Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб державного нотаріуса Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] та просить визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, а саме на легковий седан, марки TOYOTA, модель LEXUS GS 300, 2006 року випуску, обєм двигуна 2995 куб. см. В, шасі (кузов, рама, коляска) № JYHBG96S205026229. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після смерті своєї матері, [PERSON], померлої 16 січня 2015 року, прийняв спадщину за законом на все належне майно померлої, оскільки є спадкоємцем першої черги. 19 травня 2015 року на підставі заяви Позивача за № 353 про прийняття спадщини державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] було заведено спадкову справу № 154/2015. Позивач також зазначив, що 01 листопада 2016 року він звернувся до Першої одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль легковий седан, марки TOYOTA, модель LEXUS GS 300, 2006 року випуску, обєм двигуна 2995 куб. см. В, шасі (кузов, рама, коляска) № JYHBG96S205026229, однак у його видачі йому було відмовлено постановою за № 2297/02-31, у звязку з відсутністю у спадкоємця необхідного правовстановлюючого документа на вищевказаний автомобіль. Таким чином, позивач вважає, що він як спадкоємець титульного власника спадкового майна має право на визнання за ним права власності на спірний автомобіль. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву від 18 січня 2017 року, оскільки вважає, що у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю необхідного правовстановлюючого документа, Позивач повинен був звернутись до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Також зазначав, що він на підставі договору купівлі-продажу за № 6049/16/000235 від 06.10.2016 р. є власником легкового седану марки TOYOTA, модель LEXUS GS 300, 2006 року випуску, обєм двигуна 2995 куб. см. В, шасі (кузов, рама, коляска) № JYHBG96S205026229. В судове засідання відповідач, [PERSON], не зявився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку\~ст. 74 ЦПК України. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Також подала до суду заяву в якій вказала, що заперечує проти задоволення позову та просить слухати справу без її участі. Інші учасники процесу у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 04.07.2006 року на імя матері Позивача, [PERSON], було зареєстровано легковий седан, марки TOYOTA, модель LEXUS GS 300, 2006 року випуску, обєм двигуна 2995 куб. см. В, шасі (кузов, рама, коляска) № JYHBG96S205026229, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії № РСА № 373748. 01.06.2013 року [PERSON] було видано довіреність на імя [PERSON] на право користування легковим седаном, марки TOYOTA, модель LEXUS GS 300, яка була посвідчена державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], за р. № 5-473. 27.11.2014 р. [PERSON] було видано довіреність на імя [PERSON] на право користування вказаним автомобілем без права розпорядження, яка була посвідчена приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу [PERSON], за р. № 768. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] на підставі довіреності від 31.03.2016 року, виданої приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], р. № 3403 у сервісному центрі МВС № 5142, 12.04.2016 року склав та підписав договір купівлі-продажу легкового седана, марки TOYOTA, модель LEXUS GS 300, яким продано вказаний транспортний засіб гр. [PERSON], яка в свою чергу теж діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], р. № 419 в інтересах [PERSON] Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1008 ЦК України, договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі смерті довірителя або повіреного. Відповідно до спадкової справи № 154/2015, заведеної після смерті\~[PERSON], остання померла 16 січня 2015 року. Тому, довіреність № 5-473 від 01.06.2013 року, видана [PERSON] на імя [PERSON] припинилась у звязку із смертю довірителя на підставі п. 3 ч. 1 ст. 1008 ЦК України. Як вбачається з ухвали Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/17886/16-к від 26.10.2016 року, 30.09.2016 року до чергової частини Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області надійшла заява [PERSON] про те, що [PERSON], самовільно, всупереч установленому законом порядку під приводом тимчасового користування заволодів автомобілем LEXUS GS 300. За даним фактом було внесено відомості до ЄРДР за № 12016160470004315 від 30.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Досудовим розслідуванням було встановлено, що [PERSON], у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] не був та довіреність з правом відчуження [PERSON] не надавав, правом на користування автомобілем [PERSON] заволодів злочинним шляхом, а саме зловживанням довірою. У подальшому 14.09.2016 року вищевказаний транспортний засіб був знятий з обліку для продажу у територіальному сервісному центрі № 5142 на підставі заяви [PERSON] 07.10.2016 року на підставі договору комісії № 6049/16/000235 від 06.10.2016 року укладеним між [PERSON] та ТОВ «Сігнал-авто» та на підставі договору купівлі-продажу № 6049/16/000235 від 06.10.2016 року продано легковий седан, марки TOYOTA, модель LEXUS GS 300, шасі (кузов, рама, коляска) № JYHBG96S205026229 Відповідачу, [PERSON], та поставлено на облік за д/з ВН 5057 СО. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси по справі № 521/17886/16-к від 26.10.2016 року було задоволено клопотання прокурора про арешт автомобіля, легкового седана, марки TOYOTA, модель LEXUS GS 300, д/з ВН 5057 СО, а майно на яке накладено арешт, передано на зберігання потерпілому [PERSON], без права користування та розпорядження автомобілем. Відповідно до п. 25 постанови пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, до вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Внаслідок цього суд приходить до висновку, що легковий седан, марки TOYOTA, модель LEXUS GS 300 вибув із володіння Позивача поза його волею, оскільки 19.05.2015 року ним було подано заяву № 353 про прийняття спадщини, а довіреність № 5-473 від 01.06.2013 року, видана [PERSON] на імя [PERSON] припинилась 16.01.2015 року у звязку із смертю довірителя, а отже було припинено наступну довіреність від 27.11.2014 р., яку було видано [PERSON] на імя [PERSON] Відповідно до п. 23 постанови ВСУ № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно із п. 3.1. листа ВССУ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійснені державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Тому, необґрунтованими є доводи відповідача, [PERSON], про те, що у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю необхідного правовстановлюючого документа, Позивач повинен був звернутись до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження, оскільки в даному випадку наявний спір про право на спадщину. Відповідно до п. 25 постанови пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для зясування правомочностей продавця на відчуження майна. Власник має право спростовувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватись у праві відчужувача на відчуження майна. Суд погоджується з доводами представника Позивача про те, що ціна транспортного засобу, яка зазначена у договорі купівлі-продажу № 6049/16/000235 від 06.10.2016 року, та складає 59\~000 грн., є нижчою від ринкової вартості спірного автомобіля. Відповідно до ч. 5 ст. 1268\~ЦК,\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297\~ЦК\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Таким чином суд приходить до висновку, що спадкове майно, а саме легковий седан, марки TOYOTA, модель LEXUS GS 300, 2006 року випуску належить позивачу з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] Суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON], про те, що вона має право на визнання право власності на спірний автомобіль за собою, оскільки 11.07.2015 року остання подала заяву № 532 до Першої одеської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи № 154/2015. На підставі ч. ч. 1, 3\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У звязку з тим, що власником спірного майна на даний момент є Відповідач, [PERSON], останній є належним відповідачем, як це розяснено в інформаційному листі ВССУ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки останній прийняв спадщину за законом на все належне майно померлої, в тому числі на зареєстрований за нею автомобіль легковий седан, марки TOYOTA, модель LEXUS GS 300, 2006 року випуску, обєм двигуна 2995 куб. см. В, шасі (кузов, рама, коляска) № JYHBG96S205026229, оскільки є спадкоємцем першої черги, відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України.

Outcome: approved