Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що розпорядженням Генічеського міського голови його було призначено начальником «Генічеське ВУКВКГ» та укладено контракт строком на один рік. 13.12.2011 КП року Генічеським міським головою від імені органів управління майном з ним було укладено контракт №16/2011 строком до 20.12.2016 року. 02.01.2013 року розпорядженням іншого міського голови №01 контракт від 13.12.2011 року було розірвано достроково та його звільнено з посади начальника КП «Генічеське ВУКВКГ» в зв'язку з допущенням ним, начебто, податкового боргу на підприємстві. Вважає, що зазначене є порушенням є порушенням п.23в контракту та п. 8 ст. 36 КЗпП України та положень закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Просить скасувати незаконне розпорядження Генічеського міського голови №01 від 02.01.2013 року та поновити його на роботі на посаду начальника Генічеського ВУКВКГ з моменту його звільнення, стягнути на його користь середній заробіток під час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 14000 грн. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, надав суду письмовий розрахунок боргу, згідно якого просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 87522 грн. Представник виконавчого комітету Генічеської міської ради та Генічеської міської ради, яка залучена до участі у справі ухвалою суду, в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях. Представник Генічеського ВУКВКГ в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на те, що податковий борг підприємства виник саме за керівництва позивача. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, свідків, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Згідно розпорядженням Генічеського міського голови від 21.12.2010 року, що діяв від органу управління майном - Генічеської міської ради, позивача було прийнято на роботу на посаду начальника КП «Генічеське ВУКВКГ» на контрактній основі та з ним укладено контракт строком до 20.12.2011 року. 13.12.2011 року Генічеським міським головою з позивачем було укладено контракт №16/2011 строком до 20.12.2016 року. Відповідно до розпорядження секретаря Генічеської міської ради, який на законних підставах виконував функції голови Генічеської міської ради, №01 від 02.01.2013 року позивача звільнено з займаної посади начальника Генічеського ВУКВКГ в зв'язку з допущенням ним податкового боргу на підприємстві, що є порушенням умов контракту №16/2011, п. 23, укладеного 13.12.2011 року та на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України. Зазначене розпорядження прийнято на підставі рішення Генічеської міської ради від 28.12.2012 року №561 «Про розірвання контракту з [PERSON]», яке в свою чергу, прийнято на підставі подання начальник Генічеської МДПІ щодо розірвання контракту з керівником КП ВУКВКГ від 28.12.2012 року №4082/19/19-010. За умовами контракту №16/2011 на позивача покладено обов'язки безпосередньо та через адміністрацію здійснювати поточне управління підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання та збереження закріпленого за підприємством державного майна, а орган управління майном зобов'язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника, п. 1 контракту від 13.12.2011 року. Згідно п. 23 зазначеного контракту, керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи органу управління майном, в тому числі за пропозицією місцевого органу Державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії: в) у разі не виконанням підприємством перед бюджетом та пенсійним фондом зобов'язань щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів, страхових внесків а також невиконання підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіку погашення заборгованості із заробітної плати, г) у разі не сплати реструктуризованої податкової заборгованості протягом трьох місяців при наявності вини керівника. Оскільки відповідальність без вини трудовим законодавством України не допускається в принципі, що також вбачається зі змісту ст. 23 контракту, суд вважає, що предметом перевірки для суду, доказування чи спростування сторін повинен бути факт наявності чи відсутності вини позивача в виникненні податкового боргу. Згідно подання Генічеської МДПІ від 28.12.2012 року станом на 28.12.2012 року податковий борг КП Генічеське ВУКВКГ до зведеного бюджету становить 342,3 тис. грн.. Податковий борг постійно зростає, за 12 місяців 2012 року зріс у розмірі 280 тис грн.. Відповідно до листа Генічеської МДПІ №59/09/19-10 від 14.02.2012 року, заборгованість по сплаті розстрочених сум по ПДВ та надрах станом на 31.12.2012 року складає 48315,38 грн., заборгованість по ПДВ з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року зросла до 258130,82 грн. Згідно листа-пояснення [PERSON] до Генічеської міської ради від 29.12.2012 року № 04/011-1464 станом на 01.01.2012 року заборгованість становила 156,3 тис. грн.. Ця заборгованість була передана підприємству попереднім керівництвом. Також в 2012 році підприємству були донараховані платежі, згідно судових рішень та штрафні санкції в сумі 144494,95 грн. внесених також за порушення податкового законодавства з 2007 по 2010 роки включно, тобто до його призначення на посаду. Також, згідно наданих ним документів до фінансового управління Херсонської ОДА вирішується питання про погашення заборгованості перед Генічеським ВУКВКГ по різниці в тарифах в сумі 239,4 тис. грн.. Аналогічна інформація міститься в листі [PERSON] на імя Генічеського міського голови від 23.05.2011 року №04/09.1-207. 06.02.0212 року [PERSON] звернувся до голови Генічеської РДА про виділення бюджетних коштів для компенсації різниці в діючих тарифах, 20.11.2011 року про компенсування витрат Генічеському ВУКВКГ, пов'язаних з заміною та оновленням основних фондів в сумі 247048 грн. Згідно запису в трудовій книжці, виданій 07.06.1982 року, розділ «відомості про заохочення» 05.12.2011 року [PERSON] оголошено подяку Генічеського міського голови з нагоди дня місцевого самоврядування, 12.11.2012 року - подяку Генічеського міського голови за вагомий внесок у проведенні робіт з розробки та затвердження схеми оптимізації водопостачання міста Генічеська. Відповідно до пояснень у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] до виконання своїх службових обов'язків відносився добросовісно, борг по ПДВ, що виник на підприємстві, є результатом неналежної роботи попереднього керівництва КП «Генічеського ВУКВКГ». Позивач виконав значні обсяги робіт по заміні та оновленню основних фондів підприємства, що потягло значні витрати. Також Генічеському ВУКВКГ належало компенсувати з державного бюджету різницю в тарифах на послуги в сумі близько 245-250 тис. грн.., але через неприязні відносини, що склалися між районним керівництвом та Генічеською міською радою, компенсація в період роботи [PERSON] не була проведена умисно, що потягло для підприємства негативні наслідки, та не є виною [PERSON] Згідно виконавчого листа Херсонського окружного адміністративного суду від 11.11.2011 року, Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2012 року у справі №201-4013/11/2170 за позовом МДПІ у Генічеському районі з КП «Генічеське ВУКВКГ» стягнено податковий борг за 2007-2008 роки в сумі 75829 грн. 49 коп. та згідно виконавчого листа Херсонського окружного адміністративного суду від 22.04.2013 року у справі №821/1227/13-а стягнено податковий борг попередніх років в сумі 80284 грн., розстрочено заборгованість по сплаті податків в сумі 79985 грн.43 коп. строком на 2 роки, згідно рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17.10.2010 року у справі №2-а-2516/12/2170 за позовом Генічеської МДПІ, Херсонської державної податкової служби, з Генічеського ВУКВКГ стягнено податкового боргу, що виник у 2007-2008 роках в загальній сумі 153035 грн. 53 коп. Проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що за таких обставин не можливо визнати позивача керівником, який порушив умови укладеного контракту та беззастережно винен у виникненні податкового боргу підприємства. Тому вимоги позивача про скасування розпорядження №01 від 02.01.2013 року «про звільнення [PERSON]» та поновлення його на роботі на посаді начальника КП «Генічеського ВУКВКГ» підлягають задоволенню. Згідно статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому, відповідно, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу але сума стягнення, про яку просить позивач, є неприйнятною, та повинна бути обчислена виходячи з наступного. Згідно довідки Генічеського ВУКВКГ №07/10.1-345 від 25.04.2013 року, заробітна плата [PERSON] за останні два місяця роботи - листопад, грудень 2012 року, - складає 4608 грн. за кожен місяць. Однак, згідно акту перевірки №43-27/10 від 03.06.2013 року ревізії фінансової господарської діяльності Генічеського ВУКВКГ, встановлено порушення вимог п. 1 ст. 9 закону України «Пробухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996, п. 1.2 положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджених наказом міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 п. 15 «Умов матеріального забезпечення керівника», контракту від 13.12.2011 року та п.1 Постанови КМУ №859 від 19.05.1999 року «Про умови і розміри оплати праці керівників», в результаті чого позивачеві нараховувався оклад в розмірі вищому ніж передбачено контрактом. За таких обставин суд вважає, що при вирішенні вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід керуватися положеннями контракту від 13.12.2014 року, згідно якого посадовий оклад позивача складає не 4608 грн., а 3000 грн. Оскільки позивача звільнено 02.01.2013 року, час вимушеного прогулу станом на 12.08.2014 року становить 19 місяців х 3000 грн. = 57000 грн., середній заробіток позивача на час звільнення за листопад, грудень 2012 року - 6000 грн., кількість робочих днів 22+21=43, звідки середньоденний заробіток становить 139,53 грн. х Юднів = 1395,30 грн. всього сума компенсації за час вимушеного прогулу - 57000+1395,30=58395,30 грн.,без вираховування податків та обов'язкових платежів. В світлі викладеного суд критично оцінює копію акту Генічеської МДПІ про результати камеральної перевірки своєчасності сплати визначеного грошового зобов'язання платника податків Генічеського ВУКВКГ від 10.07.2012 року з додатками, в якому також відсутні підписи учасників перевірки - керівника та головного бухгалтера КП «Генічеського ВУКВКГ» [PERSON] та [PERSON] та приймає до уваги що на підтвердження зазначеної копії оригінал акту на вимогу суду не надано, а акт перевірки сплати податків від 09.11.2011 року, про витребування якого просив позивач на підтвердження факту наявності боргу від попереднього керівництва, Генічеської МДПІ не надано взагалі. Аналогічним чином суд оцінює довідку Генічеської МДПІ №59/09/19-10 від 14.02.2014 року та відомості викладені в поданні Генічеської МДПІ до Генічеської міської ради щодо розриву контракту з позивачем, довідку 4082/19/19-010 від 28.12.2012 року, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження викладених в них відомостей. Відносно вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Моральна (не майнова) шкода відшкодовується в грошовій ті іншій не майнових формах. Іншою не майновою формою такого відшкодування, як вбачається з рішень Європейського суду з прав людини, може бути лише поновлення порушеного права без грошової компенсації моральної шкоди, про що, зокрема, зазначено у справах «Джабарі проти Туреччини» (2000), Недбала проти Польщі (2000). Положення Конвенції про захист прав і свобод людини, які тлумачаться рішеннями вказаного суду, є частиною Українського національного законодавства. Приймаючи до уваги відшкодування позивачеві середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд приходить до висновку що зазначене стягнення на користь позивача є адекватною компенсацією за будь-яку моральну шкоду, яку поніс позивач, тому в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди позивачеві слід відмовити.

Outcome: partial