Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», Міністерства енергетики та захисту довкілля України на користь позивача: середній заробіток за час затримки виплати розрахункових коштів по день фактичного розрахунку за період з 15.01.2020 року по 04.05.2020 року в розмірі 40219,20 грн., моральній збиток у розмірі 2000,00 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 23.06.2014 року до 15 січня 2020 року працював у відокремленому підрозділі «Олександрійська виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація». Наказом №41к від 02.01.2020 року він був звільнений з підприємства з 15 січня 2020 року з нарахуванням вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку та компенсацію за невикористану відпустку. На день звільнення з роботи, згідно розрахункового листа по заробітній платі, йому нарахована: заробітна плата за період з 01.01.2020 року по 15.01.2020 року в сумі 4762,82 грн.; компенсацію за невикористану відпустку в сумі 8067,59 грн.; вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку в сумі 11113,20 грн. Після утримання всіх податків і зборів, сума яку він мав отримати на руки в день звільнення, складає 19035,16 грн. В день звільнення підприємство з ним розрахунку не провело. Виплата розрахункових коштів була здійснена відповідачем 04.05.2020 року. Середньоденна заробітна плата складає 529,20 грн. За період з 15.01.2020 року по 04.05.2020 року пройшло 76 робочих днів, а отже середній заробіток складає 40219,20 грн. У зв`язку з невиплатою йому заробітної плати у повній мірі, він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім`ї, що заподіяло йому моральні страждання, тому вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому моральний збиток у розмірі 2000 грн. 30.07.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначає, що [PERSON] був попереджений про суми нарахованих йому розрахункових коштів при звільненні. Крім того, [PERSON] , як посадова особа - головний інженер підрозділу, володів інформацією про те, що на момент його звільнення КМУ ще не затвердив зміни до «Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів з ліквідації неперспективних вугледобувних підприємств», також Міністерством енергетики та захисту довкілля України не було затверджено Паспорт бюджетної програми на 2020 рік. ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» фінансується виключно за рахунок коштів з Державного бюджету за статтею «заходи з ліквідації неперспективних вугледобувних підприємств». Отже, на момент звільнення [PERSON]. 15 січня 2020 року у підприємства були відсутні кошти для розрахунку з працівником з незалежних від підприємств причин. КМУ лише 15 квітня 2020 року затверджено зміни до «Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів з ліквідації неперспективних вугледобувних підприємств». Міністерство енергетики та захисту довкілля наказом №286 від 28 квітня 2020 року затвердило Паспорт бюджетної програми на 2020 рік. Відповідно, кошти з Державного бюджету поступили на рахунок лише 30.04.2020 року та були спрямовані на заробітну плату та погашення заборгованості працівникам. Отже, всі виплати, які належать працівнику при звільненні, [PERSON] отримав 04.05.2020 року в пергу чергу після відкриття фінансування. У зв`язку з чим повний розрахунок при звільненні не було проведено з позивачем, через незалежні від підприємства обставини. Також просить звернути увагу, що позивач при підрахунку робочих днів допустив помилку, оскільки за період з 15.01.2020 року по 04.05.2020 року кількість робочих днів становить 74 дні, а тому середній заробіток повинен становити 39160,80 грн. Крім цього, звертає увагу, що позивач не надав жодного доказу страждань та зміни свого способу життя (відповідні листки тимчасової непрацездатності, виписок з лікарні, даних про відвідування психіатрів чи психологів, проходження реабілітації, результатів психологічної експертизи та ін.). Сам лише факт несвоєчасного розрахунку при звільненні автоматично не тягне за собою завдання моральної шкоди. У зв`язку з викладеним просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У судовому засіданні позивач підтримав позов із зазначених у ньому підстав. У судовому засіданні представник відповідача Погорєлова С.В. заперечувала проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві, та у разі задоволення позову просила зменшити суму середнього заробітку, що підлягає стягненню у зв`язку з тим, що виплата такої значної суми може вплинути на можливість підприємства виплачувати заробітну плату діючим працівникам. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до таких висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. 15 січня 2020 року позивача звільнено з посади головного інженера відокремленого підрозділу «Олександрійська виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» у зв`язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом №41-к від 02 січня 2020 року та відповідним записом в трудовій книжці позивача. Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В день звільнення позивачу не було виплачено всіх сум, що належать йому від позивача, остаточний розрахунок з позивачем проведено 04 травня 2020 року, що не оспорюється сторонами та підтверджується випискою по банківському рахунку позивача. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. В пункті 26 рішення ЄСПЛ від 8 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00), ЄСПЛ констатував, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-ІІІ). За таких обставин, відсутність фінансування з державного бюджету не є підтвердженням відсутності вини відповідача у нездійсненні виплати належних позивачу сум у день його звільнення, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 16 січня 2020 року до 04 травня 2020 року. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період, а після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно з розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку, наданим позивачем, середній заробіток за час затримки розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача, складає 40219,20 грн. Однак, суд не погоджується з таким розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки позивачем допущено помилку в частині нарахування кількості робочих днів за період з 15 січня 2020 року по 04 травня 2020 року. Згідно довідки головного бухгалтера підприємства, середньоденна заробітна плата [PERSON]. становить 529,20 грн. Відповідно до норм тривалості робочого часу на кожний рік з часу звільнення кількість робочих днів становить за січень 2020 року - 12 днів, за лютий 2020 року - 20 днів, за березень 2020 року - 21 день, за квітень - 21 день, за травень 2020 року - 1 день, а всього - 75 дні. Середній заробіток, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 39690 грн. (75 робочі дні х 529,20 грн.) без віднімання сум податків та зборів, які підлягають нарахуванню відповідно до чинного законодавства та утриманню роботодавцем при виконанні судового рішення. Враховуючи, що відповідач в день звільнення позивача не провів з останнім повний розрахунок, а здійснив виплату всіх сум, що належать позивачу лише 04 травня 2020 року, то позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 16 січня 2020 року по 04 травня 2020 року в розмірі 39690 грн. За правилами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Отже, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги характер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань позивача, який у зв`язку із невиплатою йому в повному обсязі всіх виплат змушений був порушити звичайний уклад життя, звертатися за правовою допомогою, до суду, нести додаткові витрати на відновлення своїх порушених прав.

Outcome: partial