Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - житлово-будівельний кооператив «Академічний-15», про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частину паєнагромадження, визнання незаконним та скасування наказу, скасування свідоцтва про право власності на квартиру та визнання права власності на частину квартири. Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до рішення виконкому Київської міської ради № 30/4 від 13.01.1986 року його батько [PERSON] був затверджений членом житлово-будівельного кооперативу «Академічний-15», і 17.01.1986 року ним було сплачено вступний (перший) пайовий внесок до житлово-будівельного кооперативу «Академічний-15» на загальну суму 5 400 крб., з яких 5 230,73 крб. було зараховано до паєнагромадження, внесеного з метою будівництва квартири [ADDRESS]. 14.02.1987 року позивач зареєстрував шлюб з [PERSON]. На підставі ордеру на жиле приміщення у будинку житлово-будівельного кооперативу від 16.11.1987 року батько позивача [PERSON], як член ЖБК «Академічний-15», отримав право на заселення до згаданої квартири. Відповідно до даного ордеру до складу його сім'ї входили: він, [PERSON], позивач як син та [PERSON] як дружина сина. 19.02.1988 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. І з цього часу, як стверджує позивач, він з дружиною та його батьки стали проживати сім'єю. [INFO] [PERSON] помер, до дня його смерті ним було сплачено паєнагромадження у розмірі 5 230,73 крб., що складало 38/100 частин від загальної вартості квартири, а залишок внеску становив 8 602,95 крб. На переконання позивача, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, поряд з іншим майном, входило паєнагромадження у ЖБК «Академічний-15» у сумі 5 230,73 крб., що відповідало 38/100 частинам загальної вартості квартири. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були позивач, як син, та [PERSON], як дружина. Зі слів позивача, він спадщину після смерті свого батька прийняв, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживав на цей час у квартирі разом з батьком, після смерті останнього продовжував в ній проживати, користуватися рухомим спадковим майном свого батька, яке знаходилося у цій квартирі, підтримувати його у належному порядку, сплачувати членські внески до ЖБК «Академічний-15». [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], теж фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, проте на відміну від позивача, як стало йому відомо у подальшому, скористалась своїм правом отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка, 27.07.1990 року звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, як така що спадщину прийняла шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. При цьому [PERSON] не вказала у цій заяві, що спадкоємцем померлого є ще й його син, позивач [PERSON], внаслідок чого 27.07.1990 року неправомірно отримала свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 14-2327 на все належне за життя [PERSON] паєнагромадження у ЖБК «Академічний-15» у сумі 5 230,73 крб. Як стверджує позивач, даний факт став йому відомий лише під час розгляду цивільної справи за його позовом до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: [PERSON], житлово-будівельний кооператив «Академічний-15», [PERSON], про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру та за позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, а саме: після отримання судом 23.02.2015 року за вх. № 8914 належним чином засвідченої копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON]. На думку позивача, Першою Київською державною нотаріальною конторою 27.07.1990 року було безпідставно видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на все належне померлому [PERSON] паєнагромадження у ЖБК «Академічний-15» у сумі 5 230,73 крб., так як у неї в порядку спадкування виникло право лише на 1/2 його частину, а інша 1/2 частина спадку, що відповідає 19/100 частинам загальної вартості квартири, належить позивачу [PERSON], як сину померлого, який спадщину прийняв і не відмовився від неї. Зважаючи на вказане, позивач стверджував, що згадане свідоцтво про право на спадщину за законом є неправомірним і повинно бути скасоване. Згідно з архівного витягу із рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 19.10.1990 року № 902 «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК», наданого 23.12.2014 року Державним архівом м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у цивільній справі за позовом [PERSON] до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: [PERSON], житлово-будівельний кооператив «Академічний-15», [PERSON], про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру та за позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, виконавчим комітетом Київської міської ради затверджено рішення загальних зборів членів житлово-будівельних кооперативів про прийняття членами ЖБК у зв'язку з передачею паю або переходу його у спадщину та закріплення квартир за громадянами, зокрема, за [PERSON] з родиною три особи (вона, син, дружина сина) закріплено трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Таке рішення було прийняте на підставі протоколу житлової комісії ЖБК «Академічний-15» від 06.09.1990 року № 64/4-90. Позивач вказував, що на підставі незаконного свідоцтва про право на спадщину за законом на паєнагромадження [PERSON] [PERSON] одноособово стала членом кооперативу згідно з рішенням житлової комісії ЖБК «Академічний-15», викладеним у протоколі від 06.09.1990 року № 64/4-90, та рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 19.10.1990 року № 902 «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК». Поруч із цим, зі слів позивача, після смерті батька він з дружиною стали проживати разом сім'єю з його матір'ю [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] від своєї частки у спадщині (1/2 частина паєнагромаджень [PERSON]) не відмовлявся, продовжував жити у квартирі [ADDRESS], сплати йому компенсації за успадковану після смерті батька частину паєнагромадження не просив, тобто набув право як спадкоємець стати членом ЖБК «Академічний-15». Більш того, позивач у лютому 1992 року за рахунок його подружніх коштів сплатив залишок паю у ЖБК «Академічний-15» у сумі 8 602,95 крб. (62/100 частин загальної вартості квартири), що вбачається з листа ЖБК «Академічний-15» № 08-67 від 28.08.2014 року та із записів у погосподарських книгах ЖБК «Академічний-15». З огляду на витяг з наказу № 1898-С Головного управління житлового забезпечення КМДА від 14.10.2004 року на підставі заяви, витягу з рішення та довідки про повну виплату паю було наказано оформити та видати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. 29.11.2004 року на ім'я [PERSON] відповідно до згаданого наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстроване в КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» у реєстрову книгу № д.170-30 за реєстровим № 775/31332 від 05.01.2005 року. Проте, позивач зауважив, що законодавець не обмежив спадкоємця члена житлово-будівельного кооперативу строком вступу до членів цього кооперативу замість померлого, що не позбавляло б позивача [PERSON] права зробити це на даний час у разі відсутності свідоцтва про право власності на квартиру на ім'я його матері [PERSON], а також в подальшому отримати свідоцтво про право власності на належну йому частину цієї квартири. З огляду на це, на думку позивача, наказ № 1898-С Головного управління житлового забезпечення КМДА від 14.10.2004 року, відповідно до якого на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], є неправомірним та підлягає скасуванню, як таке, що порушує його права на членство у ЖБК та набуття у власність належної йому частини квартири. На цій підставі саме свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане відповідно до цього наказу на ім'я [PERSON], теж повинно бути скасоване. [INFO] [PERSON], мати позивача [PERSON], померла. Після її смерті відкрилась спадщина на 19/100 частини вказаної квартири, що відповідає 1/2 частині паєнакопичення у ЖБК «Академічний-15», успадкованого нею після смерті її чоловіка [PERSON]. Після смерті матері [PERSON] 26.04.2012 року звернувся до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою за вх. 1001 про прийняття спадщини. Крім [PERSON] до нотаріальної контори звернулась племінниця померлої відповідач [PERSON] із заповітом, складеним на її користь [PERSON] 16.02.2011 року та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борисовою\~С.О. за реєстровим № 802. Позивач вказував на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.06.2015 року, було відмовлено у задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 29.11.2004 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Вказана відмова суду була мотивована тим, що їх доводи про сплату [PERSON] решти суми пайового внеску за квартиру після смерті його батька [PERSON] правового значення при вирішенні вимог щодо визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру не мають, оскільки вони до членів ЖБК не приймались, і між ними з [PERSON] фактично виник спір щодо визнання спірної квартири об'єктом права спільної власності як такого, що придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї. З огляду на це їм було роз'яснено право на звернення до суду з позовом про визнання вказаної квартири об'єктом права спільної власності та визнання права власності на частину квартири. Апеляційний суд м. Києва у своїй ухвалі від 17.06.2015 року також зазначив, що звертаючись з позовом до суду про визнання незаконним лише свідоцтва про право власності на житло, не було порушено питання про визнання незаконним наказу, на підставі якого це свідоцтво було видано, крім того, не було зазначено, яким чином це свідоцтво порушує права позивачів, оскільки не було заявлено вимог про визнання за ними права власності на квартиру. Зі слів позивача, на даний час пай у ЖБК «Академічний-15» на придбання квартири [ADDRESS] сплачений у повному обсязі, проте сплачений він за рахунок коштів померлого [PERSON], паєнагромадження якого відповідало 38/100 вартості квартири та було успадковано у рівних частинах позивачем та його матір'ю, а також за рахунок спільних сумісних коштів позивача та його дружини [PERSON] - 62/100 вартості квартири. Крім того, позивач наголошував на тому, що про існування спірного свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім'я [PERSON], він дізнався лише після 23.02.2015 року, що підтверджується матеріалами цивільної справи № 756/5557/14-ц/ провадження № 2/756/128/15. Всі інші його позовні вимоги являються наслідком вимоги про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому перебіг строку позовної давності по них розпочнеться лише з моменту скасування судом такого свідоцтва. Стосовно вимог про поділ спільного сумісного майна, то про порушення свого права, на думку позивача, він дізнався з рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06.05.2015 року, яке набрало законної сили 17.06.2015 року. З огляду на викладене та посилаючись на правові норми, позивач з урахуванням уточнень остаточно просив суд: скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 14-2327, видане Першою Київською державною нотаріальною конторою 27.07.1990 року [PERSON] на належне за життя [PERSON] паєнагромадження у житлово-будівельному кооперативі «Академічний-15» у сумі 5 230,73 крб.; визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на 1/2 частину паєнагромадження у житлово-будівельному кооперативі «Академічний-15» у сумі 5 230,73 крб.; визнати незаконним та скасувати наказ № 1898-С Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.10.2004 року про оформлення та видачу свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; скасувати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 29.11.2004 року на ім'я [PERSON], зареєстроване у комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» у реєстрову книгу № д.170-30 за реєстровим № 775/31332 від 05.01.2005 року; визнати за [PERSON] право власності на 81/100 частин квартири [ADDRESS]. У ході судового розгляду до участі у справі у якості третіх осіб було залучено Головне управління юстиції в м. Києві в особі Першої Київської державної нотаріальної контори та [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на викладене у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. Крім того, представник відповідача подала суду письмові заперечення, в яких наголошувала на тому, що спірні свідоцтво про право на спадщину, наказ та свідоцтво про право власності на квартиру є законними, так як були видані відповідно до вимог законодавства. Зазначала, що позивач не являється таким, що прийняв спадщину на спадкове паєнагромадження, такою була лише дружина померлого [PERSON] - [PERSON], яка мала право на паєнагромадження, оскільки лише вона вступила у члени кооперативу. Також представник відповідача наголосила на тому, що по вимогам [PERSON] закінчився строк позовної давності, і у зв'язку з викладеним просила відмовити у задоволенні його позову. Відповідач виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) в судове засідання не з*явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Представники третіх осіб ГУЮ в м. Києві в особі Першої Київської державної нотаріальної контори та ЖБК «Академічний-15» у судове засідання не з'явились, звернулись до суду з проханням слухати справу без їх участі, ЖБК «Академічний-15» позовні вимоги [PERSON] підтримав. Вислухавши пояснення представників сторін, думку третьої особи [PERSON] дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що з огляду на довідки ЖБК «Академічний-15» № 023/34-173 від 17.01.1986 року та № 319 від 23.07.1990 року, остання з яких міститься у спадковій справі до майна померлого [INFO] [PERSON], відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради № 30/4 від 13.01.1986 року батько позивача [PERSON] був затверджений членом житлово-будівельного кооперативу «Академічний-15», і 17.01.1986 року ним було сплачено вступний (перший) пайовий внесок до житлово-будівельного кооперативу «Академічний-15» на загальну суму 5 400 крб., з яких 5 230,73 крб. було зараховано до паєнагромадження, внесеного з метою будівництва квартири [ADDRESS]. 14.02.1987 року позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.02.1987 року. На підставі ордеру на жиле приміщення у будинку житлово-будівельного кооперативу від 16.11.1987 року батько позивача [PERSON] - [PERSON], як член ЖБК «Академічний-15», отримав право на заселення до згаданої квартири. Відповідно до даного ордеру до складу його сім'ї входили: він, [PERSON], позивач [PERSON] - син, [PERSON] - дружина сина. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], 19.02.1988 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. З огляду на ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР та зміст вище згаданого ордеру від 16.11.1987 року позивач з дружиною та його батьками стали проживати сім'єю. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.11.1989 року. Відповідно до довідки ЖБК «Академічний-15» № 319 від 23.07.1990 року до дня смерті [PERSON] було сплачено паєнагромадження у розмірі 5 230,73 крб., а залишок внеску становив 8 602,95 крб. Вартість паєнагромадження у розмірі 5 230,73 крб. складала 38/100 частин від загальної вартості квартири. Як звернув увагу судів Верховний Суд України у п. 11 Постанови Пленуму № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», що у випадках смерті до 01.07.1990 р. члена житлово-будівельного, дачно-будівельного або гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства спадщина відкривається не на квартиру, дачу, гараж, садовий будиночок, насадження, а на пай спадкодавця. Вказане свідчить про те, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, поряд з іншим майном, входило паєнагромадження у ЖБК «Академічний-15», тобто право на грошову вартість паю, у сумі 5 230,73 крб., що, як зазначено вище, відповідало праву на 38/100 частин загальної вартості квартири. Так як на момент сплати [PERSON] пайового внеску до ЖБК він не перебував у шлюбі з [PERSON], а доказів того, що вказане паєнагромадження було спільним сумісним майном цих осіб, у ході розгляду справи надано не було, твердження представника відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] була дружиною, яка мала право на паєнагромадження, не може бути взятим судом до уваги. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. А отже, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були позивач [PERSON], як син, та [PERSON], як дружина. Як вбачається зі ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач на момент смерті його батька постійно проживав та був зареєстрований разом з ним, після смерті останнього продовжував проживати в квартирі померлого, користуватися рухомим спадковим майном свого батька, яке знаходилося у ній, підтримувати це майно у належному порядку, сплачував членські внески до ЖБК «Академічний-15», а отже, спадщину після смерті [PERSON] прийняв, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном. При цьому законодавство не допускало прийняття спадщини шляхом вступу в управління та володіння майном лише частини спадкового майна, а тому позивач спадщину прийняв в тому числі і на спірне спадкове паєнагромадження [PERSON] у ЖБК. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] теж прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а точніше, аналогічно тому, як це зробив і позивач, а також у подальшому подала до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. З огляду на матеріали спадкової справи до майна померлого [PERSON], [PERSON] 27.07.1990 року звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, але не вказала у цій заяві, що спадкоємцем померлого є ще й його син, позивач [PERSON], а тому 27.07.1990 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим № 14-2327 на все належне за життя [PERSON] паєнагромадження у ЖБК «Академічний-15» у сумі 5 230,73 крб. З огляду на матеріали цивільної справи № 756/5557/14-ц, провадження № 2/756/128/15, за позовом [PERSON] до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: [PERSON], житлово-будівельний кооператив «Академічний-15», [PERSON], про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру та за позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру (а.с. 213) - даний факт став відомий позивачу [PERSON] після отримання судом 23.02.2015 року за вх. № 8914 належним чином засвідченої копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON]. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.02.2016 року, позивач 02.02.2016 року звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину паєнакопичення у ЖБК «Академічний-15» після смерті [PERSON], проте йому державним нотаріусом у цьому було відмовлено, оскільки 27.07.1990 року за реєстровим № 14-2328 на все зазначене паєнакопичення було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON]. З огляду на довідку ЖБК «Академічний-15» № 02-15 від 03.02.2016 року, неможливо прийняти заяву від позивача про вступ його до членів кооперативу, оскільки на даний час не визначено, хто являється власником спірної квартири. Оскільки ст. 76 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що перебіг строку позовної давності розпочинається з дня виникнення права на позов, а право на позов виникає, в тому числі, й з моменту, коли особа дізналася про порушення свого права, суд вважає, що позивачем по даній вимозі строк позовної давності не пропущено і його право повинно бути захищено. Пунктом 119 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5, передбачено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державною нотаріальною конторою за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться в строки, встановлені статтею 561 Цивільного кодексу УРСР. За правилами п. 120 цієї ж Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, закликаних до спадкоємства, одночасно на ім'я всіх спадкоємців або в будь-який час кожному з них окремо, в залежності від їх бажання. В кожному свідоцтві зазначається все спадкове майно і перелічуються всі спадкоємці, та визначається частка спадщини спадкоємця, якому видається свідоцтво про право на спадщину. Згідно з абзацами 1, 4 п. 123 зазначеної Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках передбачених частиною III статті 549, частиною II статті 551 Цивільного кодексу УРСР, не раніше зазначених строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. До того ж, пунктом 124 даної Інструкції передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. У Постанові Верховного Суду України від 14.05.2014 року у цивільній справі 6-42цс14 було закцентовано увагу на тому, що прийнята спадщина на підставі частини другої статті 548 ЦК УРСР належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, збереження або втрата набутого спадкодавцем права власності на спадкове майно з фактом отримання чи неотримання ним свідоцтва про право на спадщину не пов'язана, а свідоцтво є лише документальним підтвердженням цього права (стаття 560 ЦК УРСР). А отже, суд визнає, що Першою Київською державною нотаріальною конторою 27.07.1990 року було безпідставно видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на все належне померлому [PERSON] паєнагромадження у ЖБК «Академічний-15» у сумі 5 230,73 крб., так як у неї в порядку спадкування виникло право лише на 1/2 його частину, тобто на право на грошову вартість 19/100 паю, а інша 1/2 частина спадкового паєнагромадження відповідно до ст. 548 ЦК УРСР належить позивачу, як сину померлого, який спадщину прийняв і не відмовився від неї. З огляду на позицію, висвітлену у п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Тобто, згадане свідоцтво про право на спадщину за законом є неправомірним і повинно бути скасоване, що свідчить про обґрунтованість позову у частині скасування спірного свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на 1/2 частину паєнагромадження у житлово-будівельному кооперативі «Академічний-15» у сумі 5 230,73 крб. Крім того, судом встановлено, що згідно з архівним витягом із рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 19.10.1990 року № 902 «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК», наданого 23.12.2014 року Державним архівом м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у цивільній справі за позовом [PERSON] до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: [PERSON], житлово-будівельний кооператив «Академічний-15», [PERSON], про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру та за позовом третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, виконавчим комітетом Київської міської ради затверджено рішення загальних зборів членів житлово-будівельних кооперативів про прийняття членами ЖБК у зв'язку з передачею паю або переходу його у спадщину та закріплення квартир за громадянами, зокрема, за [PERSON] з родиною три особи (вона, син, дружина сина) закріплено трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Таке рішення було прийняте на підставі протоколу житлової комісії ЖБК «Академічний-15» від 06.09.1990 року № 64/4-90. Зважаючи на ч.ч. 2, 5 ст. 145 ЖК УРСР, якщо член житлово-будівельного кооперативу виключений з кооперативу (крім випадків, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7 статті 147), помер або вибув з нього з інших причин чи переселився в іншу квартиру в будинку того ж кооперативу, члени його сім'ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. Член сім'ї, який виявив бажання вступити до кооперативу замість попереднього члена кооперативу, має перевагу перед іншими особами. Дружині члена кооперативу, що має право на частину паєнагромадження, надається перевага на вступ до кооперативу перед іншими членами сім'ї. При відсутності дружини, що має право на частину паєнагромадження, а також при відмові її від вступу до кооперативу така перевага надається спадкоємцям члена кооперативу, які проживали разом з ним. До членів сім'ї члена житлово-будівельного кооперативу належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. З огляду на п.55 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 року № 186 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), якщо член житлово-будівельного кооперативу виключений з кооперативу у випадках, передбачених підпунктами 4 і 6 пункту 50 цього Примірного статуту, помер або вибув з нього з інших, причин, чи переселився в іншу квартиру в будинку того ж кооперативу, члени його сім'ї, які проживали разом з ним, зберігають право користування жилим приміщенням за умови вступу до кооперативу одного з них. Член сім'ї, який виявив бажання вступити до кооперативу замість колишнього члена кооперативу, має перевагу перед іншими особами. Дружині члена кооперативу, що має право на частину паєнагромадження, надається перевага на вступ до кооперативу перед іншими членами сім'ї. При відсутності дружини, що має право на частину паєнагромадження, а також при відмові її від вступу до кооперативу така перевага надається спадкоємцям члена кооперативу, які проживали разом з ним. До кооперативу може бути прийнято стільки спадкоємців, скільки є ізольованих кімнат у квартирі. На підставі оспорюваного свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.07.1990 року на паєнагромадження [PERSON] [PERSON] одноособово стала членом кооперативу згідно з рішенням житлової комісії ЖБК «Академічний-15», викладеним у протоколі від 06.09.1990 року № 64/4-90, та рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 19.10.1990 року № 902 «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК». Згідно з п. 6.1.4 Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001 року № 1820, Головне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації здійснює оформлення права власності та видає свідоцтва про право власності фізичним та юридичним особам на квартири, за які члени житлово-будівельних кооперативів чи товариств повністю внесли пайові внески. За правилами п. 12.4 вказаного Положення додатково до документів, зазначених в пунктах 9 і 10 цього Положення, для оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності заявниками до Головного управління житлового забезпечення надаються на квартиру, яку було надано в користування члену житлового, житлово-будівельного кооперативу чи товариства, за яку член цього житлового, житлово-будівельного кооперативу чи товариства повністю вніс пайовий внесок: довідка житлового, житлово-будівельного кооперативу чи товариства про членство в кооперативі, товаристві та повне внесення цим членом кооперативу, товариства пайового внеску; ордер. З огляду на витяг з наказу № 1898-С Головного управління житлового забезпечення КМДА від 14.10.2004 року на підставі заяви, витягу з рішення та довідки про повну виплату паю було наказано оформити та видати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. 29.11.2004 року на ім'я [PERSON] відповідно до згаданого наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстроване в КП «Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» у реєстрову книгу № д.170-30 за реєстровим № 775/31332 від 05.01.2005 року. Крім того, судом встановлено, що, поруч із зазначеним, позивач від своєї частки у спадщині (1/2 частина паєнагромаджень [PERSON]) не відмовлявся, продовжував жити у квартирі [ADDRESS], сплати йому компенсації за успадковану після смерті батька частину паєнагромадження не просив та не отримував, тобто набув право як спадкоємець стати членом ЖБК «Академічний-15». Також законодавець не обмежив спадкоємця члена житлово-будівельного кооперативу строком вступу до членів цього кооперативу замість померлого, вказане свідчить про закріплення за позивачем права на вступ до кооперативу та залишення за ним права на 19/100 паю. Більш того, позивач [PERSON] у лютому 1992 року за рахунок його сімейних коштів сплатив залишок паю у ЖБК «Академічний-15» у сумі 8 602,95 крб. (62/100 частин загальної вартості паю), що підтверджується листом ЖБК «Академічний-15» № 08-67 від 28.08.2014 року та записами у погосподарських книгах ЖБК «Академічний-15». Тобто, фінансова участь позивача у формуванні паю у ЖБК «Академічний-15» з метою набуття спірної квартири становить 81/100 частину. Також, як вбачається з правового висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 року у цивільній справі № 6-138цс13, згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 01.07.1990 року набуває право власності на цю квартиру. А отже, з моменту повного внесення пайового внеску за спірну квартиру у лютому 1992 року на неї виникло право власності. До того ж, з огляду на правовий висновок, висвітлений у Постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 року у цивільній справі № 6-138цс13, за змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім'ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. З огляду на рекомендації, закріплені у п. 6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 року, відповідно до п.1 ст.17 Закону «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Частиною1 ст. 17 Закону України «Про власність» (який був чинним на час коли виникли правовідносини між сторонами) передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Знову ж таки, згідно з вже процитованою ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. За правилами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» (який був чинним на час коли виникли правовідносини між сторонами) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. А отже, з урахуванням того, що спірна квартира була отримана у власність хоч і на ім'я [PERSON], але за рахунок фінансової участі як її (19/100 частин), так і позивача, який був її членом сім'ї (81/100 частин), вона була набута у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинний на момент виникнення права власності на спірну квартиру у лютому 1992 року, передбачено, що розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі, а тому частка [PERSON] у спірній квартирі складала 19/100, в позивача - 81/100. З огляду на вказане спірна квартира [ADDRESS] відповідно до наказу № 1898-С Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.10.2004 року та свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 29.11.2004 року, була неправомірно передана у власність одноособово лише [PERSON] Зі змісту Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001 року № 1820, не вбачається, що виключно на ім'я членів житлово-будівельних кооперативів може бути видано свідоцтво про право власності на квартири у цих кооперативах у разі повної сплати пайових внесків. А отже, вимоги позивача про визнання незаконним та скасування оспорюваного наказу № 1898-С від 14.10.2004 року, а також скасування свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 29.11.2004 року на ім'я [PERSON] та визнання права власності за ним на 81/100 частину даної квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно тверджень представника відповідача про закінчення строку позовної давності по цим вимогам, то суд не може їх прийняти, оскільки, як зауважив представник позивача, про існування спірного свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на ім'я [PERSON], позивач дізнався лише після 23.02.2015 року, що підтверджується матеріалами цивільної справи № 756/5557/14-ц/, провадження № 2/756/128/15, а всі інші його позовні вимоги являються наслідком вимоги про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому перебіг строку позовної давності по них розпочинається лише з моменту скасування судом такого свідоцтва, що і має місце у даному випадку. Право власності ж у позивача на 81/100 частину квартири виникло відповідно до вимог ст.ст. 15, 17 Закону України «Про власність» у лютому 1992 року і було порушено спірними наказом та свідоцтвом про право власності на квартиру, а тому заявить про його визнання [PERSON] міг лише з моменту їх скасування, тобто у даному процесі. Крім того, зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.04.2012 року [INFO] вбачається, що [PERSON], мати позивача, померла. З огляду на вище зазначені міркування після її смерті відкрилась спадщина на 19/100 частини вказаної квартири, право власності на які в порядку ст.ст. 15, 17 Закону України «Про власність» виникло у неї у лютому 1992 року. Зважаючи на матеріали спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON], після смерті матері позивач 26.04.2012 року звернувся до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою за вх. 1001 про прийняття спадщини. Крім позивача до нотаріальної контори звернулась племінниця померлої, відповідач [PERSON], із заповітом, складеним на її користь [PERSON] 16.02.2011 року та посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борисовою\~С.О. за реєстровим № 802. З огляду на це відповідачем у справі правомірно залучено [PERSON], яка є спадкоємицею померлої [PERSON]. Також рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.06.2015 року, було відмовлено у задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 29.11.2004 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Вказана відмова суду була мотивована тим, що доводи позивачів про сплату [PERSON] решти суми пайового внеску за квартиру після смерті його батька [PERSON] правового значення при вирішенні вимог щодо визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру не мають, оскільки вони до членів ЖБК не приймались, і між ними з [PERSON] фактично виник спір щодо визнання спірної квартири об'єктом права спільної власності як такого, що придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї. З огляду на це позивачам було роз'яснено право на звернення до суду з позовом про визнання вказаної квартири об'єктом права спільної власності та визнання права власності на частину квартири. Апеляційний суд м. Києва у своїй ухвалі від 17.06.2015 року також зазначив, що звертаючись з позовом до суду про визнання незаконним лише свідоцтва про право власності на житло, не було порушено питання про визнання незаконним наказу, на підставі якого це свідоцтво було видано, крім того, не було зазначено, яким чином це свідоцтво порушує права позивачів, оскільки не було заявлено вимог про визнання за ними права власності на квартиру. Проте, дані судові рішення з огляду на їх мотивувальні частини не можуть бути підставою для відмови позивачу у даному позові, враховуючи його підстави та предмет, що є відмінними від попередніх. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України лише обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У вказаних же судових рішеннях містяться виключно висновки та міркування судів, і відсутні констатації обставин та фактів, які б могли стати підставою для відмови у даному позові. На підставі викладеного та

Outcome: approved