Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 190800,00 грн., а також 10000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що за договором позики передав відповідачу грошові кошти в розмірі 160000,00 грн., факт отримання яких відповідачем підтверджується розпискою від 09.09.2010 року. Відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти в строк до 09.10.2010 року, проте вказане зобов'язання не виконав, грошові кошти не повернув. З урахування наведеного просить стягнути з відповідача суму боргу, яка з урахуванням індексу інфляції за період з вересня 2010 року по жовтень 2013 року дорівнює 176000,00 грн., та три проценти річних від простроченої суми, які за період з вересня 2010 року по жовтень 2013 року складають 14800,00 грн., всього просить стягнути заборгованість в загальному розмірі 190800,00 грн. Крім того, зазначив, що у зв'язку з невиконання відповідачем зобов'язань щодо повернення позики йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, зміні ритму життя через втрату часу на вирішення спору, яку він оцінює в 10000,00 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву та доводи, викладені в позові, в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно розписки від 09.09.2010 року, відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 160000,00 грн., які зобов'язався повернути не пізніше 09.10.2010 року. Оригінал зазначеної розписки знаходиться у позивача та був досліджений судом під час судового засідання. За договором позики, відповідно до статі 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює правовідношення з приводу підтвердження виконання зобов'язання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. Як встановлено судом з пояснень позивача, а також розписки, яка знаходилась у нього, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, грошові кошти у встановлений строк не повернув. За таких обставин вимоги позивача щодо повернення суми позики суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно роз'яснень, викладених в п. 18 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК, три проценти річних від простроченої суми є компенсацією (платою) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Враховуючи, що відповідач неправомірно користувався грошовими коштами позивача після виникнення у нього зобов'язання щодо їх повернення, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь простроченої суми позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми такими, що також підлягають задоволенню. Проте суд вважає необґрунтованим розрахунок індексу інфляції та трьох відсотків річних, виконаний позивачем, з огляду на наступне. Щодо розрахунку суми боргу з урахуванням індексу інфляції, то, як вбачається з наведених позивачем розрахунків, ним врахований індекс інфляції в тому числі за вересень 2010 року. Проте, як вбачається з умов розписки, останнім днем повернення позики сторони визначили 09.10.2010 року. Враховуючи наведене, відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, починаючи з 10.10.2010 року. Відповідно, з цієї дати згідно ст. 625 ЦК України має нараховуватись індекс інфляції. Крім того, позивачем в розрахунках зазначено, що індекс інфляції у вересні 2013 року становив 101,4 %, між тим у вказаний період часу індекс інфляції дорівнював 100,0 %. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період по вересень 2013 року включно. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції підлягають задоволенню за період з 10.10.2010 року по 30.09.2013 року. Індекс інфляції протягом періоду прострочення виконання відповідачем зобов'язання щодо повернення позики був наступним. В жовтні 2010 року індекс інфляції дорівнював 100,5 %. Відповідно, сума боргу з урахуванням зазначеного індексу інфляції за період з 10.10.2010 року по 31.10.2010 року, а саме за 22 дня, збільшилась на 567,74 грн. В листопаді 2010 року індекс інфляції дорівнював 100,3 %. Відповідно, сума боргу з урахуванням вказаного індексу за листопад 2010 року збільшилась на 480,00 грн. В грудні 2010 року індекс інфляції дорівнював 100,8 %. Відповідно, сума боргу з урахуванням вказаного індексу за грудень 2010 року збільшилась на 1280,00 грн. Сукупний індекс інфляції за 2011 рік склав 104,6 %. Відповідно, сума боргу з урахуванням вказаного індексу за 2011 рік збільшилась на 7360,00 грн. Сукупний індекс інфляції за 2012 рік склав 99,8 %. Відповідно, сума боргу з урахуванням вказаного індексу за 2012 зменшилась на 320,00 грн. За період з січня 2013 року по вересень 2013 року сукупний індекс інфляції дорівнював 99,4 %. Відповідно, сума боргу за вказаний період зменшилась на 960,00 грн. Таким чином, сума боргу відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання з 10.10.2010 року по 30.09.2013 року складає 168407,74 грн. (160000,00 грн. плюс 8407,74 грн.), в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за період з вересня 2010 року по жовтень 2013 року в розмірі 14800,00 грн., то суд виходить з наступного. Оскільки строк повернення позики був визначений сторонами не пізніше 09.10.2010 року, відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, починаючи з 10.10.2010 року. Відповідно, з цієї дати згідно ст. 625 ЦК України мають нараховуватись три проценти річних. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох процентів річних за період по вересень 2013 року включно. За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних підлягають задоволенню за період з 10.10.2010 року по 30.09.2013 року. Розмір трьох відсотків річних за період з 10.10.2010 року по 31.12.2010 року, тобто за 82 дні, дорівнює 1078,36 грн. (160000,00 х 3 % х 82 / 365), за 2011 рік - 4800,00 грн., за 2012 рік - 4800,00 грн., за період з 01.01.2013 року по 30.09.2013 року, тобто за 272 дні - 3576,99 грн. Таким чином, всього з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми в розмірі 14255,35 грн. Щодо вимог позивач про стягнення з відповідача на його користь 10000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, то суд відмовляє у вказаній частині позовних вимог з огляду на наступне. Як вбачається із змісту розписки, наданої позивачем, сторонами не було передбачено можливість відшкодування моральної шкоди в разі невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів. Цивільним кодексом України, який регулює правовідносини, що виникають у зв'язку з укладенням договору позики, також не передбачено можливість відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов'язань за договором позики. ЦК України прямо передбачено інші наслідки порушення договору позики позичальником, зокрема стягнення з нього трьох процентів річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. За таких обставин підстави для задоволення позову в частині вимог щодо відшкодування моральної шкоди відсутні. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в загальному розмірі 182663,09 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позов задоволено частково, в сумі 182663,09 грн., а позовні вимоги було заявлено в загальному розмірі 200800,00 грн., з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1826,63 грн.

Outcome: partial