, позивачем є особа яка вчинила злочин, тобто з вини якої сталося ДТП. Представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. В письмовому відзиві на позов проти задоволення позовних вимог позивача заперечував та просив справу слухати без їх участі. Свої заперечення мотивував тим, що 02.11.2015 року між [PERSON] та ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом . Ліміт відповідальності по майну 50000 грн. Франшиза 500 грн. 15.07.2016 року у м.Ромни сталося ДТП під керуванням [PERSON] та [PERSON] , а із заявою на виплату позивач звернувся до Страховика тільки 12.12.2017 року, тобто із пропуском річного терміну. Тому у Страховика відсутні правові підстави для оплати страхового відшкодування. Розгляд кримінальної справи у Роменському міськрайонному суді про притягнення винних осіб до відповідальності не може бути причиною пропуску річного терміну звернення до страховика із заявою на виплату страхового відшкодування. Крім того, коли позивач звернувся до них із повідомленням про настання ДТП та заявою на виплату страхового відшкодування автомобіль було вже відремонтовано. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 червня 2017 року [PERSON] було визнано винним у предявленому обвинуваченні про вчинення злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі вісім тисяч пятсот грн.. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. Вищевказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц» д.р.№ ВМ 8787 АК, порушив правила дорожнього руху України передбачені п.12.3 та 12.4 та допустив зіткнення з автомобілем Део д.р.№ ВМ 0907 АЕ під керуванням [PERSON], який в свою чергу також порушив п.10.1 ПДР України. Тобто у ДТП мається вина обох учасників пригоди. Тому суд визнав [PERSON] винним на 60 % у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки ним порушено два пункти ПДР України і він мав технічну можливість уникнути зіткнення. В діях водія [PERSON] суд визнає 40 % вини у ДТП, оскільки ним хоча і порушено один пункт ПДР України, він теж мав технічну можливість уникнути зіткнення (а.с.7-10). Даний вирок суду набрав законної сили 26 жовтня 2017 року. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. [PERSON] висновку судової авто товарознавчої експертизи № 005/2016 від 1 вересня 2016 року розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля марки «Мерседес-Бенц» д.р.№ ВМ 8787 АК, в результаті його пошкодження під час ДТП станом на 15.07.2016 року , без урахування ПДВ складає 169630 грн. (а.с.12-23). [PERSON] з роз'ясненнями, наданими в п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. [PERSON] п.8 вищевказаної постанови , шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. [PERSON] ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року по справі № 6-192цс16. Оскільки вироком Роменського міськрайонного суду від 16 червня 2017 року в діях водія [PERSON] суд визначив 40 % вини у ДТП, а згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи від 01 вересня 2016 року [PERSON] було завдано матеріальної шкоди в результаті пошкодження автомобіля марки «Мерседес-Бенц» д.р.№ ВМ 8787 АК під час ДТП в сумі 169630 грн., тому на користь позивача підлягає стягненню 40 % від матеріального збитку завданого пошкодженням автомобіля , що становить 67 852 грн. [PERSON] обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ / 8799251 від 02.11.2015 року, цивільно правова відповідальність [PERSON] на забезпечений транспортний засіб ЗАЗ DAEWOO Т 13110, номерний знак [NUMBER], яким він керував на час ДТП , застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]». Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн. Франшиза встановлена в розмірі 500 грн. Тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підлягають задоволенню та з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» на користь позивача необхідно стягнути 49500 грн. у відшкодування шкоди заподіяної унаслідок пошкодження його автомобіля , а різницю між розміром завданих збитків та страховим відшкодуванням необхідно стягнути з [PERSON] на користь позивача в сумі 18352 грн. Заперечення відповідача [PERSON] про те, що вирок Роменського міськрайонного суду від 16.06.2017 року та ухвала Апеляційного суду Сумської області від 26.10.2017 року не відповідають вимогам чинного законодавства , суд не може взяти до уваги, оскільки вирок Роменського міськрайонного суду від 16.06.2017 року на даний час не скасований та набрав законної сили. Заперечення представника ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]», що позивач пропустив річний строк звернення до Страховика, тому відсутні підстави для оплати страхового відшкодування , суд не може взяти до уваги виходячи з наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. [PERSON] з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). В даному випадку судом встановлено, що 12.12.2017 року позивач звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» з заявою про відшкодування збитків по дорожньо - транспортній пригоді. В той же час позивачу було відмовлено в задоволенні його заяви , вказаний факт підтвердив представник ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна [PERSON]» в своєму письмовому відзиві на позовну заяву. Оскільки страховик відмовив виплатити страхове відшкодування позивачу, тому позивач набув можливості захистити своє право, яке було порушено, в судовому порядку в межах строку позовної давності. [PERSON] ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому на підставі ст.. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved