Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним Договору дарування квартири від 19.06.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., зареєстрований в реєстрі за № 3-435; скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (номер запису про право власності 20987390 від 19.06.2017 року, Рішення державного нотаріуса Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник Зоряни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:35750684 від 19.06.2017 року); реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.05.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-398. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що він проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS], яку він успадкував після смерті дружини [PERSON] У зв'язку із погіршенням стану здоров'я після смерті дружини його почала навідувати його донька від першого шлюбу [PERSON], з якою він до того не спілкувався та яка певний час допомагала йому фінансово. В подальшому, [PERSON] та [PERSON] домовилися про укладення договору довічного утримання, обумовлюючи, що фактичної передачі квартири [ADDRESS] у власність та розпорядження [PERSON] до смерті [PERSON] не буде. 19.06.2017 року вони уклали Договір дарування квартири, посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської держаної нотаріальної контори. відповідно до умов Договору [PERSON] подарував [PERSON] квартиру [ADDRESS]. На підставі вищевказаного Договору державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35750684 від 19.06.2017 року, на підставі якого було внесено у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис про право власності під номером 20987390 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначає, що під час укладання Договору дарування квартири вважав, що підписує Договір довічного утримання, оскільки такий не читав уважно та не повністю вникав у його суть. В подальшому, в кінці січня 2018 року у вищезазначену квартиру до [PERSON] прийшла [PERSON] разом із невідомими йому людьми. Згодом позивачу повідомили, що [PERSON] має намір продати квартиру, оскільки вона є її власником, а намірів допомагати позивачу не має. Позивач зазначає, що в даній справі відсутній факт його волевиявлення під час укладення Договору дарування квартири на безоплатну передачу у власність [PERSON] вказаної квартири, яка є його єдиним житлом. [PERSON] наголошує, що він як особа похилого віку, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувався на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання. Укладаючи спірний договір помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між ним та відповідачем, а тому вважає Договір дарування квартири недійсним. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що на момент укладення та підписання договору її батько - [PERSON] розумів значення своїх дій, знав та розумів що він підписує. Також розумів, що власником квартири після підписання договору стає [PERSON], а договір укладається на безоплатній основі. Відповідач стверджує, що доводи позивача про те, що вони не спілкувалися до смерті [PERSON] неправдиві. [PERSON] зазначає, що із [PERSON] постійно підтримувала сімейні відносини, постійно, як до так і після укладання договору піклується про нього. Відповідач [PERSON] пояснює факт того, що [PERSON] продовжував проживати за адресою: [ADDRESS] тим, що спершу вона пропонувала своєму батьку переїхати до неї, проте позивач відмовлявся, а продавати чи проживати у зазначеній квартирі на момент подання відзиву [PERSON] не мала, тому її батько продовжував проживати у спірній квартирі. Усі витрати по утриманню квартири відповідач несе сама. Крім того, [PERSON] стверджує, що [PERSON] передав їй ключі від квартири, тим самим фактично передав їй право на кристування квартирою. У своєму відзиві [PERSON] зазначає, про те, що [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями. А починаючи з січня 2018 року їй почав телефонувати чоловік онуки покійної [PERSON] та вимагати вартість половини належної їй квартири, оскільки вважає, що спірна квартира мала б належати його дружині - онуці [PERSON] Враховуючи вищевикладене, [PERSON] вважає, що її батько [PERSON] пред'явив позов під тиском. А тому просить відмовити у задоволенні такого. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши, що укладаючи договір дарування квартири позивач [PERSON] вважав, що укладає договір довічного утримання, оскільки договір під час підписання не читав, повністю довіряв відповідачу. Крім того, на момент укладання договору [PERSON] перебував у край складному становищі, був пригнічений після смерті дружини, а також перебував у важкому фінансовому становищі. Крім того, представник позивача зазначив, що [PERSON] потребує сторонньої допомоги, він фактично являється інвалідом, а також потребує заміну суглоба. У судовому засіданні . наголосив на тому, що позивачу стало відомо, що він підписав договір дарування квартири лише у січні 2018 року, після того, коли прийшла [PERSON] та повідомила, що має намір продати квартиру. У зв'язку із чим позивач звернувся до суду. Також, представник позивача стверджує, що позивач неодноразово повідомляв відповідача про те, що йому потрібен догляд та матеріальна допомога, і лише певний час відповідач надавала таку допомогу, а в подальшому пропала. Позивач не отримує пенсію чи соціальну допомогу, отримує лише заробітну плату, оскільки на роботу влаштований, але лише формально. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що квартиру [ADDRESS] він успадкував після смерті його другої дружини [PERSON] Всі витрати по оформленні спадщини несла [PERSON] Пізніше на дану квартиру також претендувала онука [PERSON], але позивач її відмовив. Після смерті дружини [PERSON] залишився сам, його донька [PERSON], з якою він спілкувався і раніше, допомагав їй матеріально, запропонувала йому допомогу взамін на те, що він подарує їй квартиру. Перебуваючи у нотаріуса під час підписання договору дарування квартири, позивач стверджує, що його боліла голова, тому він не вникав у те, про що говорила нотаріус, але вважає, що підписує договір довічного утримання. Про те, що квартира буде переоформлена на доньку знав та усвідомлював. Крім того, особисто передав ключі від квартири доньці. Після підписання договору донька перестала його утримувати, він самостійно оплачує комунальні послуги, а тому вирішив повернути квартиру назад. Про те, що між ним та [PERSON] укладено договір дарування кварти зрозумів лише тоді, коли донька прийшла із сторонніми особами та почала фотографувати квартиру для того аби в подальшому продати. Проте, бажання продавати квартиру він не має. На момент подачі позову до суду, [PERSON] матеріально допомагає онука [PERSON] - [PERSON], яка також надала кошти на сплату судового збору за подання позову до суду. Вважає, що квартира має належати їй, бажає її переписати на [PERSON]. Крім того, [PERSON] зазначив, що з квітня 2018 року проживає у спірній квартирі із співмешканкою та фактично перебуває у шлюбних відносинах. Бажає розірвати договір, оскільки відповідач не надає йому матеріальної допомоги. Допитана відповідач [PERSON] у судовому засіданні під присягою свідка повідомила, що вона із батьком спілкувалася постійно, також він спілкувався із її дітьми - своїми онуками. Після смерті дружини батька, [PERSON] допомагала йому, а коли батько почав проживати із іншою жінкою допомагає лише продуктами. Укладення договору дарування ініціював сам позивач. В нотаріуса під час підписання договору йому чітко роз'яснили умови договору, він сам все перечитав та підписав. Після укладення договору [PERSON] облаштувала квартиру, поставила меблі, мала намір робити ремонт, проте поки триває розгляд цивільної справи не робить. Про те, що у батька хвора нога знає, однак він не є інвалідом. Наміру продавати квартиру вона не має. Не має також наміру виселяти батька із квартири. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, надавши пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та наголосила на тому, що [PERSON] усвідомлював, що укладає саме договір дарування квартири, оскільки недієздатним визнаний не був, сам передав ключі від квартири [PERSON] Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON], 1952 року народження пояснив, що він є лікарем-травматологом, із [PERSON] знайомий приблизно 3 роки. Свідок ствердив, що [PERSON] дійсно хворіє, має діагноз деформуючий артроз колінних суглобів, який прогресує, проте оперативного втручання станом на 2018 рік потрібно не було, необхідно лише двічі-тричі на рік робити дороговатісні ін'єкції. Зазначив, що періодичне лікування [PERSON] проходив двічі на рік. [PERSON], 1989 року народження, яка є онукою покійної дружини [PERSON] - [PERSON] надаючи пояснення у судовому засіданні в якості свідка повідомила, що після смерті [PERSON] вона із [PERSON] підтримувала відносини, постійно приїжджала, підтримувала, надавала кошти, разом із своїм чоловіком оплачувала комунальні послуги, фактично вважає його своїм дідом. Зі слів позивача їй відомо, що [PERSON] обіцяла утримувати [PERSON], доглядати та надавати кошти на медичну допомогу, оскільки в нього хворе коліно та потрібна операція. На початку 2018 року їй стало відомо, що [PERSON] уклав із [PERSON] договір дарування квартири, хоча до смерті [PERSON] постійно йшла мова про те, що спірна квартира буде належати саме їй, [PERSON] В подальшому, [PERSON] пояснив, що його донька завела його до нотаріуса, де підписали договір, проте він нічого не читав. Крім того, позивач пояснив [PERSON], що подарував квартиру [PERSON] Пояснював, що не розуміє чому так поступив, і сказав, що хоче скасувати даний договір, а квариру подарувати їй, свідку. До суду вирішив подати позовну заяву після розмови із [PERSON] та її чоловіком, а не після того, коли [PERSON] привела маклерів. Також у судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON], 1988 року народження, який є чоловіком [PERSON] та який пояснив, що з донькою [PERSON] почав спілкуватися лише після смерті [PERSON] Він із дружиною [PERSON] постійно матеріально допомагають [PERSON], оформили субсидії, а тому інколи навіть не потрібно сплачувати комунальні послуги. Про намір відчужити квартиру своїй дочці [PERSON] казав ще у лютому 2017 року, проте, до того були розмови про те, що дана квартира повинна належати [PERSON] та її дітям. [PERSON], 1967 року народження, допитана у судовому засіданні в якості свідка пояснила, що вона являється цивільною дружиною [PERSON] та проживає з ним з серпня 2018 року. Ствердила, що після смерті [PERSON] [PERSON] допомагала [PERSON] та її чоловік, крім того, [PERSON] працює та отримує заробітну плату. Зі слів позивача дізналася, що він хотів укласти із [PERSON] договір довічного утримання. Певний момент позивач спілкувався із своєю донькою, пізніше перестав, також вона перестала йому допомагати. Свідок пояснила, що [PERSON] хотів розірвати договір після того, як йому почали допомагати [PERSON] та її чоловік та переписати квартиру на них. Крім того, [PERSON] ствердила, що [PERSON] є цілком здоровою та адекватною людиною, все розуміє та пам'ятає, інколи вживає алкоголь. Допитана в якості свідка у судовому засіданні сусідка [PERSON] - [PERSON], 1971 року народження, пояснила, що до смерті [PERSON] всім було відомо, що квартира буде належати онуці [PERSON] Проте, після смерті [PERSON] [PERSON] розповідав, що має намір укласти із своєю донькою договір довічного утримання. Але, будучи в стані алкогольного сп'яніння сказав, що переписав квартиру на доньку. Їй відомо, за комунальні послуги сплачує [PERSON], а [PERSON] ніяким чином не допомагає батькові. Свідок [PERSON], 1978 року народження, у судовому засіданні повідомила, що сторін по справі знає близько 14 років, неодноразово [PERSON] хвалився їй, що він ніколи не допомагав доньці, і як компенсацію хоче подарувати їй квартиру. Ще в травні 2017 року [PERSON] казав їй, що хоче подарувати квартиру [PERSON] Їй відомо, що ініціатором укладення договору був сам [PERSON] Крім того, свідок особисто бачила двічі як [PERSON] передавала кошти [PERSON] Допитана у судовому засіданні [PERSON]., пояснила, що їй відомо, що [PERSON] неодноразово протягом 2016-2017 років приходив у магазин, де [PERSON] залишала йому продукти та гроші. Крім того, [PERSON] просив свідка, щоб вона допомогла зняти йому кошти з карточки. Також свідку відомо, що [PERSON] доволі часто приходив у гості до [PERSON] [PERSON], 1983 року народження, допитаний у судовому засіданні в якості свідка повідомив, що він на прохання чоловіка [PERSON] допомагав перевозити меблі з Г.Мазепи на Хвильового в квартиру [PERSON] Крім того, особисто бачив, що [PERSON] давала [PERSON] гроші. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком [PERSON], вони одружені 2 роки, із позивачем знайомі приблизно 8-10 місяців. Стверджує, що [PERSON] сам запропонував подарувати квартиру свої дочці [PERSON], крім того зазначив, що його дружина постійно матеріально допомагала позивачу. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні ствердила, що [PERSON] приходив до [PERSON], також справляли разом дні народження. [PERSON] говорив, що має намір переписати квартиру їх доньці - [PERSON] Саме він був ініціатором укладання договору дарування, пояснюючи це тим, що оскільки нічого не дарував доньці раніше, то зробить такий подарунок. Також свідок ствердила той факт, що [PERSON] постійно опікувалася [PERSON], давала йому продукти та гроші. Після укладення договору дарування планувала зробити у квартирі ремонт. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку із наступним. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. 31 травня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-398 належала квартира [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31 травня 2017 року, номер запису на право власності: 20683022, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1262661946101. Відповідно до договору дарування квартири від 19.06.2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., зареєстрованого в реєстрі за №3-435 «Дарувальник» [PERSON] подарував, а «Обдарована» [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS], що складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 17,4 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири становить 29,3 кв.м. До квартири відноситься комора в підвалі площею 1,5 кв.м. Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. [PERSON] у позовній заяві зазначає, що під час укладення договору дарування квартири він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки між ним та [PERSON] була домовленість про те, що остання мала його доглядати, забезпечувати довічно, а також надати право на довічне проживання у даній квартирі. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Із змісту оспорюваного договору вбачається, що при його посвідченні нотаріусом роз'яснено сторонам всі умови укладення договору (ст.ст.182, 203, 210, 213, 229, 230-235, 334, 640, 717-730 Цивільного кодексу України, ст.ст. 57, 60, 61, 65, 74, 97 Сімейного кодексу України). Так, зокрема п.10 Договору передбачено, що сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним , а тому [PERSON] не має право вимагати від [PERSON] вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. Крім того, [PERSON] покликається на те, що він вважав, що укладає із [PERSON] договір довічного утримання, проте даний факт спростовується поясненнями наданими в ході судового розгляду безпосередньо [PERSON], який ствердив, що усвідомлював, що квартира буде переоформлена на його доньку, однак потім передумав. Крім того, свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] під присягою ствердили факт того, що [PERSON] їм розказував про намір переоформити квартиру на його доньку [PERSON] у зв'язку із тим, що ніколи їй не допомагав. Крім того, усвідомлення [PERSON] укладення договору дарування стверджується показами свідка [PERSON], яка повідомила, що [PERSON] особисто розказував їй, що переоформляє квартиру на [PERSON] Також свідок [PERSON] зазначив, що про намір відчужити квартиру свої доньці [PERSON] повідомляв йому ще у лютому 2017 року. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №6-202цс15 та 03.02.2016 у справі №6-1364цс15, а також у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 №61-13652св18, 03.05.2018 № 61-745св17 та від 07.06.2018 №61-2785св18. [PERSON] як на підставу недійсності правочину покликається на те, що на момент укладення договору перебував у важкому стані через смерть його дружини [PERSON], крім того за станом здоров'я потребує лікування та фактично є інвалідом і фізично не може жити без сторонньої допомоги, а також покликався на ту обставину, що спірна квартира є його єдиним житлом. Суд критично оцінює такі пояснення [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до довідки долученої до матеріалів справи лікуючого лікаря - лікаря ортопеда-травматолога Артрологічного центру Львівського обласного госпіталю інвалідів війни та репресованих [PERSON] від 22.02.2018 року вбачається, що [PERSON] перебував у першому ортопедичному відділенні амбулаторно із діагнозом: двобічний деформуючий кокс артроз справа ІІІ ст. зліва ІV ст. двобічний деформуючий гонартроз ІV ст. з больовим синдромом та порушенням функції ходи. Варусні деформації обох колінних суглобів. Проте, з даної довідки не вбачається, в який період [PERSON] перебував на лікування. Крім того, ніяких доказів того, що [PERSON] є інвалідом суду не надано. Також, твердження [PERSON] про те, що у зв'язку із його станом здоров'я він потребує сторонньої допомоги спростовується показами свідка лікаря-травматолога [PERSON], який зазначив, що на момент його останньої зустрічі із [PERSON] оперативного втручання останній не потребував. Крім того, свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON] ствердила, що останній працевлаштований, працює двірником, на роботу ходить щодня, що спростовує факт поганого стану здоров'я відповідача. Пунктом 11 Договору дарування квартири стверджено, що [PERSON] та [PERSON] підтвердили те, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладання договору відповідає їхнім інтересам. Також даний факт був перевірений нотаріусом. Щодо фактичної передачі спірного майна слід зазначити, що згідно з пунктом 13 зазначеного Договору право власності [PERSON] виникає з моменту прийняття майна. Прийняттям дарунку вважається одержання оригінального примірника цього Договору після його нотаріального посвідчення. Крім того, [PERSON] ствердив факт того, що він сам з власної волі передав ключі від квартири [PERSON] Даний факт також підтверджений показами свідків під час розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про недійсність договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., зареєстрованого в реєстрі за №3-435. Суд вважає, що на момент укладення спірного договору такий відповідав волі [PERSON], від бажав його укладення, чітко усвідомлював його наслідки та бажав їх настання. На момент укладення договору він був дієздатний. Не перебував у скрутному матеріальному становищі. Розірвати вказаний договір він вирішив лише через вісім місяців після його укладення з надуманих причин. З огляду на наведене у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed