Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виселити відповідачів з будинку за адресою: [ADDRESS], посилаючись на вимоги ст.98 ЖК України та ст.818 ЦК України, що регулюють порядок виселення тимчасових мешканців. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, особисто позивач, котрий перебуває у місцях позбавлення волі, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідачі позовні вимоги не визнали, [PERSON] повідомила, що проживала з позивачем понад десять років однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, була вселена особисто позивачем, відповідач [PERSON] приходиться їй рідним братом та вселився разом зі своєю сім'єю зі згоди позивача. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач у справі є власником 3/20 частки домоволодіння [ADDRESS] на підставі Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 10.10.2013 року (а.с.10), рішення набрало чинності, однак право власності за позивачем у встановленому законом порядку не зареєстроване. На даний час позивач перебуває у місцях позбавлення волі. Відповідачка у справі [PERSON] проживала разом з позивачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу та була вселена у приміщення зі згоди позивача, відповідач [PERSON] приходиться рідним братом [PERSON] та також був вселений у житлове приміщення зі згоди [PERSON] за час його проживання в будинку, про що зазначено ними у судовому засіданні. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, жодних доказів незаконності вселення відповідачів позивачем до суду не надано, відомості про інших співвласників 17/20 частки домоволодіння відсутні, клопотання про витребування доказів, у тому числі для встановлення інших співвласників, оскільки виділ в натурі належних позивачеві 3/20 частки не здійснювався, представником позивача не заявлялись. Крім того, жодного доказу вселення відповідачки та її брата [PERSON] як тимчасових мешканців до суду не надано, тому судом не можуть бути застосовані зазначені позивачем норми ст.98 ЖК України та ст.818 ЦК України. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За таких обставин суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про виселення відповідачів як тимчасових мешканців задоволенню не підлягають за недоведеністю, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження зазначених у позові обставин. З іншими вимогами позивач не звертався. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.10 та ч.1, 2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed