Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним. На обґрунтування вимог в позовній заяві зазначив, що між матір'ю позивача (яка померла 14.03.2017р.) та відповідачем було укладено на універсальній товарній біржі «Віконт Т» договір №1- 448 купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], у простій формі та зареєстрований цією біржею 16.09.1999 р. Всі істотні умови договору буди дотримані, крім нотаріального посвідчення. Позивач посвідчити нотаріально договір неможе, оскільки із відповідачем зв'язок відсутній. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовну заяву підтримав повністю та просив її задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином - рекомендованим повідомленням. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали заяви, та письмові докази по справі (копію свідоцтва про смерть [PERSON], договору №1-448 від 16.09.1999 року; копію техпаспорту на будинок по [ADDRESS], копію довідки Добренського територіального органу Баштанської міської ради від 21.03.2017 року, копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.03.2017 року, копію свідоцтва про народження [PERSON] ) суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 16.09.1999 р. матір'ю позивача (яка померла 14.03.2017 р.) та відповідачем було укладено на універсальній товарній біржі «Віконт Т» договір №1- 448 купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], проте нотаріально його не посвідчено. Посвідчити його на даний час не являється можливим, оскільки контактних даних і зв'язку із відповідачем немає. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 16.09.1999 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає доводи позивача про визнання біржового договору купівлі-продажу дійсно обґрунтованими, а вимогу такими, що підлягають задоволенню. На підставі статей 47, 227 ЦК УРСР, статті 15 Закону України «Про товарну біржу»в силу роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»та

Outcome: approved