Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що під час перебування сторін у шлюбі відповідач за кошти, які належали особисто позивачу за договором купівлі-продажу від 22.12.2011 року придбав квартиру [ADDRESS]. З цих підстав позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 22.12.2011 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони, та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], недійсним в частині зазначення про згоду [PERSON] на придбання квартири [PERSON] за особисті кошти в особисту приватну власність та в частині зазначення в ньому покупцем [PERSON], визнавши покупцем квартири [ADDRESS] [PERSON]; визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом особистої приватної власності [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив про обставини, зазначені у позові. Відповідач проти позову заперечував та у письмових запереченнях зазначив, що вказана квартира була придбана за належні відповідачу особисто грошові кошти. Третя особа в судове засідання не з'явилась. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі відповідач за кошти, які належали особисто позивачу за договором купівлі-продажу від 22.12.2011 року придбав квартиру [ADDRESS]. Ці обставини підтверджуються наступними доказами. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб сторони зареєстрували шлюб 20.02.2010 року. За договір купівлі-продажу від 22.12.2011 року відповідач придбав квартиру [ADDRESS] за 50000 доларів США. Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.09.2009 року позивач продав належну йому квартиру [ADDRESS] за 50000 доларів США. Цей договір підтверджує наявність у позивача грошових коштів, які належали йому особисто, для придбання квартири [ADDRESS]. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що їм відомо, що квартира [ADDRESS] була придбана за грошові кошти, які позивач отримав від продажу тієї квартири, яка раніше належала позивачу на праві особистої власності. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] показали, що їм відомо, що позивач займався пошуками для придбання квартири на Салтівці, у тому числі приймав активну участь у огляді квартири [ADDRESS]. Показання цих свідків підтверджують факт зацікавленості позивача до придбання спірної квартири та активної участі позивача у її пошуках та придбанні. Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як доказ, що підтверджує заперечення відповідача та підтверджує придбання ним спірної квартири за особисті грошові кошти, відповідач надав суду заяву позивача від 22.12.2011 року до компетентних органів, в якій позивач зазначає, що спірну квартиру відповідач набуває за рахунок особистих коштів. Однак, суд вважає, що така заява беззаперечно не свідчить про наявність у відповідача грошових коштів, достатніх для придбання спірної квартири. Як пояснив в судовому засіданні позивач, він погодився на придбання спірної квартири на ім'я відповідача, оскільки останній вчиняв сварки в їх родині, погрожував покинути позивача з їх малолітньою дитиною, сам позивач у зв'язку з цим перебував у стресовому стані. Такі пояснення позивача підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про численні сварки між позивачем та відповідачем під час їх сумісного проживання, матеріалами про відмову в порушенні кримінальної справи №4098 від 06.03.2011 року по факту сімейної сварки, висновками спеціаліста психолога від 27.11.2013 року, відповідно до яких позивач за своїми індивідуально-психологічними властивостями схильний до впливу з боку відповідача; сімейні сварки з відповідачем були серйозним стресовим фактором для позивача; 22.12.2011 року, в день укладання договору купівлі-продажу квартири, позивач могла знаходитися у стані загальмованості, некритичного відношення до того, що відбувалося. Разом з там, відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував наявність у нього особистих грошових коштів, достатніх для придбання спірної квартири. Доводи відповідача та наданий ним доказ, крім того, спростовується доказами, наданими позивачем, а саме відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Міністерства доходів і зборів України про суми виплачених доходів, індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного Фонду України. Відповідно до цих відомостей, відповідач мав незначний дохід за період з 2003 по 2006 роки та з 2011 по 2012 роки (2003 рік - 2252,67 грн., 2004 рік - 350,01 грн., 2005 рік - 100 грн., 2011 рік - 9813,64 грн., 2012 рік - 5797,75 грн.) і сукупна сума доходу відповідача не дозволяла йому придбати спірну квартиру за вказану суму 50000 доларів США, що становило 399465 грн. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Ч.1 ст.215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ст.217 ЦК України передбачає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином, оскільки зміст оскаржуваного правочину в частині зазначення про згоду позивача на придбання квартири відповідачем за особисті кошти в особисту власність та в частині зазначення відповідача покупцем квартири суперечить акту цивільного законодавства, а саме п.3 ч.1 ст.57 СК України, вказаний правочин в цій частині слід визнати недійсним, а позивача - визнати покупцем вказаної квартири, яка є об'єктом права особистої приватної власності позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved