Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.12.2003 він є власником 47/200 частки домоволодіння по [ADDRESS]. Іншими власниками цього ж домоволодіння є на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] з часткою 47/200, та на підставі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] з часткою 53/100. Згідно матеріалів інвентарної справи вказане домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 1060 кв. м., яка перебуває у користуванні, та межує з земельною ділянкою по [ADDRESS], на якій знаходиться домоволодіння, належне [PERSON] на підставі договору міни від 03.04.2000. На початку 2000 року відповідач самовільно перенесла існуючий паркан, що розділяв вказані домоволодіння, збільшивши розмір земельної ділянки, наданої у користування за рахунок земельної ділянки [ADDRESS]. Крім того, відповідач самовільно з порушенням ДБН збудувала на своїй земельній ділянці сарай, в якому тримає домашніх тварин, що створює незручності мешканцям будинку [ADDRESS] та порушує санітарні та протипожежні норми. 18.11.2015 проведено комісійне обстеження домоволодіння відповідача та встановлено, що господарська будівля літ.Д (згідно технічного паспорта БТІ від 13.03.2000) збудована без дозвільних документів, як і господарська будівля літ.Р (згідно технічного паспорта БТІ від 02.12.2003), також встановлено зменшення санітарних норм та протипожежних розривів. Просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] шляхом знесення самочинної забудови: господарських будівель, зведених на земельній ділянці по [ADDRESS] під літ.Д (згідно технічного паспорта БТІ від 13.03.2000) та літ.Р (згідно технічного паспорта БТІ від 02.12.2003), а також перенести паркан, який розмежовує земельні ділянки домоволодінь [ADDRESS] та [ADDRESS] в межах, які існували до 03.04.2000. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, наполягав на його задоволенні. Відповідач, її представник адвокат Охлопков О. І. позов не визнали, заперечували проти його задоволення, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог. Представник третьої особи [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримав позов, вважав наявними підстави для його задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась без повідомлення причин неявки, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, сімейних, земельних чи інших прав. На підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 16.12.2003 [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку по [ADDRESS] з часткою 47/200 кожного, частка [PERSON] у праві спільної часткової власності на вказаний будинок становить 53/100 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.06.2012 (а.с.5, 6). [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору міни (а.с.9). Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Як вбачається з матеріалів справи та інвентарних справи на вказані домоволодіння, право власності або право користування земельними ділянками на теперішній час сторонами належним чином не оформлено. Так, рішенням Скадовського народного суду від 25.01.1946 встановлено розмір земельної ділянки, на якій розташовано частину будинку по [ADDRESS] - 910 кв. м. (інв.справа Р№1237 на будинок по [ADDRESS], а.с.15). 17.05.1956 виконкомом Скадовської райради було прийнято рішення №343, відповідно до якого було виділено в самостійне домоволодіння будинок по [ADDRESS] з земельною ділянкою 880 кв.м., залишивши таку ж площу земельної ділянки за іншим будинком (інв. справа Р№1236 на будинок по [ADDRESS], а.с.16). У подальшому площа земельних ділянок вказаних домоволодінь змінювалась (а.с.8, інв.справа Р№1236 а.с.39, 57, інв.справа Р№1237 а.с.65). Як вбачається з кадастрового плану станом на 28.10.2009 площа земельної ділянки по [ADDRESS], становить 0,0757 га (а.с.39). Позивач пов'язує порушення своїх прав з придбанням відповідачем житлового будинку по [ADDRESS], яка встановленням паркану збільшила площу земельної ділянки під придбаним будинком, відповідно зменшивши її під будинком позивача. У зв'язку з чим необхідно перенести паркан, який розмежовує земельні ділянки домоволодінь в межах, які існували на час придбання відповідачем будинку - 03.04.2000. Одночасно вказав на відсутність спорів з попередніми власниками будинку, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] 29.11.2013 Скадовською міською радою прийнято рішення №635 «Про розгляд земельних спорів», яким рекомендовано [PERSON], [PERSON], [PERSON] ([ADDRESS]) оформити у власність земельну ділянку по [ADDRESS] по існуючим межам, та [PERSON] ([ADDRESS]) оформити у власність земельну ділянку по [ADDRESS] по існуючим межам (а.с.65). Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, згідно ч.4 вказаної статті доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом неодноразово, з 2006 року, розглядались справи про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (а.с.41-43, 44-45, 46). Скадовською міською радою також розглядались питання порушення сторонами правил добросусідства (а.с.114). 18.11.2015 за зверненням [PERSON] було проведено обстеження господарської будівлі по [ADDRESS] та встановлено, що господарська будівля літ.Д згідно технічного паспорту від 13.03.2000 збудована приблизно у 2001 році (тобто після складення технічного паспорту) без дозвільних документів на земельній ділянці, що використовується [PERSON], а також, що господарська будівля літ.Р згідно технічного паспорту від 02.12.2003 побудована [PERSON] без дозвільних документів, тому при візуальному огляді виявлено зменшення санітарних та протипожежних розривів; для вирішення питання за зверненням рекомендовано звернутися до суду (а.с.4). Отже, проведеною перевіркою не було встановлено фактів винних дій відповідачки щодо перешкоджанню позивачу у користуванні земельною ділянкою чи порушення меж між земельними ділянками. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що будь-які правовстановлюючі документи на земельні ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS], відсутні; площі земельних ділянок сторін з часом змінювались, при цьому рішення про встановлення меж земельних ділянок компетентними органами не приймалось. Суд не бере до уваги посилання представника позивача, що паркан, який існував до придбання відповідачкою житлового будинку, був межовим знаком в розумінні ст.106 Земельного кодексу України та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010, оскільки дане твердження суперечить положенням наведених нормативних актів. У зв'язку з наведеним неможливо встановити обставини, що мають значення для справи, а саме: чи мають місце порушення права користування земельною ділянкою позивача з боку [PERSON], як порушенням будівельних норм і правил при будівництві господарської будівлі, так і при встановлені нового паркану. Визначити межу між спірними земельними ділянками на підставі існуючої документації, що міститься в інвентарних справах, враховуючи відсутність правовстановлюючих документів та технічної документації із землеустрою, в ході розгляду даної справи неможливо. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed