Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на автомобіль ТОYОТА САМRY, легковий седан-В, 2011 р.в., державний номерний знак [NUMBER], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач в добровільному порядку відмовляється від виконання взятих на себе зобов'язань за договором комісії від 01.10.2011 р. з оформлення права власності вищевказаного автомобіля на ім'я позивача. В судовому засіданні представник позивача доводи та вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи з ухваленням заочного рішення суду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Адресовані на ім'я відповідача судові повістки поверталися на адресу суду без вручення з поміткою поштового відділення «адресат помер». Однак такі дані Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києва не підтверджено. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.10.2011 року між сторонами було укладено Договір комісії, за умовами якого Позивач (Комітент) доручив Відповідачу (Комісіонеру), а останній зобов'язався від свого імені та за рахунок Позивача придбати автомобіль ТОYОТА САМRY, легковий седан-В, 2011 р.в., за ціною не вище 350000,00 грн. шляхом укладання договору купівлі-продажу Автомобіля та передати його Позивачу (п.п. 1.1, 1.2, 2.1.1 Договору). Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно умов ст. 1018 ЦК України, майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Відповідно до ч. 1 ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Згідно доводів позивача, на виконання умов вказаного Договору Відповідач здійснив пошук продавця Автомобіля та після погодження з Позивачем 27.10.2011 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автосаміт ЛТД» уклав Договір купівлі-продажу № ДР-0001498, згідно якого придбав для Позивача автомобіль вартістю 314 392,00 грн., які Позивач у відповідності до п. 3.1.1 Договору комісії, передав особисто Відповідачу, про що останнім складено відповідну розписку від 26.10.2011 р. Також на виконання умов Договору комісії (п. 5.1) Позивачем сплачено Відповідачу комісійну винагороду в розмірі 5000 грн., про що останнім складено відповідну розписку від 11.11.2011 р. Умовами п. п. 2.1.4-2.1.6, 4.1. Договору комісії встановлено обов'язок Відповідача на вимогу Комітента (Позивача) надати повноваження на керування Автомобілем (шляхом оформлення відповідної довіреності) особам, визначеним Комітентом. На першу вимогу Комітента укласти з останнім договір передачі автомобіля та передати у власність Автомобіль (разом з необхідною документацією). При цьому, передання Автомобіля Комісіонером Комітенту відповідно до умов цього Договору здійснюється шляхом укладання Сторонами Договору про передачу автомобіля. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов'язання з боку боржника є оформлення Договору про передачу автомобіля. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Після державної реєстрації Відповідачем автомобіля на своє ім'я, що підтверджується даними Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER], виданого 29.10.2011 р., ним оформлено довіреність від 17.10.2012 року на ім'я сина Позивача, якою надано повноваження на керування автомобілем. Згідно доводів Позивача та як вбачається з матеріалів справи, він неодноразово звертався до Відповідача з вимогою про укладення договору передачі придбаного автомобіля, які Відповідачем залишені без належного реагування, що в свою чергу, свідчить про те, що Відповідач ухилився від юридичного оформлення права власності придбаного автомобіля на ім'я Позивача. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 16 ЦК України захист права власності здійснюється судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплаває із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з вищевикладеного, встановлених судом обставин та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, оскільки Відповідачем порушується право власності позивача у спосіб ухилення від юридичного оформлення права власності на ім'я Позивача, незаконність набуття якого судом в ході розгляду справи не встановлена, суд вважає наявними законні підстави для визнання права власності на вказане спірне майно за позивачем. Відтак, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved