Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON], [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], Приморського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що 28 квітня 2007 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український [PERSON]» та ПП «Аркадія» був укладений кредитний договір № 7.2-84, відповідно до умов якого [PERSON] надав останньому кредит в сумі 5\~500\~000, 00 дол. США, а ПП «Аркадія» зобовязалось повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11 %. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором відповідно до іпотечного договору від 03 травня 2007 року, укладеного між [PERSON] та Банком, ЗАТ «Перший Український [PERSON]» було прийнято в іпотеку квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності. Однак, у звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором, 03 лютого 2012 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис на іпотечному договорі про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог ПАТ «Перший Український [PERSON]», який був предявлений до примусового виконання до органів державної виконавчої служби. У звязку з тим, що прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки не відбулись у звязку з відсутністю осіб, що виявили бажання його придбати, державним виконавцем в порядку ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» було запропоновано ПАТ «Перший Український [PERSON]» залишити за собою нереалізоване майно. У звязку з цим, Банком було отримано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за №1256. Однак, після набуття права власності на вказану квартиру, колишній власник [PERSON] продовжує мешкати в ній з [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Тому, позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення відповідачів з вищевказаної квартири та зняти їх з реєстраційного обліку. Представник ПАТ «Перший Український [PERSON]» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява представника позивача, в якій він просив суд розглядати справу за відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON], [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали та про причини неявки суд не повідомляли. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідачів за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивача про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між ЗАТ «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український [PERSON]» та ПП «Аркадія» був укладений кредитний договір № 7.2-84, відповідно до умов якого [PERSON] надав останньому кредит в сумі 5\~500\~000, 00 дол. США, а ПП «Аркадія» зобовязалось повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11 %. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором відповідно до іпотечного договору від 03 травня 2007 року, укладеного між [PERSON] та Банком, ЗАТ «Перший Український [PERSON]» було прийнято в іпотеку квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до п. 1.3 іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки [PERSON] має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням (щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, пені, штрафи та всі інші суми, передбачені кредитним договором), а також відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, повязані з реалізацією прав, що випливають з іпотечного договору. Пунктом 6.1 та 6.2 іпотечного договору, а також ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено право Банку звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Однак, у звязку з неналежним виконанням позичальником зобовязань за кредитним договором, 03 лютого 2012 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис на іпотечному договорі про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог ПАТ «Перший Український [PERSON]», який був предявлений до примусового виконання до органів державної виконавчої служби. У звязку з тим, що прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки не відбулись у звязку з відсутністю осіб, що виявили бажання його придбати, державним виконавцем в порядку ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» було запропоновано ПАТ «Перший Український [PERSON]» залишити за собою нереалізоване майно. У звязку з цим, Банком було отримано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за №1256. Однак, після набуття права власності на вказану квартиру, колишній власник [PERSON] продовжує мешкати в ній з [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У ч. ч. 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мещкають у житловому будинку або житловому пртмсіщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР. Судом встановлено, що 05 листопада 2015 року позивач направив на адресу відповідачів вимогу про виселення №КНО-61.1/43. Проте, вказана вимога добровільно відповідачами виконана не була. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, суд вважає доведеними вимоги ПАТ «Перший Український [PERSON]» щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок звернення до суду з дійсним позовом, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3\~654, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь Банку в рівних частках. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Перший Український [PERSON]» підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved