Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування вимог вказано, що позивач набув права власності на квартиру за договором купівлі-продажу проте, незважаючи на це [PERSON] продовжує бути зареєстрованим за вказаною адресою. Через неправомірну реєстрацію [PERSON] позивач несе матеріальні збитки та змушений звернутись до суду. Від позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позов підтримав та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки, направлені відповідачу повернулась на адресу суду не врученими адресату. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 14.01.2002 року між [PERSON] , яка одночасно діяла як законний представник неповнолітніх дітей - [PERSON] , [PERSON] , в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони уклали договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 7). Пунктом 8 договору купівлі-продажу сторони погодили, що звільнення відчужуваної квартири від наявних в ній речей, а також виписку з квартири осіб, які в ній мешкають, буде здійснено продавцями до 15.01.2002 року. Згідно реєстраційного посвідчення, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 5). Зі змісту довідки ПП «КВЖРЕП №8» від 25.11.2019 року №1991 та довідки відділу моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, місце реєстрації [PERSON] є квартира [ADDRESS] (а.с. 8, 17). Актом від 27.11.2019 року було встановлено, що [PERSON] фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2004 року (а.с. 12). З наведеного належить зробити висновок, що [PERSON] відчужив своє право власності на частину спірної квартири, всупереч умовам договору купівлі-продажу дій щодо зняття з місця реєстрації за вказаною адресою не вчинив, фактично в квартирі не проживає та членом сім`ї позивач не є. Статті 15 та 16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті. Положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що право власності позивача порушується, реєстрація відповідача чинить позивачу перешкоди у користуванні власністю, яку він придбав, оскільки із припиненням права власності відповідача на квартиру він втратив і право користування жилим приміщенням, суд дійшов висновку про законність, обґрунтованість позовних вимог та задовольняє їх у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved