Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом , в якому просить визнати відповідачів такими , що не мають права користування житловим будинком [ADDRESS] та земельними ділянками кадастрові номери яких 3520584700:51:000:0101 і 3520584700:51:000:0102, що розташовані за вищевказаною адресою, а також просить усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом виселення відповідачів з житлового будинку без надання іншого житла. Просить зобов'язати відповідачів отримати від нього 10000 грн., які йому були передані, як аванс за будинок. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що відповідачі, вселившись в будинок позивача, перешкоджають йому, як власнику, користуватися майном. В березні 2013 року відповідачі звернулися до позивача з проханням продати їм спірний будинок. Він погодився на їх пропозицію, отримавши від них аванс в сумі 10000 грн., але за умови, що до того часу як він оформить документи , він житиме в будинку. Дану умову відповідачі не виконали, змінили замки в будинку і він не може проживати в ньому. Він попросив відповідачів звільнити будинок і запропонував забрати авнс, але вони відмовилися. Також відповідачі використовують земельні ділянки біля будинку. Позивач та його представник просять усунути перешкоди в користуванні майном, виселивши відповідачів з будинку, а також зобов'язати їх прийняти від нього 10000 грн., сплаченого ними аванса. Відповідачі, давши пояснення в судовому засіданні, позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що в березні 2013 року вони домовилися з позивачем про те, що він продає їм будинок. Вони, продавши свій будинок, сплатили позивачу 10000 грн. та вселилися в його будинок. Ще 4000 грн. вони повинні були сплатити йому після того, як він оформить документи на будинок, так як необхідно було переоформити спочатку будинок за позивачем , як спадкоємцем на майно дружини. Ними були написані відповідні розписки. В той час як вони вселилися в будинок, позивач проживав в іншому будинку. В вересні 2013 року позивач прийшов до них та сказав, що передумав продавати будинок і просив вибратися з хати. Вони користуються земельної ділянкою, яка знаходиться біля хати. В даний час у них іншого житла не має. Просять відмовити в задоволенні позову. Свідок [PERSON] суду пояснила, що дійсно в березні 2013 року позивач казав, що продає будинок, але житиме там до оформлення документів. Коли відповідачі не пустили його в хату, він проживав у неї. Свідок [PERSON] суду пояснив, що була усна домовленість про те, що позивач продасть хату відповідачам. Не дочекашись оформлення документів, відповідачі вселилися в будинок. Дійсно відповідачі передавали позивачу гроші за будинок, про що була написана розписка. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в березні 2013 року позивач продавав будинок, в звязку з чим вони звернулися до сільської ради, де їм пояснили, що їм необхідно звертатися до нотаріуса для оформлення необхідних документів. В серпні 2013 року позивач знову приходив в сільську раду та скаржився, що люди , які вселилися в його будинок, викрали його майно, казав, що віддасть їм гроші, а вони щоб виселялися з будинку. На той час позивач жив у громадянки [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в березні 2013 року відповідачі купили в позивача будинок, в якому останній не проживав ще з осені 2012 року. В квітні 2013 року відповідачі вселилися в будинок, а в серпні 2013 року позивач уже просив їх виселитися з будинку. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в березні 2013 року позивач продав спірну хату відповідачам за 10000 грн.. Заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи , суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так в судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.55) та земельних ділянок кадастрові номери яких 3520584700:51:000:0101 і 3520584700:51:000:0102 (а.с.72-75). З показів сторін та свідків вбачається , що в спірному будинку на даний час дійсно проживають відповідачі та користуються земельною ділянкою біля будинку. В судовому засіданні було встановлено, що між позивачем та відповідачами була усна домовленність про те, що позивач продає, а відповідачі купують у нього житловий будинок [ADDRESS]. На виконання домовленності відповідачі передали позивачу 10000 грн., що підтверджено як показами сторін так і копією розписки (а.с.29). Домовленностей про продаж земельних ділянок між сторонами не було взагалі. Судом , в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, відповідачам було роз'яснено про їх право на звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. Але відповідачі даним правом не скористалися. Згідно ч.2 п.21 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами ст. 387 ЦК України. Згідно ч.1, ч.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч.3 та ч.4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. А права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, оскільки між позивачем та відповідачами не було належним чином оформлено договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, тому, на день розгляду справи, власником спірного майна є позивач. Судом не встановлено, що між позивачем та відповідачем були укладені будь-які договори, щодо користування спірним майном, а тому вимога позивача про визнання того , що відповідачі не мають права користування спірним майном підлягає задоволенню. Так як позивач позбавлений можливості , як власник майна, в повній мірі здійснювати свої права, передбачені ст. 319 ЦК України та враховуючи те, що його право власності є непорушним, згідно ст. 321 ЦК України, тому суд вважає, що він, згідно ст. 387 ЦК України, має повне право ставити вимогу про витребування майна із чужого незаконного володіння. Отже вимога позивача про усунення перешкод в користуванні спірним майном шляхом виселення відповідачів з житлового будинку підлягає задоволенню. Оскільки між сторонами не відбулося укладення договору купівлі-продажу будинку відповідно до вимог чинного законодавства, тому підлягають сплаті на користь відповідачів грошові кошти в сумі 10000 грн., які останні раніше сплатили позивачу в якості авансу за житловий будинок. Так як позов підлягає задоволеню, тому, в силу вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору (а.с.2-2а).

Outcome: approved