Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі п. п. 3.4 пункту 3 рішення Артемівської міської ради Донецької області № 5/9-187 від 22.11.2006 року, між Артемівською міською радою (на даний час Бахмутською), як орендодавцем та ФОП [PERSON] , як орендарем 20.12.2006 укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Артемівському міському відділі Донецької регіональної філії Державного підприємства «ЦДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №040714700008 від 12.01.2007. [PERSON] до закінчення строку дії договору оренди землі із заявою про поновлення строку його дії до міської ради не зверталась, орендну плату за користування земельною ділянкою в період з 01.04.2019 року по 31.07.2020 року не здійснювала, у зв`язку з чим, позивач втратив кошти від орендної плати. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача [PERSON] суму в розмірі 33 626,65 грн. за договором оренди земельної ділянки територіальної громади м. Артемівська (Бахмут) від 20 грудня 2006 року, на підставі п.п. 3.4 пункту 3 рішення Артемівської міської ради Донецької області № 5/9-187 від 22.11.2006 року, площею 0,0220 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 1410300000:00:018:0592, для розташування дитячої кав`ярні терміном на 3 роки. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, тому суд на підставі п.1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Законом України «Про оренду землі». Статтею 2 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Судом встановлено, що на підставі п.п. 3.4 пункту 3 рішення Артемівської міської ради Донецької області № 5/9-187 від 22.11.2006 року, між Артемівською міською радою (на даний час Бахмутською), як орендодавцем та [PERSON] , як орендарем укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0220 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 1410300000:00:018:0592. Відповідно до пунктів 1, 2 даного договору відповідач набула у платне користування земельну ділянку площею 0,0220 га із земель житлової та громадської забудови з метою розташування дитячої кав`ярні, яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 1410300000:00:018:0592. Пунктом 8 договору передбачено, що договір укладено на 5 років з 12 січня 2007 по 11 січня 2012. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідно до пункту 20 після припинення дії цього договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому у порівнянні з тим, у якому стані він одержав її в оренду. Згідно акту прийому-передачі від 12.01.2007 до зазначеного договору, Артемівською міською радою (на даний час Бахмутською) передано [PERSON] земельну ділянку, межі якої встановлено на місцевості з узгодженням суміжних землекористувачів, яка має загальну площу 0,0220 га, кадастровий номер 1410300000:00: 018:0592, із земель житлової та громадської забудови для розташування дитячої кав`ярні. Пунктом 5 рішення Артемівської (на даний час Бахмутської) міської ради Донецької області №5/21-413 від 29.08.2007 внесено зміни до підпункту 3.4. пункту 3 рішення Артемівської (на даний час Бахмутської) міської ради від 22.11.2006 №5/9-189, виклавши його у наступній редакції: «фізичній особі - підприємцю [PERSON] , (інд. № [NUMBER] ), земельну ділянку пл. 0,0220 га по [ADDRESS] (кад.№1410300000:00:018:0592) у м. Артемівську, для розміщення дитячого торгового комплексу, терміном на 3 роки, із земель запасу житлової та громадської забудови». Відповідно до заяви від 08.02.2012 №01-0565-05 [PERSON] , остання звернулася до Артемівської (на даний час Бахмутської) міської ради, щодо поновлення договору оренди земельної ділянки площею 0,0220 га. по [ADDRESS] кадастровий №1410300000:00:018:0592 для розміщення дитячого торгового комплексу. Рішенням Артемівської (на даний час Бахмутської) міської ради Донецької області № 6/21-360 від 28.03.2012, а саме підпунктом 3.2. пункту 3 було поновлено договір оренди земельної ділянки пл. 0,0220 га по [ADDRESS] кадастровий №1410300000:00:018:0592 фізичній особі [PERSON] , для розміщення дитячого торгового комплексу, терміном на 5 років. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №1005296806 від 02.05.2019 року, встановлено, що 11.04.2012 внесено запис № 22540060005001930 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] , підстава для внесення якого зазначено власне рішення. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до приписів ст. 626 ЦК України реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Відповідно до ч. 1-3 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа - повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що для застосування та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором;орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа - повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Відповідно до ч.5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист - повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. Частиною 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа - повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку ч. ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Таким чином, поновлення договору оренди землі в передбачений нормами ч. 6-10 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» спосіб вимагає не тільки встановлення юридично значимих умов, що свідчать про продовження орендних правовідносин (як-то користування земельною ділянкою поза межами строку договору без заперечення орендодавця протягом наступного місяця), а й необхідності укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків (складний фактичний склад). Оскільки відповідач до закінчення строку дії договору оренди землі із заявою про подовження строку його дії до позивача не зверталась, суд вважає, що відповідач втратила право на поновлення строку дії договору оренди землі, так як відповідачем таке право не було реалізовано. 27.09.2017 року Управлінням муніципального розвитку Бахмутської міської ради було надіслано лист відповідачу за №01-1597-08 з повідомленням про вручення, з пропозицією підписання 3-х екземплярів додаткової угоди між Бахмутською міською радою та [PERSON] до зазначеного договору, щодо його поновлення. 19.12.2018 року за № 01/07-791 Бахмутською міською радою було направлено лист - повідомлення [PERSON] , про використання останньою, земельної ділянки без правовстановлюючих документів, невиконання нею фінансових зобов`язань, щодо внесення плати за користування земельною ділянкою, та використання об`єкту нерухомого майна без документів, що дає право на його експлуатацію, який повернувся на адресу міської ради по закінченню терміну зберігання. Судом встановлено, що на теперішній час додаткова угода, щодо поновлення договору оренди земельної ділянки за адресою [ADDRESS] площею 0,0220 га, кадастровий номер №1410300000:00:018:0592, відведеної для розміщення дитячого торгового комплексу, між [PERSON] та позивачем не підписана та не зареєстрована у встановленому чинним законодавством порядку, та фактично земельна ділянка використовується без правовстановлюючих документів. Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Згідно ст. 14.1.72 Податкового кодексу України відповідач, не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата за землю. Статтями 14.1.125, 14.1.136, 288.5 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною. Згідно розрахунку доходу, збереженого від використання без достатніх правових підстав (без оформлення правовстановлюючих документів) земельною ділянкою у виді орендної плати фізичною особою [PERSON] по [ADDRESS] за 2019-2020 року складає 33 626,65 грн. Згідно з частинами 1-3 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно %ло набуте, згодом відпала. Пунктом 4 частини 3 статті 1212 ЦК та положенням глави 83 ЦК України передбачено, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. Разом з тим обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових втрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав). На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої статті 1212 ЦК вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Частиною 1 ст. 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Підстави та порядок стягнення коштів, які особа мала б отримати за звичайних умов, втім не отримала, визначені також статтею 22 ЦК України за змістом якої упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, як норми статей 22, 1166 ЦК України, так і статті 1212 ЦК України унормовують відшкодування шкоди, зокрема, у вигляді неодержаних потерпілою особою доходів, що завдана як внаслідок неправомірних дій/бездіяльності, так і внаслідок безпідставного збагачення іншої особи за рахунок ч безпідставного збереження нею коштів, які належать (мають бути сплачені) цій потерпілій особі. Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України. За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідач у період з 01.04.2019 по 31.07.2020 не сплачував за користування земельною ділянкою орендну плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі. При цьому, позивач був позбавлений можливості передати спірну земельну ділянку в користування іншим особам, оскільки на вказаній ділянці розташована нерухомість, що належить відповідачу. Таким чином, не укладання договору оренди та не здійснення відповідачем оплати за землю (у встановлених порядку та розмірі, передбачених для орендних правовідносин) за використання спірної земельної ділянки, призвело до фактичного безоплатного користування останнім спірною земельною ділянкою та позбавило позивача права отримувати дохід від здавання спірної земельної ділянки в оренду на законних для цього підставах. Відтак, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). За приписами пункту 4 частини 3 статті 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої Законом. Пунктом «б» частини 1 статті 80 Земельного Кодексу України передбачено, що суб`єктом права власності на землю, також є територіальна громада, яка реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності . Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Частинами 1 та 3 ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та Законом про Державний бюджет України. У відповідності до п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду бюджетів міст обласного значення належить податок на майно, що зараховується до бюджетів місцевого самоврядування. Ненадходження платежів за використання землі, яка перебуває у комунальній власності призводить до не виконання прибуткової частини місцевого бюджету, чим порушуються інтереси держави. Як передбачено ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень, тобто суб`єктом права комунальної власності є територіальна громада села, селища, міста. Згідно з ч. 1 ст. 10 вказаного Закону органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та законами є сільські, селищні, міські ради. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування згідно зі ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є рухоме і нерухоме майно, доходів місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є комунальною власністю територіальних громад. Підпунктом 1 пункту 6 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до віддання виконавчих органів міських рад належить здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Відповідно до ст. 189 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські, районні та обласні ради здійснюють самоврядний контроль за використанням та охороною земель. За змістом ч. 1 п. 3 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією міської ради. Постановою Верховної ради України від 04.02.2016 №984-111 перейменовано місто Артемівськ на місто Бахмут (постанова набрала чинності 18.02.2016). Рішенням сесії Артемівської міської ради №6/82-1443 від 23.03.2016 перейменовано Артемівську міську раду в Бахмутську міську раду. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Бахмутської міської ради Донецької області суму безпідставно збережених коштів у розмірі 33 626,65 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved