Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень просить: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON], [INFO] є рідним братом [PERSON], [INFO]; визнати за [PERSON], право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами по [ADDRESS], який складається з: житлового будинку - літ. «А», стіни шл/блок, загальною площею - 43,10 кв.м., житловою площею - 32,5 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами: Прибудова -а, Літня кухня - Б, Погріб - пг, Сарай - В, сарай - Г, сарай - Д, Вбиральня - Е, Вхід у погріб - Ж, Колодязь - № 1, Хвіртка - № 2, Ворота - № 3, Огорожа - № 4, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою 15 грудня 1992 року, за реєстром № 4294, зареєстрованого в Новомосковському БТІ за № 5-2, [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться по [ADDRESS]. 06 квітня 1999 року Новомосковським районним бюро технічної інвентаризації виготовлений технічний паспорт на зазначений житловий будинок на ім'я [PERSON] - 1/2 частина та [PERSON] - 1/2 частина. [INFO] року дядько позивача - [PERSON], помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належав [PERSON]. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] була мати позивача - [PERSON], яка в установлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата [PERSON], так як проживала разом з братом та вважається такою, що прийняла спадщину шляхом проживання зі спадкодавцем. [INFO] року мати позивача - [PERSON], померла. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є діти спадкодавця: [PERSON] та донька - [PERSON]. В установлений законом термін [PERSON] та [PERSON] звернулися до Новомосковської районної державної нотаріальної контори після смерті матері [PERSON]. Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а [PERSON] з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері. Після цього нотаріусом заведена спадкова справа за № 106/06. 12 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. 12 грудня 2016 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на житловий будинок [ADDRESS], оскільки відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № [NUMBER] від 12 грудня 2016 року право власності на спадковий будинок зареєстроване за спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15 грудня 1992 року Новомосковською ДНК за р. № 4294, тобто не представлено документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадковий будинок. Вважаючи відмову такою, що суперечить нормам законодавства позивач звернувся з позовом до суду. Представник позивача до суду не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідачі, третя особа у судове засідання не з'явилися, кожен окремо надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за відсутності представників. Не заперечили проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Відповідно до інформаційної довідки № [NUMBER] від 12 грудня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 28 березня 2003 року за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15 грудня 1992 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 4294 в рівних частках (по 1/2) зареєстровано право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. 06 квітня 1999 року, Новомосковським районним Бюро технічної інвентаризації виготовлений технічний паспорт на зазначений житловий будинок на ім'я [PERSON] - 1/2 частина та [PERSON] - 1/2 частини, у відповідності до якого житловий будинок в цілому складається з: житлового будинку - літ. «А», стіни шл/блок, загальною площею - 43.1 кв. м, житловою площею - 32,5 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами: сіней - а, літня кухня - Б, погрібу - пг, сараю - В, сараю - Г, сараю - Д, вбиральні - Е, входу у погріб - Ж, колодязю - № 1, хвіртки - № 2, воріт - № 3, забору - № 4. [INFO] року [PERSON] помер. У відповідності до відповіді нотаріуса № 76/01-09, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. У відповідності до довідки Виконавчого комітету Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1231 від 25 листопада 2015 року, [PERSON] по день смерті проживав разом з племінницею [PERSON], племінником [PERSON], [PERSON], сестрою [PERSON] [INFO] року померла [PERSON], мати позивача та відповідача, про що свідчать надані суду свідоцтво про смерть від 01 вересня 2005 року, свідоцтва про народження від 13 січня 1995 року, від 05 серпня 1985 року, свідоцтво про шлюб від 28 січня 2006 року, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012 року про розірвання шлюбу, свідоцтво про шлюб від 12 жовтня 2013 року. У відповідності до отриманої судом копії спадкової справи після смерті [PERSON], до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся [PERSON], чоловік та донька померлої - [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріуса із заявами про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] 28 лютого 2006 року та 28 лютого 2006 року відповідно. 20 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. 12 грудня 2016 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року на житловий будинок [ADDRESS], оскільки відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № [NUMBER] від 12 грудня 2016 року право власності на спадковий будинок зареєстроване за спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 15 грудня 1992 року Новомосковською ДНК за р. № 4294, тобто не представлено документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадковий будинок. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Щодо встановлення факту, що має юридичне значення. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з ч. 1 п 2 ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] є чоловіком її доньки. Знала, що [PERSON] є матір`ю [PERSON], [PERSON] був дядьком [PERSON] та рідним братом [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] жили в селі Вільному. Свідки [PERSON] що мешкала по сусідству з будинком, в якому проживав позивач в с. Вільне, [PERSON] - сестра дружини позивача надали показання, аналогічні показанням [PERSON], вказуючи, що знали [PERSON], [PERSON], які відносилися один до одного, як брат та сестра, називали один одного відповідно, мали спільних батьків. Оцінюючі вищенаведені докази по справі, суд приходить до висновку, що наявними в справі доказами, наданими на підтвердження відомостей про народження, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, показаннями свідків підтверджено наявність родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] Встановлення даного факту необхідно позивачу для реалізації спадкових прав, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності, суд виходить з наступного. Оскільки [PERSON] помер [INFO] року, при вирішенні питання щодо набуття права [PERSON] права власності в порядку спадкування, як сестра померлого застосуванню до даних спадкових відносин підлягають норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначеній в статті 21 цього кодексу. Відповідно до ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст.ст.529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) і померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). У відповідності до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За ст.560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. За таких обставин, оскільки судом встановлено факти родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], які були рідні брат та сестра, відсутності інших спадкоємців першої черги за законом чи спадкоємців за заповітом, суд вважає, що шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном - житловим будинком, розташованим в [ADDRESS] [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] у виді 1/2 права власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] на 1/2 частину будинку, смерть [PERSON], подання заяви про прийняття спадщини позивачем та відмову від спадщини на користь позивача [PERSON] та [PERSON], враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження відчуження первісними власниками нерухомого майна на користь третіх осіб, неможливість внаслідок смерті вчинення дій щодо реєстрації виниклого у [PERSON] права власності, відсутність доказів наявності інших спадкоємців, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved