Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати за прострочення грошового зобов»язання за період з 17.05.2012 року до 22.06.2017 року в сумі 86\~080,28 грн. Позов обґрунтувано тим, що 17.05.2012 року Ленінським районним судом м. Кіровограда було винесено рішення, відповідно до якого з [PERSON] на його користь було стягнуто борг по договору позики в сумі 5 750 доларів США, що відносно гривні еквівалентно 45\~913,35 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 135,85 грн., індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 183,65 грн., а також понесені судові витрати в сумі 462,32 грн., а всього: 46\~695,17 грн. В 2013 році [PERSON] віддав йому 2 000 доларів США, що відносно гривні еквівалентно гривні по курсу НБУ станом на 2013 рік 16 000 грн., тобто борг залишився в сумі 3\~750 доларів США. 22.06.2017 року державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області [PERSON] було закінчено виконавче провадження та йому було виплачено 30\~422 грн. Таким чином, він набув права на отримання інфляційних втрат за період користування відповідачем коштами з дня набрання законної сили рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда 17.05.2012 року, який визначив грошове зобовязання у національній валюті 46\~695,17 грн., оскільки внаслідок інфляційних процесів відбулося знецінення національної валюти України, що завдало йому шкоди. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє його права на стягнення з відповідача інфляційних втрат на користування грошовими коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобовязання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобовязання, не звільняє його від відповідальності. Враховуючи розмір інфляційних втрат за період з 2013 року по 10.11.2017 року в сукупному, то розмір збитків становить 86\~080,28 грн., а саме: за 2013 рік: 3 750 х 3% = 112,5; 3 750 +112,5 = 3 862,5 доларів США; за 2014 рік: 3 862,5 х 3% = 115,8; 3 862,5 + 115,8 = 3 978,3 доларів США; за 2015 рік: 3 978,3 х 3% = 119,3; 3 978,3 + 119,3 = 4 097,6 доларів США; за 2016 рік: 4 097,6 х 3% = 122,9; 4 097,6 +122,9 = 4 220,5 доларів США; за 2017 рік: 4 220,5 х 3% = 126,6; 4 220,5 + 126,6 = 4 347,1 доларів США, що відносно гривні по курсу НБУ становить 116\~502,28 грн. Приймаючи до уваги, що в червні 2017 року відповідачем було відшкодовано 30\~422 грн., тому 116\~502,28 грн. 30\~422 грн. = 86\~080,28 грн. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, представник позивача надала до суду заяву про проведення розгляду справи у її відсутність, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся, причини неявки суду не сповістив, заперечень проти позову не надав, а тому суд визнав за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2012 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг по договору позики в сумі 5 750 доларів США, що відносно гривні еквівалентно 45 913,35 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 135,85 грн., індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 183,65 грн., а також понесені судові витрати у сумі 462,32 грн., а всього: 46 695,17 грн. З листа Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 19.02.2018 року за вих. № 5288/13-20-28/з вбачається, що по виконавчому провадженню ВП № 43413815 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто та перераховано залишок суми заборгованості в розмірі 30\~422,44 грн. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~ст. 625 ЦК. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11. За змістом\~ст. 1 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України\~гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Проведений позивачем розрахунок здійснено невірно, оскільки для розрахунку він взяв суму залишку боргу у розмірі 3 750 доларів США (5 750 доларів США 2 000 доларів США), а не суму залишку боргу у розмірі 30\~422,44 грн. згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, з урахуванням сплачених відповідачем 2 000 доларів США, що відносно гривні по курсу НБУ станом на 2013 рік становило 16\~000 грн. Індекс інфляції склав у: 2013 році 100,5 % ; 2014 році 124,9 %; 2015 році 143,3 %; 2016 році 112,4 %; 2017 році 113,7 %. Розрахунок суми боргу з урахуванням\~встановленого індексу інфляції за весь час прострочення: 2013 рік 30 422,44 грн. * 100,5 : 100 30 422,44 грн. = 152,11 грн.; 2014 рік 30 422,44 грн. * 124,9 : 100 30 422,44 грн. = 7\~575,18 грн.; 2015 рік 30 422,44 грн. * 143,3 : 100 30 422,44 грн. = 13\~172,19 грн.; 2016 рік 30 422,44 грн. * 112,4 : 100 30 422,44 грн. = 3772,38 грн.; 2017 рік 30 422,44 грн. * 113,7 : 100 30 422,44 грн. = 4\~167,87 грн., а всього: 28\~840,45 грн. Законодавець визначає обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв'язку з чим таке зобов'язання є триваючим. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що позивачем вимоги про стягнення трьох процентів річних фактично не заявлялись, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] лише інфляційних втрат за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 28\~840,45 грн. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави має бути стягнуто суму судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 288,40 грн., а з позивача 572,40 грн. ( 860,80 грн. 288,40 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial