Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 18.11.2011 року у розмірі 14514,36 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову вказано, що 18.11.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами згідно договору, внаслідок чого станом на 12.07.2018 року утворилась заборгованість в сумі 14514,36 грн., яку позивач просить стягнути. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16.01.2019 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] та витребувано у позивача АТ КБ «ПриватБанк» виписки по картковому рахунку №б/н від 18.11.2011 року відповідача [PERSON] . 22.01.2019 року позивачем надіслано до суду виписку по кредитному рахунку [PERSON] Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі відповідача, вказала, що позовні вимоги не визнає та просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.11.2011 року між сторонам укладено договір про надання банківських послуг, який являє собою Анкету-заяву, Пам`ятку клієнту, Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, що підтверджено підписаною відповідачем анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк (а.с. 8). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18.01.2011 року, наданого позивачем, станом на 12.07.2018 року заборгованість [PERSON] становить 14514,36 грн., з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом 0,0 грн., нараховані відсотки 3451,73 грн., заборгованість за пенею 11325,81 грн., заборгованість по судовим штрафам 1167,35 грн. (а.с. 6-7). Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~258\~ЦК України\~позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до\~вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою\~статті 261 ЦК України\~починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Поряд з\~викладеним,\~стаття 264\~ЦК України\~визначає,\~що перебіг\~позовної давності\~переривається вчиненням\~особою\~дії,\~що свідчить\~про\~визнання\~нею свого\~боргу\~або\~іншого обов`язку.\~Після\~переривання\~перебіг позовної\~давності\~починається\~заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частини 1, 3). Згідно частин 3, 4 ст. 267 ЦК України \~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно виписки по рахунку [PERSON] за картковим рахунком [NUMBER] [NUMBER] та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] частково погашала заборгованість за кредитом та останнє погашення нею здійснювалося 14.12.2017 року, тому надіславши до суду позовну заяву 09.08.2018 року, позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності, встановлений до основної вимоги. Разом з тим, судом також встановлено, що при підписанні договору від 18.11.2011 року сторони погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує відсотки у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості, що вбачається із змісту розрахунку заборгованості (а.с. 5). Із розрахунку заборгованості по кредитному договору вбачається, що починаючи із 01.09.2014 року та у подальшому банк збільшував розмір відсотків за користування кредитом, який станом на день нарахування заборгованості становив вже 43,20 % річних. За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом. 10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Цей Закон не скасовує й не пом`якшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі. Таким чином, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними. Якщо ж умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то\~збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто\~до 9 січня 2009\~року. Така Правова позиція Верховного суду України викладена у\~ рішеннях від 19 грудня 2012 року у справі № 6-144цс12 та від 26 вересня 2012 року у справі № 6-89цс12). Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.08.2015 року прострочена заборгованість за кредитом була відсутня, а заборгованість за тілом кредиту становила 1688,86 грн.( а.с. 6) З урахуванням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік, суд приходить до висновку, що сума розміру відсотків, яка підлягала сплаті позивачем на користь відповідача становить 1458,90 грн. (виходячи з розрахунку період 26.08.2015 - 12.07.2018р. 1688,86 грн.( тіло кредиту) х 30% річних( відсоткова ставка) : 365 днів у році х 1051 (кількість днів в період з 26.08.2015 - по 12.07.2018р.) . Крім того, як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості за кредитом, відсотки за користування кредитом нараховувались не лише на тіло кредиту, а й раніше нараховані відсотки, що призвело до подвійного нарахування заборгованості за відсотками за кредитом. Згідно розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку, за період з 27.10.2015 року по 14.12.2017 року відповідачем [PERSON] на погашення заборгованості за кредитом сплачено 3225,96 грн. Отже, з урахуванням того, що станом на 31.08.2015 року заборгованість за тілом кредиту становила 1688,86 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом з розрахунку 30,00 % річних, які нараховані лише на суму заборгованості за тілом кредиту, становить 1458,90 грн., загальна сума заборгованості становить 3208,83 грн., тому з урахуванням сплачених [PERSON] коштів на погашення кредиту у сумі 3225,96 грн., заборгованість по кредиту відсутня та наявна переплата у розмірі 47,13 грн. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 623 ЦК України \~боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. За положеннями статті 61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене\~та відповідно\~до ст.549\~ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.\~61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс15, а також у правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.01.2018 у справі № 554/2743/14-ц, провадження № 61-583 св 18. У постанові Верховного Суду від 21.01.2018р. у справі № 554/2743/14-ц зазначено також, що правильними є такі складові при стягненні заборгованості: заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користуванням кредитом, пені. Позивачем застосовано до відповідача подвійну цивільну-правову відповідальність за одне і те саме порушення, оскільки за порушення умов кредитного договору нараховано одночасно пеню і штраф, що є суперечить Конституції України та діючому цивільному законодавству. Крім того, оскільки судом встановлено, що станом на час розгляду справи заборгованість за кредитом відсутня, підстав для стягнення неустойки та штрафу з відповідача немає. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки на час розгляду справи судом заборгованість за кредитом відсутня. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для стягнення судового збору з відповідача - відсутні.

Outcome: dismissed