Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0393 га, на якій розташований житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: м.Бердянськ Запорізької області, пр.Пролетарський 192-а. По сусідству з позивачем, у житловому будинку №190 по пр.Пролетарському в м.Бердянську проживають відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вїзд на земельну ділянку позивача проходить через проїзд, який розташований між домоволодіннями №№192, 192-а та 190. Відповідачу [PERSON] на праві власності належить також земельна ділянка площею 0,0068 га по пр.Пролетарському 190-б, яка також межує з вказаним проїздом. Відповідачами самовільно порушені межові знаки належних їм земельних ділянок та побудовано огорожу, яка перекриває частину вказаного проїзду, внаслідок чого позивач позбавлений можливості проходу та проїзду до належної йому земельної ділянки. Крім того, відповідач [PERSON] постійно залишає свій автомобіль на вказаному проїзді, чим взагалі перекриває можливість заїзду туди. Тому позивач в своєму позові просить усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом зобовязання відповідачів демонтувати самовільно збудовану огорожу, яка перекриває проїзд, розташований між земельними ділянками домоволодінь №190 та 192, 192-а по пр.Пролетарському в м.Бердянську, а також зобовязати [PERSON] не залишати автомобіль, інші транспортні засоби чи майно на проїзді. До судового засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали до суду відповідні заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали, проти винесення заочного рішення не заперечували. В минулих судових засіданнях позивач та його представник дали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON], представник відповідача [PERSON] [PERSON] не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В минулих судових засіданнях відповідач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] стверджували, що насправді вказана огорожа була встановлена як огорожа будівництва гаражу по пр.Пролетарському 190-б, що затверджено відповідним планом будівництва. Ця огорожа встановляна на земельній ділянці, що не є і ніколи не була проїздом. В той же час відповідач [PERSON] визнав, що вказане будівництво завершена та побудований гараж прийнятий до експлуатації у вересні 2015 року, на час розгляду справи в суді доступ на територію, обмежену спірною огорожею, мають лише відповідачі. Крім того, вказана земельна ділянка буде передана відповідачу [PERSON] у власність або в оренду для обслуговування житлового будинку №190-а по пр..Пролетарському в м.Бердянську, для чого подана відповідна заява та готується документація. Позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити. До судового засідання представник третьої особи [PERSON] надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі у відповідності до діючого законодавства. В порядку ст.224 ЦПК України суд розглянув справу в заочному порядку. Заслухавши пояснення сторін в минулих судових засіданнях, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що позивачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0393 га, на якій розташований житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: м.Бердянськ Запорізької області, пр.Пролетарський 192-а. По сусідству з позивачем, у житловому будинку №190 по пр.Пролетарському в м.Бердянську проживають відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Між домоволодіннями №№192, 192-а та 190 розташована земельна ділянка, яка не належить сторонам по справі, не знаходиться в їх користуванні і є власність територіальної громади м.Бердянська. Відповідачу [PERSON] на праві власності належить також земельна ділянка площею 0,0068 га по пр.Пролетарському 190-б, яка також межує з вказаним проїздом. Відповідачами побудовано огорожу з воротами, яка перекриває частину вказаної земельної ділянки, що позбавляє можливості позивача будь-яким чином потрапити на вказану земельну ділянку. Вказані факти визнані всіма учасниками судового розгляду і тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Суд здійснив всі передбачені законом заходи для встановлення правового статусу та цільового призначення земельної ділянки, перекритої спірною огорожею. З наданих до суду відповідей Бердянської міської ради та відповідного управління Держгеокадастру (л.с.138, 150, 187), неможливо зробити категоричний висновок щодо того, чи має вказана земельна ділянка статус «проїзд», що унеможливлює передачу її у приватну власність або користування, оскільки вказані листи відповідних органів не містять категоричних висновків та частково протирічать один одному та іншим документам, що надані сторонами. В той же час, є очевидним, що вказана земельна ділянка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Бердянська і жоден із сторін по справі не має на неї будь-яких законних прав. За таких обставин, позивач і відповідачі, як члени територіальної громади м.Бердянська, мають рівні права у вільному проході і проїзді через вказану земельну ділянку за умови відсутності встановлених власником цієї земельної ділянки певних обмежень. В даному випадку суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами (л.с.84, 114), що на території домоволодіння №190-б по пр.Пролетарському в м.Бердянську, що належить відповідачу [PERSON] з 05.08.2013р. проводились будівельні роботи і встановлення спірної огорожі було погоджено у встановлений законом спосіб із відповідними інстанціями, тобто за згодою власника вказаної земельної ділянки. Тому ці дії відповідача не можна вважати незаконними. В той же час, суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, визнано всіма учасниками судового розгляду, що вказане будівництво завершено у вересні 2015 року. Тобто підстави для подальшого обмеження відповідачами доступу до огородженої території іншим громадянам, на час розгляду справи в суді відсутні вже на протязі 8 місяців після завершення будівництва. Також суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що своїми діями по встановленню спірної огорожі відповідачами був унеможливлений прохід та проїзд позивача до зовнішньої межі частини свого домоволодіння та належної йому земельної ділянки, що, на думку суду, обмежує права позивача у вільному користуванні своєю власністю. Існування цієї огорожі після завершення будівництва, яке було нею огороджено, продовжує обмежувати ці права позивача, але вже за відсутністю будь-яких законних підстав. При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] та його представників стосовно того, що позивач має вільну можливість заходу та заїзду на територію свого домоволодіння іншим шляхом, оскільки це не підтверджено жодним доказом по справі. Крім того, відповідачі не мають законних прав встановлювати будь-кому будь-які обмеження стосовно способу реалізації своїх законних прав. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. За таких обставин позовні вимоги в частині зобовязання відповідачів демонтувати самовільно збудовану огорожу, яка перекриває проїзд, розташований між земельними ділянками домоволодінь №190 та 192, 192-а по пр.Пролетарському в м.Бердянську підлягають задоволенню. При цьому в судовому рішенні слово «проїзд» слід замінити на вираз «земельна ділянка» у звязку з недоведеністю приналежності цієї земельної ділянки до проїзду. В той же час не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобовязання відповідача [PERSON] не залишати автомобіль, інші транспортні засоби чи майно на проїзді задоволенню не підлягають, оскільки будь-яких доказів того, що ці дії відповідача мають постійний характер та порушують законні права та інтереси позивача до суду надано не було. В порядку ст.ст.79,88 ЦПК України судові витрати позивача на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial