Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 128000 грн., заподіяну моральну шкоду в розмірі 10000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн., а також судові витрати, зазначаючи, що в 2016 року відповідач взяв у нього у борг грошові кошти у розмірі 128000 грн. Згідно домовленості грошові кошти він повинен був повернути по даній розписці до 30 жовтня 2016 року. Дана розписка була написана відповідачем самостійно. Однак, до теперішнього часу відповідач суму позики не повернув. Розмір основного боргу на день подачі позову до суду становить 128000 грн. Оскільки позивач вчасно не повернув суму боргу, у позивача була порушена нормальна життєдіяльність, дана сума коштів є для нього значною, йому завдано душевні страждання та біль. У судове засідання позивач не з'явився, від його представника - адвоката Алексєєнка В.П. надійшла заява про розгляд справи в його відсутність та просив їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, судова повістка повернулась з відміткою пошти - «за закінченням строку зберігання та відсутністю адресата вдома». Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано адресу [PERSON] за місцем його реєстрації. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання боржника немає. Відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки від нього не надходило. За таких обставин суд вважає необхідним розглядати справу в заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з тексту розписки від 30 квітня 2016 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 128000 грн., що еквівалентно 5120 доларів США та зобов'язався їх повернути в строк до 30 жовтня 2016 року /а.с.38/. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У даному випадку суд приймає письмову розписку [PERSON], як підтвердження укладення між сторонами договору позики на вказаних в ній умовах. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. По теперішній час відповідач гроші не повернув. Таким чином, відповідач прострочив виконання взятих на себе грошових зобов'язань. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути суму боргу у розмірі 128000 грн. Вирішуючи питання по суті вимог про стягнення моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку. Позивач в поданій до суду позовні заяві просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн., обґрунтовуючи тим, що внаслідок неповернення грошей позивач зазнає моральних душевних страждань, порушено його нормальне життя, він змушений займатися питанням повернення коштів що віднімає у нього багато часу і заподіює масу незручностей. Внаслідок чого позивач переніс сильне психологічне потрясіння. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода підлягає стягненню тільки у встановлених законом випадках. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають до задоволення, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, є договірними, відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. Крім того, відповідне зобов'язання не передбачено також умовами договору, укладеного між сторонами. Також позивач заявлену моральну шкоду нічим не підтвердив, докази суду в судовому засіданні не надав. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, і витрати на правову допомогу. Зі змісту ст.84 ЦПК України вбачається, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги надаються адвокатами або іншими фахівцями в галузі права. Позивачем надано розрахунок витрат на правову допомогу розмірі у 6000 грн. Але, [PERSON] брав участь у розгляді справи в якості представника позивача за нотаріально посвідченою довіреністю, а не як адвокат чи фахівець в галузі права, тому ці витрати стягненню не підлягають. Витрати по сплаті судовий збір у розмірі 1380 грн. 00 коп. та 275 грн. 60 коп. відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial