Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за кредитним договором. У своєму позові та у судовому засіданні представник позивача пояснив, що 27 травня 2008 року між ПАТ «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір № 014/17-39/1695-34 , за умовами якого [PERSON] надано кредит в розмірі 55 800 доларів США зі сплатою 14,0 % відсотків річних на строк 120 місяців по 26.05.2018 року для використання на споживчі цілі під заставу нерухомості. З метою зменшення фінансового навантаження на позивальника [PERSON] в умовах кризисних явищ в економіці України, 20 березня 2009 року між позивачем та позичальником укладено додаткову угоду № 014/17-39/1695-34/4 до кредитного договору. Згідно умов якої фактична заборгованість за кредитом в розмірі 53 871,92 доларів США збільшується на суму заборгованості за кредитом в розмірі 2 142,55 доларів США. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів позичальнику. Додаткова угода № 1 є невід'ємною частиною кредитного договору і відповідні положення кредитного договору застосовуються з урахуванням змін умов кредитування, внесених цією додатковою угодою. 11 травня 2010 року між [PERSON] та позивачем було укладено другу додаткову угоду № 014/17-39/1695-34/1 до кредитного договору, згідно якої сторонами збільшено строк кредиту на 106 календарних місяців, через що дата остаточного погашення кредиту стала становити 28 березня 2027 року. В порушення умов ст..7 кредитного договору щодо обов'язку відповідача по справі [PERSON] здійснювати повернення одержаного кредиту та плати за користування, відповідачем не виконуються строки і порядок погашення кредитної заборгованості. Також відповідачем були порушені умови п.1.4 додаткової угоди № 1, яка встановлює обов'язок позичальника здійснювати погашення заборгованості у майбутньому у складі щомісячних платежів відповідно до графіка погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, що є додатком до цієї додаткової угоди № 1. За прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за кредитним договором п.16.3 кредитного договору встановлена відповідальність у вигляді пені в розмірі 1% від простроченої до оплати суми, яку позичальник сплачує кредитору за кожен календарний день прострочення. У зв'язку з виникненням заборгованості за кредитним договором станом на 30.09.2010 року в розмірі 63 818,71 доларів США, позивачем на адресу відповідача та поручителя була направлена вимога про повернення заборгованості по кредиту від 30.09.2010 року, у якій зазначено зміст порушених зобов'язань та вимога про дострокове виконання порушеного зобов'язання у 30-ти денний строк з моменту отримання цього повідомлення, яка до цього часу відповідачем не задоволена. У забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] (далі поручитель) було укладено договір поруки № 014/17-39/1695-34/1 від 27.05.2008 року. Також у забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 014/17-39/1695-34/2 від 27.05.2008 року Згідно п.1.2 та п.2.1 договору поруки закріплено, що поручителі на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору, та несуть солідарну відповідальність перед банком нарівні з боржником за повернення суми кредиту. На сьогоднішній день відповідач [PERSON] ухиляється від виконання зобов'зань за кредитним договором, що виявляється в нездійсненні платежів, передбачених кредитним договором та, відповідно зростаючій простроченій заборгованості по кредиту та відсотках, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з позовною заявою. Станом на 27.08.2013 року сума заборгованості становить 1 968 537,55 грн., а саме: - заборгованість за кредитом - 499 556,27 грн., - заборгованість по відсоткам - 210 722,26 грн., - пеня за кредитом та відсотками - 1 258 259,02 грн. У своєму позові позивач просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав і просить його задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача позов визнав частково і суду пояснив,що суму заборгованості вони визнають, а щодо стягнення суми пені просить застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилається ПАТ «Райффазен Банк Аваль» як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони 27.05.2008 р. уклали кредитний договір № 014/17-39/1695-34, на підставі якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 55 800 доларів США зі сплатою 14,0 % відсотків річних на строк 120 місяців по 26.05.2018 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Судом встановлено із додаткової угоди № 014/17-39/1695-34/4 від 20.03.2009 року, що на момент укладення цієї годи у відповідача [PERSON] вже існувала заборгованість в розмірі 53 871,92 доларів США. Крім того, відповідачу 30.09.2010 року була направлена вимога про повернення заборгованості, яка була не задоволена. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно п.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тобто, позивач мав право протягом 2010-2011 р.р. звернутися до суду про стягнення пені. Як вбачається із позовної заяви, позивач звернувся до суду в жовтні 2013 року. Суд не узяв до уваги посилання позивача на п.6.7 кредитного договору, де зазначено, що до всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у три роки. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача до стягнення пені також застосовується строк позовної давності тривалістю 3 роки. Згідно ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. В п.6.7 кредитного договору не зазначається, що сторони домовилися щодо збільшення строку позовної давності стосовно стягнення пені. Суд вважає, що в частині стягнення заборгованості за кредитом та відсотками позовні вимоги знайшли своє обґрунтування і підлягають задоволенню, а в частині стягнення пені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропущенням строку позовної давності. Таким чином, суд приходе до висновку, що позов ПАТ «Райффазен Банк Аваль» частково знайшов своє обґрунтування і докази у судовому засіданні, і тому підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial