Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 59 301,02 грн. за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного кредитного договору від 19.10.2007 року №0060/07/6.10-Z відповідач отримала кредит у розмірі 25 000,00 доларів США. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік з терміном користування кредитними коштами до 18.10.2010 року. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 07.03.2014 року має заборгованість 59 301,02 грн., яка складається з наступного: 5 546,54 грн. - заборгованість за кредитом; 7230,65 грн. - пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за простроченим кредитом та процентами. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, представник відповідача подав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності та просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності оскільки кредит відповідачем отримано 19.10.2007 року та від дати повернення кредиту (18.10.2010р.) минуло 3 роки та 4 місяці, що свідчить про сплив трирічного терміну позовної давності. Просив в задоволенні позову відмовити. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін, що не з'явилися, на підставі наявним в справі доказів. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного 19.10.2007 року договору АКБ «Форум», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу кредит у розмірі 25 000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 18.10.2010 року. Відповідач підтвердила свою згоду на отримання від банку кредиту та виконання умов даного договору, що підтверджується підписом відповідача у заяві про отримання готівки. Судом встановлено, що відповідачем неналежним чином виконуються зобов'язання, прийняті нею за умовами кредитного договору. Пунктом 3.2.5 кредитного договору визначено, що банк має право стягувати з позичальника неустойкуё штраф, пеню за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 07.03.2014 року має заборгованість 59301,02 грн., яка складається з наступного: 5 546,54 грн. - заборгованість за кредитом; 7 230,65грн. - пеня. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Проте, відповідач умови договору не виконав та кошти за договором кредиту не повертав. Нормами ст.ст. 256, 257 визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до приписів ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з умовами кредитного договору п.3.3.2, позичальник зобов*ячався щомісячно повертати частину кредитних коштів, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 695,00 доларів США на відкритий позичковий рахунок не пізніше 18.10.2010 року повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 3.2.2 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштамиу випадку невиконання чи не належного виконання позичальником своїх зобов*язань за цим договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобов*язань за договорами які є забезпеченням виконання зобов*язань. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на те, що відповідач прострочила погашення мінімального обов'язкового щомісячного платежу по кредиту, згідно наданого суду розрахунку заборгованості - 02.03.2010р. (дата виникнення простроченого платежу по тілу кредиту), у позивача саме з цієї дати виникло право вимоги дострокового виконання відповідачем боргових зобов'язань з повернення кредиту, передбачене п. 3.2.2. кредитного договору. Відтак, саме з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності. Окрім того після закінчення стоку виконання договору 18.10.2010 року, позивачем не пред*являлись вимоги про повернення прострочених виплат по кредитному договору. Натомість, позивач звернувся до суду з вказаним позовом 18.03.2014 року, тобто з пропуском загального трирічного строку позовної давності для вимог про стягнення заборгованості, а також спеціального річного строку давності для вимог про стягнення неустойки. Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Роз'ясненнями, наданими в п. 31 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідач у письмовій заяві наполягала на застосуванні наслідків спливу строку позовної давності. Позивач не просив суд поновити строк звернення до суду з вказаним позовом та не навів поважних причин пропуску строку давності. Не встановлені такі причини і судом в ході розгляду справи. Згідно свідоцтва про шлюбу, від 30.11.2011р. зареєстрованого Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №321 відповідачка [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON]. За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed