Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 01 листопада 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди транспортного засобу автомобіля марки DAF CF 85 2006 року випуску, на підставі якого позивач передав відповідачу вказаний транспортний засіб в оренду, а відповідач зобовязався щомісячно здійснювати орендні платежі в розмірі 13000,00 грн. Строк дії договору з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року. Автомобіль був переданий відповідачу 01 листопада 2015 року. 31 грудня 2015 року відповідач повернув позивачу вказаний автомобіль у пошкодженому стані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Орендної плати відповідач за листопад та грудень 2015 року не сплачував. Загальний розмір заборгованості складає 26000,00 грн. Позивач просить суд стягнути вказану суму заборгованості по орендній платі з відповідача на його користь, а також судові витрати по справі. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги і просить також визнати дійсним вищезазначений договір оренди транспортного засобу, посилаючись на те, що вказаний договір не був нотаріально посвідчений у звязку з тим, що на час його укладення між сторонами були довірливі відносини і відповідач наполягав на якнайшвидшій передачі йому автомобіля. Між сторонами була домовленість протягом листопада 2015 року здійснити нотаріальне посвідчення договору, однак відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення, хоча позивач неодноразово телефонував та наполягав на такому посвідченні. Вважає, що між сторонами відбулася домовленість щодо усіх встотних умов договору і просить суд крім стягнення заборгованості по орендній платі також визнати вищезазначений договір оренди транспортного засобу дійсним. Відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, де зазначив, що жодного договору оренди транспортного засобу він з позивачем не укладав, транспортний засіб у позивача не отримував, від нотаріального посвідчення договору не міг ухилятися у звязку з його неукладенням. Договір був підписаний під вливом обману, підставою його складання були обставини, які мали місце у грудні 2015 року. Так, відповідач працював з 22 січня 2014 року згідно строкових трудових договорів на ТОВ «Іліман», розташованого в с.Покровське по вул.Куйбишева,30 Дніпропетровської області. Власником даного підприємства є позивач [PERSON] Товариство надає послуги з перевезення вантажів по території України. До штату товариства відповідача ніколи не зараховували, а приймали на роботу тільки на підставі трудових договорів, обумовлюючи це спрощенням системи оплати та обліку працівників. Робота відповідача полягала в перевезенні вантажів згівдно договорів, які укладав позивач. Відповідач працював на автомобілі DAF CF 85 2006 року випуску, реєстраційний номер: АЕ1470ЕХ, який належить на праві власності позивачу. 09 грудня 2015 року, керуючи вказаним автомобілем, відповідач став учасником дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки у даному випадку відшкодування шкоди лягає на ТОВ «Іліман» згідно ст.1172 ЦК України, власник даного товариства [PERSON], з метою уникнення відповідальності, шляхом зловживання довірою, вказуючи на необхідність здачі податкового звіту, умовив відповідача підписати документи про те, що він начебто орендував у позивача транспортний засіб, на якому було скоєно ДТП, завіривши, що всі матеріальні збитки будуть ним компенсовані. В подальшому 31 грудня 2015 року позивач звільнив відповідача з ТОВ «Іліман» та надав суду підроблений договір оренди вказаного автомобіля та акт його приймання-передачі, намагаючись уникнути відповідальності по відшкодуванню шкоди, завданої ДТП. Також Покровським ВП ГУНП в Дніпропетровській області розслідується кримінальне провадження на підставі заяви відповідача [PERSON] про вчинення відповідачем [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14 ч.1 ст.192 КК України. В провадженні Покровського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до ТОВ «Іліман», треті особи: [PERSON] та [PERSON], про стягнення шкоди, завданої ДТП, що підтверджує викладені у зустрічному позові обставини недійсності правочину. Відповідач просить суд визнати вищезазначений договір оренди транспортного засобу недійсним. Також відповідачем були надані письмові заперечення проти позову, які аналогічні змісту зустрічної позовної заяви. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити. Відповідач в останнє судове засідання не зявився, але раніше пояснив, що підтримує зустрічні позовні вимоги, первісні позовні вимоги не визнає, оскільки жодних домовленостей з приводу договору оренди транспортного засобу у нього з позивачем не було. Поведінка позивача свідчить про його бажання уникнути матеріальної відповідальності за ДТП. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. У задоволенні первісних позовних вимог просив відмовити. Допитаний у судовому засіданні позивач [PERSON] в якості свідка пояснив, що він дійсно уклав з відповідачем договір оренди транспортного засобу і відповідач користувався наданим йому в оренду автомобілем. Орендну плату за користування автомобілем відповідач не сплатив. Факт дорожньо-транспортної пригоди даних правовідносин не стосується. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є двоюрідним братом позивача [PERSON] Позивач є засновником ТОВ ««Іліман», а свідок фактично керує товариством. Відповідач дійсно працював на підприємстві водієм декілька разів. Відповідач останній раз звільнився, оскільки у нього були якісь проблеми. Стосовно укладеного між сторонами договору оренди транспортного засобу конкретно повідомити нічого не може. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків та вивчивши матеріали справи, вважає, що первісні та зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] наданої суду копії договору оренди транспортного засобу, 01 листопада 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений вказаний договір, на підставі якого позивач передав відповідачу автомобіль марки DAF CF 85 2006 року випуску в оренду, а відповідач зобовязався щомісячно здійснювати орендні платежі в розмірі 13000,00 грн. Строк дії договору з 01 листопада 2015 року до 31 грудня 2015 року. [PERSON] прийому-передачі автомобіля, вказаний автомобіль був переданий відповідачу 01 листопада 2015 року. Вказаний договір оренди транспортного засобу був складений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.1 ст.798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. [PERSON] ч.2 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. У ч.1 ст.220 ЦК України зазначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже, оскільки у даному випадку договір оренди транспортного засобу сторонами нотаріально не посвідчувався, такий договір є нікчемним. В той же час, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Тобто суд може застосувати норми закону про визнання договору дійсним при одночасній наявності наступних умов: домовленість сторін щодо всіх істотних умов договіру; повне або часткове виконання договору; ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення такого договору. У даному випадку в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що неодноразово телефонував відповідачу з метою посвідчення договору в нотаріальному порядку, однак відповідач ухилявся. Жодного доказу в обґрунтування вказаних обставин позивач суду не надав, тоді як відповідач такий факт заперечує і зазначає, що не міг ухилятися від нотаріального посвідчення договору, оскільки такого договору він з позивачем взагалі не укладав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України Так, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, вказані позивачем обставини ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору повинні бути позивачем доведені суду, оскільки лише на припущеннях рішення суду ґрунтуватися не може. Жодного письмового доказу зазначеному факту позивач суду не надав, що унеможливлює у даному випадку застосування вимог ч.2 ст.220 ЦК України. У звязку з вищезазначеним, суд не знаходить підстав для визнання спірного договору оренди транспортного засобу дійсним, тому він є нікчемним, у звязку з чим позивачем обрано невірний спосіб захисту його цивільних прав та інтересів і у задоволенні первісних позовних вимог слід відмовити. Зустрічні позовні вимоги також не підлягають задоволенню. Так, в обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач посилається на вчинення правочину під впливом обману. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. [PERSON] ч.1 ст.229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Отже, правочин вважається вчинений під впливом обману, якщо сторона правочину мала намір вчинити правочин, однак під впливом обману не розуміла всіх обставин, які мають істотне значення, які наведені вище. У даному випадку зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач взагалі не мав наміру укладати жодного правочину з позивачем, транспортний засіб в оренду не отримував, жодних домовленостей щодо істотних умов правочину не відбувалося. У звязку з вищевикладеним, сукд вважає, що відповідачем обрано невірний спосіб захисту його цивільних прав та інтересів і у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими сторони обгрунтовують свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог відмовлено, понесені сторонами судові витрати по справі з жодної сторони стягненню не підлягають у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed