Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості у спадкуванні в обґрунтування якого зазначив, що 09.09.1977 року уклав шлюб з [PERSON]. В 1976 році у них народився син - [PERSON]. За фахом він є художник, а його дружина [PERSON] мала навички з шиття, вони вирішили об'єднати свої зусилля та зайнятися виробництвом весільних суконь. За для отримання патенту на індивідуальну трудову діяльність, вони з дружиною вимушені були розірвати свій шлюб (29.06.1982 року), оскільки можливість отримати патент мали певні категорії громадян, в тому числі і самотні матері. Розірвання шлюбу носило фіктивний характер оскільки це була вимушена міра за для отримання патенту на індивідуальну трудову діяльність і з часу розірвання шлюбу вони з дружиною продовжували проживати разом, вести спільне господарство, мали спільний бюджет і в 1986 році у них народилася дочка - [PERSON], після народження якої стала нагальна потреба в поліпшенні житлових умов. За роки їх індивідуальної праці з шитва весільних суконь та заробітків художника, вони з дружиною зібрали необхідну суму грошей для придбання власного житла. І 30.03.1987 року вони з дружиною за договором купівлі - продажу придбали спірний будинок за адресою: [ADDRESS], договір було оформлено на дружину - [PERSON] Після придбання будинку вони стали проживати у ньому всією родиною - він, його дружина [PERSON] та їх діти ([PERSON] та [PERSON]). За весь час спільного життя з [PERSON] він не ставив питання щодо визнання за ним права власності, оскільки спірних питань між ними не виникало, вони спільно мешкали однією сім'єю, як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, добудовували їх будинок і вважали, що він є їх спільною власністю. Діти, створивши власні сім'ї, мешкали окремо, син з 2008 року, дочка з 2011 року. В 2011 році його дружина [PERSON] захворіла на онкологічне захворювання та [INFO] померла, не залишивши заповіту, а тому її спадкоємцями першої черги є їх діти. За час хвороби дружини вони продовжували мешкати разом та піклуватися один про одного, на лікування дружини витрачати спільно зароблені ними гроші, його дружина [PERSON] майже до останніх днів свого життя продовжувала працювати - торгувала на базарі білизною. Позивач зазначає, що з дітьми останнім часом у нього погані стосунки через те, що діти намагаються його вигнати з будинку, а будинок продати, через що він звертався до органів міліції. Посилаючись на вказані обставини на положення законодавства України, позивач просить суд встановити факт його сумісного проживання з [PERSON] з 29.06.1982 року по 31.07.2013 року; визнати за ним права власності на 1 / 2 частину житлового будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: [ADDRESS]; змінити черговість одержання права на спадщину та надати його спадкувати разом зі спадкоємцями першої черги; визнати за ним право власності на 1 / 6 частину спірного будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили про обставини викладені вище, а також додали, що спірний будинок подружжя [PERSON] придбали в недобудованому стані, після вселення разом добудовували за спільні кошти, діяльністю з шитва весільних суконь займалися разом: позивач розробляв ескізи суконь, привозив тканину, вантажив розвантажував сировину та товар, його дружина [PERSON] займалася шиттям суконь, їх реалізацією. В часи коли [PERSON] торгувала на ринку жіночою білизною, позивач відвозив та забирав її з роботи, відвозив на лікування. В часи хвороби самостійно піклувався дружиною та по господарству. Представник позивача зазначала, що встановлення факту сумісного проживання позивача з [PERSON] необхідне за для доведеності того, що спірне майно є їх сумісною власністю і придбано за їх спільні кошти. Представник відповідачів [PERSON] та відповідачі в судовому засіданні проти позову заперечували просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснили в судовому засіданні, що 15.07.2013 року [PERSON] склала заповіт та розпорядилася належним їй майном, заповівши його дочці - [PERSON] Також зазначили, що батько відповідачів - [PERSON] дійсно проживав разозщ з ними та матір'ю у спірному будинку, але не допомагав матері, пиячив і мати сама, не знаходячись з ним в шлюбі, придбала спірний будинок, сумісне проживання батьків пояснили як жалість їх матері до позивача. Проти того, що позивач є батьком відповідачів, а також те, що спірний будинок належить [PERSON] в судовому засіданні не заперечували. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом достовірно встановлено, що відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00013228937 від 24.12.2013 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.09.1977 року, актовий запис 1426; даний шлюб було розірвано 29.06.1982 року, актовий запис 469. Як вбачається з договору купівлі - продажу від 30.03.1987 року та копії листа Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Харківської міської Ради від 22.05.2014 року вих. № 1182/0/22-14 [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки вуличного комітету від 15.01.2014 року, реєстраційних документів на спірне домоволодіння у комітету не має, вуличному комітету відомо, що документи були забрані дочкою [PERSON], яка конфліктує з батьком. Також у довідці зазначено, що домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON], яка з 1987 року мешкає за вказаною адресою разом з дітьми - [PERSON], [PERSON] та чоловіком - [PERSON] Подружжя [PERSON] постійно мешкали разом до дня смерті [PERSON] - [INFO]. Відповідно до довідки Інституту медичної радіології ім.. С.П. Григор’єва НАМНУ від 17.01.2014 року від 73/09-10, [PERSON] хворіла на онкологічне захворювання. Як вбачається з копії заповіту від 15.07.2013 року, [PERSON] все своє майно заповідала відповідачу [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки, яких було приведено до присяги, та попереджено про відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та відмову від дачі показань: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що деякі з них знали подружжя [PERSON] з часу коли вони уклали шлюб, деякі з часу їх вселення до спірного будинку. Спірний будинок на час його придбання подружжям був в недобудованому стані і подружжя [PERSON] проживали в будинку разом з часу його придбання до часу смерті [PERSON] в липні 2013 року і добудовували його разом: другий поверх, ванну кімнату та інше. З часу реєстрації шлюбу і до смерті [PERSON] подружжя [PERSON] мешкали разом як чоловік та дружина, працювали і на спільно зароблені кошти придбали спірний будинок в тому числі і за кошти, які отримали від продажу квартири, яку раніше отримали (свідок [PERSON]). [PERSON] не могла за такий незначний час, приблизно 5 років з часу зайняття індивідуальною трудовою діяльністю, заробити самостійно таку кількість грошей та самостійно придбати будинок. [PERSON] був справжнім батьком для своїх дітей: піклувався про їх здоров'я та розвиток - в разі необхідності водив до поліклініки, до дитячого садка, школи та інше. Свідки пояснили, що кожного разу, коли вони відвідували будинок [PERSON], вони пересвідчувалися, що подружжя живе справжнім сімейним, спільним життям, піклуючись один про одного. Діти ([PERSON] та [PERSON]) останні роки з батьками не мешкали і дуже рідко їх відвідували. Коли [PERSON] захворіла, про неї піклувався її чоловік - [PERSON]: возив її до лікарні, на роботу, забирав з роботи, порався по господарству (домашні тварини, город та інше). Свідки зазначили, що про те, що подружжя офіційно розірвали шлюб, вони знали та знали з якої причини - отримання індивідуального трудового патенту [PERSON], знали про те, що розірвання шлюбу носило фіктивний характер, оскільки сумісне проживання подружжя та ті стосунки, що існували між подружжям і які спостерігали свідки свідчили про те, що [PERSON] та [PERSON] були чоловіком та дружиною і саме так свідки їх сприймали. Відповідно до положень Цивільного процесуального Кодексу України в судовому порядку можуть бути установлені факти що мають юридичне значення, зокрема факт сумісного проживання (ч.1 ст. 256 ЦПК України). Стаття 112 ЦК України (в редакції 1963року), що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачала можливість того, що майно може належати двом чи кільком громадянам на правіспільноївласності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині встановлення факту сумісного проживання та визнання за ним права власності на 1 / 2 частину спірного будинку є доведеними (належними та допустимими доказами: покази свідків, довідка вуличного комітету), а тому підлягають задоволенню, оскільки надаючи оцінку даним доказам, а також враховуючи, те, що у подружжя [PERSON] після юридичного оформлення розірвання шлюбу народилася дочка - відповідач по справі [PERSON] свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] мешкали разом і спірний будинок набули за спільні кошти. Доказів, які б це спростовували, або ж докази існування у [PERSON] власних коштів достатніх для придбання будинку сторона відповідачів суду не надали. Посилання сторони відповідача як на заперечення позовних вимог в цій частині, на існування заповіту, судом до уваги не приймаються, оскільки на думку суду існування заповіту не перешкоджає захисту прав позивача в частини визнання права власності на спільне майно, відповідно до заповіту [PERSON] розпорядилася всім належним їй майном, визнання ж права власності на 1 / 2 частину будинку за позивачем не ставить під сумнів існування права власності у [PERSON] на частину спірного будинку і тим самим не скасовує волю спадкодавця. Щодо позовних вимог позивача в частині зміни черговості у спадкуванні та визнання за ним права власності на 1 / 6 частину спірного будинку в порядку спадкування за законом, то останні задоволенню не підлягають, оскільки на час розгляду справи існує не скасований та не оспорюваний заповіт, а тому відповідно до положень Цивільного Кодексу України спадкування відбувається за заповітом, що унеможливлює спадкування за законом в порядку черговості ( стаття 1217 ЦК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial