Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь за договором № 2753 про надання фінансової послуги залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 23 квітня 2013 року суму неповернутого внеску в розмірі 51\~491 грн. 76 коп., суму невиплачених процентів, нарахованих на день закінчення строку дії договору в розмірі 6\~047 грн. 04 коп., процентів нарахованих після закінчення договору за період з 24 травня 2014 року по 03 вересня 2015 року в розмірі 13\~214 грн. 62 коп., суму 3% річних в розмірі 1\~816 грн. 28 коп., суму інфляційного збільшення суми боргу за час прострочення оплати в розмірі 27\~714 грн. 97 коп., оскільки на його вимогу суму внеску та проценти по закінченню строку дії договору йому повернені не були, у звязку з чим позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач не зявився, від нього надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов визнає частково. На обґрунтування свої заперечень з посиланням на норми діючого законодавства зазначив, що днем закінчення строку дії договору № 2753 від 23 квітня 2013 року є 23 травня 2014 року. Відповідно до умов договору сторони обумовили, що проценти на внесок нараховуються до закінчення строку договору, тобто нарахування та стягнення процентів після закінчення строку дії договору не відповідає умовам договору. Крім того, зазначив що позивачем не обґрунтована сума інфляційного збільшення боргу, оскільки з наданого позивачем розрахунку неможливо перевірити законність та обґрунтованість суми, невідомо з чого походить коефіцієнт інфляції, наведений в розрахунку. До того ж, в розумінні Закону України «Про судовий збір», зі змінами, що набули чинності 01 вересня 2015 року, позивачем при подачі позову повинно бути сплачено судовий збір, оскільки він не відноситься до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору, однак ним судовий збір сплачено не було. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи заявленого позову, а також заперечення відповідача проти позову, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір № 2753 про надання фінансової послуги залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок від 23 квітня 2013 року на суму вкладу 20\~000 грн. на строк 13 місяців з 23 квітня 2013 року по 23 травня 2014 року з процентною ставкою 20,00% річних /а.с.10-12/. В подальшому відповідно до Додаткової угоди № 1 від 25 червня 2013 року та Додаткової угоди № 2 від 26 червня 2015 року сума внеску була збільшена та становила 51\~811 грн. 76 коп. /а.с.13-16/. Пунктом 3.2.5. договорів встановлено, що спілка зобовязана повернути вкладнику внесок та нараховані проценти у строки, та в розмірах, які передбачені умовами цього договору. Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявою про повернення внеску та нарахованих процентів, однак до моменту звернення до суду грошові кошти повернуто не було. Стаття 41 Конституції України наголошує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 1058, ч.1 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму(вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За положеннями ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність» вклад(депозит)- це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Таким чином, позовні вимоги щодо повернення позивачу внеску по вказаному договору підлягає задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення нарахованих процентів, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України\~сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 2.2.1 договору, процентна ставка (плата) за внеском встановлюється у розмірі 20 (двадцять) процентів річних. Відповідно до п. 2.3.1.1. договору, нарахування процентів на внесок здійснюється з наступного дня після отримання спілкою внеску та припиняється в день, визначений п. 1.2. цього договору в якості закінчення строку дії договору, або в день повернення внеску у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи вкладника, або в день, що передує плановій даті розірвання договору вказаній спілкою в повідомленні про дострокове розірвання цього договору. Тобто, в договорі чітко встановлена кінцева дата нарахування процентів. Згідно із ч. 1 ст. 1058, ч. 1 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Зважаючи на те, що умовами договору сторони обмежили строки нарахування відсотків за депозитним вкладом, тому вимоги позивача про нарахування і стягнення процентів після закінчення строку договору, не відповідають п.2.3.1 цього договору, а тому передбачених законом підстав для задоволення цієї частини позовних вимог не вбачається. Суд приймає до уваги та вважає вірним розрахунок нарахованих процентів по вищевказаному договору, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нараховані проценти в розмірі 6 047 грн. 04 коп. Слід зазначити, що закінчення строку дії договору і невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року, яка на відміну від іншої правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року, та на яку посилається позивач, в повній мірі враховує змісті договірних відносин щодо банківського вкладу та відповідних правових норм чинного цивільного законодавства України, зокрема ст. 1061 ЦК України. Отже, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок суми боргу з урахування індексу інфляції, що складає 27\~714 грн. 97 коп., а також 3% річних від простроченої суми за час користування грошима за зобовязанням, що складає 1\~816 грн. 28 коп., наданий позивачем, суд приймає як вірний, а тому вказані суми також підлягають стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Питання справляння судового збору, крім Закону про судовий збір, регулюється іншим законодавством. Зокрема, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» регламентує, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», зі змінами, що набрали чинності 01 вересня 2015 року, такі особи не віднесені до кола субєктів, які звільняються від сплати судового збору. Разом із цим такий припис ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не вступає в колізію з положеннями ст. 5 Закону України «Про судовий збір», якою визначено пільги щодо сплати судового збору, оскільки коло вимог і осіб, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним. [PERSON] не містить застережень про те, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України. Таким чином, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а також часткового задоволення позовним вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 870 грн. 70 коп. Що стосується витрат на правову допомогу в розмірі 500 грн. 00 коп., суд вважає, що вказана вимога також підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду позивачем наданий договір про надання правової допомоги від 20 травня 2015 року, акт про виплату адвокат гонорару (винагороди) від 22 травня 2015 року, квитанція до прибуткового касового ордеру № 40 від 22 травня 2015 року /а.с.26-29/. Представник позивача надавав позивачу правову допомогу при складанні позовної заяви, клопотань та заяв, тому суд вважає, що сума, заявлена позивачем, узгоджується з граничним розміром компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільної справи, а тому підлягає стягненню з відповідача. Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору, повязані з розглядом справи в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial