Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити відповідача з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві власності належить вищевказаний будинок, відповідач з 20.01.2019 року виїхав до м. Київ на постійне місце проживання та роботу, спілкування з батьками та родичами припинив, але залишився прописаний у вказаному будинку, в зв`язку з чим на дану адресу приходять повідомлення щодо кредитних зобов`язань відповідача та погрози про звернення стягнення на належне позивачеві майно. Позивач в судове засідання не з`явився, завчасно подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання також не з`явився, а також не подали відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення Прилуцького міськрайонного суду про виклик до суду розміщеного на офіційному веб-сайті судової влади України в мережі Інтернет pr.cn.court.gov.va. У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, що передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.07.2019 року. та копією витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2019 року (а.с.5-6). Відповідно до довідки, виданої Охіньківською сільською радою вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований з 11.08.2016 року за адресою [ADDRESS] , але не проживає з 20.01.2019 року. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про виселення предметом доказування є наявність або відсутність у відповідача права на житло, або інші передбачені нормами житлового законодавства підстави для позбавлення такого права. За змістом частини 4 статті 9 та статті 109 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п.2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогами про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що [PERSON] припинив користування вказаним житлом, не бере участь у його утриманні та сплаті комунальних платежів, не допомагає в підтриманні господарства в належному стані та взагалі втратив інтерес до житла за місцем реєстрації. Таким чином, проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, оскільки відповідач у житловому приміженні [ADDRESS] , тривалий час не проживає, але значиться зареєстрованим у нім, а отже втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, у зв`язку з чим, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на проживання є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір, який позивач просить залишити в межах понесених.

Outcome: approved