Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має у приватній власності квартиру [ADDRESS], яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 17 лютого 1981 року. В даній квартирі зареєстрований [PERSON], проте не проживає з 2003 року, і ця обставина перешкоджає вільному володінню, користуванню та розпорядженню позивачем її власністю. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник надала суду письмову заяву в якій позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності, проти заочного рішення не заперечувала (а.с.36). Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав, силу ч.7 ст.128, ч.4 ст.130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце судового засідання (а.с.29,30,32). Враховуючи зазначене зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню зважаючи на таке. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 17 лютого 1981 року [PERSON] є власником 3/5 частини будинку [ADDRESS] (а.с.6-7). Відповідно до довідки Путивльського БТІ від 11 грудня 2018 року є власником 3/5 частини будинку [ADDRESS] На підставі рішення №95 Виконавчого комітету Путивльської міської ради від 24 квітня 1997 року було змінено адресу даного будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с.35). З довідки виданої Виконавчим комітетом Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області №5431 від 17 серпня 2018 року та копії будинкової книги, видно, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], дружина позивача - [PERSON], [INFO], дочка позивача - [PERSON], [INFO] та онук позивача - [PERSON], [INFO] (а.с.9,10-12). Комісійним актом від 25 вересня 2018 року, засвідченим депутатом Путивльської міської ради, зафіксовано той факт, що по [ADDRESS] з 2004 року по теперішній час [PERSON] не проживає (а.с.8). Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі спільно з власником будинку не проживали та спільним побутом не були пов'язані. Наявність реєстрації відповідачів у вказаному будинку є презумпцією наявності у відповідачів права користування чужим майном, тобто сервітутом в розумінні ст.395 ЦК України і створюють перешкоди позивачу у праві володіння, користування та розпорядження його майном. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідачів на користування чужим майном (будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406 ЦК України. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, законом визначено певний спосіб захисту цивільного права, пов'язаний з правом користування житловим приміщенням. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved