Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2015 р. по жовтень 2018 р. в розмірі 42968,60 гривень, з яких: 28127,57 гривень - заборгованість, яка існувала станом на 01.10.2015 р.; 3235,28 гривень - заборгованість з жовтня 2015 р. по жовтень 2018 р.; 11576,88 грн. - інфляційні втрати; 28,87 грн. - три проценти річних. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДП «Наш дім» є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] і здійснювало утримання зазначеного будинку. Відповідно до даних картотеки станом на листопад 2017 р. в кв. [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , які є споживачами послуг з утримання будинку. В обґрунтування позову, посилаючись на положення ст.68 ЖК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правила користування жилими приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, позивач зазначає, що відповідачі, як наймачі квартири та споживачі комунальних послуг, належним чином не виконали свої зобов`язання по оплаті за спожиті комунальні послуги, внаслідок чого у них виникла заборгованість в розмірі 28127,57 гривень, яка існувала станом на 01.10.2015 р.; 3235,28 гривень - заборгованість з жовтня 2015 р. по жовтень 2018 р., яку він просить стягнути в судовому порядку. Крім того, з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення виконання зобов`язань і інфляційні втрати. 26.11.2018 р. ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження Відповідачі подали відзив на позовну заяву, відповідно до якого останні просять відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності, яку просять суд застосувати. Також відповідачі посилаються на неналежне надання позивачем послуг з утримання будинку, що призводить до пошкодження їх майна. Крім того, відповідачі звернули увагу на неналежний спосіб захисту, обраний позивачем, оскільки вони є співвласниками квартири, а тому не можуть нести солідарний обов`язок з погашення заборгованості. Розгляд справи відбувається за правилами спрощеного провадження на підставі положень ст.ст. 274-279 ЦПК України без виклику сторін на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду ДП «Наш дім» посилається на те, що підприємство є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] та здійснює утримання зазначеного будинку. Однак, будь-які докази на підтвердження зазначених обставин, а також того, що ДП «Наш дім» у спірний період, за який стягується заборгованість, з врахуванням заборгованості, що існувала на жовтень 2015 р. , надавало послуги з утримання будинку та прибудинкової території, позивачем не надано. Відповідно до довідки, виданої ДП «Наш дім» станом на грудень 2016 р. в кв. [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] . На момент звернення до суду матеріали справи не містять інформацію про форму власності даної квартири. Відповідачі у своєму письмовому відзиві зазначають про те, що вони є співвласниками квартири, однак, будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин, а також розміру їх частки суду не надано. Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Звертаючись до суду позивач просить стягнути суму заборгованості за послуги з утримання будинку і прибудинкової території солідарно з усіх відповідачів, однак не обґрунтовує наявність у відповідачів солідарного обов`язку з огляду на те, що доказів про форму власності квартири та розміру часток відповідачів у спільній частковій власності матеріали справи не містять. Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найом житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. При зверненні до суду позивач просить стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2015 р. по жовтень 2018 р., у т.ч. заборгованість, яка існувала до жовтня 2015 р. Однак, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував право вимог до відповідачів за надані житлово-комунальні послуги, як то договори з надавачами послуг, акти виконаних робіт, відомості про понесені підприємством витрати на утримання будинку та прибудинкової території. Розрахунок заборгованості, долучений до матеріалів справи, не може бути доказом надання послуг та їх вартості. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України.. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В силу положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Відповідачі заявили про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду з даним позовом. Однак, позивачем при зверненні до суду не доведено належними і достатніми доказами його право звернення до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачем не надано доказів наявності у нього права звернення до суду з даним позовом, доказів надання послуг у спірний період, зважаючи на відсутність доказів про форму власності квартири, розміри часток відповідачів у спільній частковій власності, суд позбавлений можливості прийняти обґрунтоване рішення з приводу заявлених позовних вимог на підставі наявних доказів, в зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed