Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому в якому просив розтлумачити п.2.3.1 та п.10 договору між ТОВ «Агротехнік» та [PERSON] договору оренди земельної ділянки від 28.02.2007 року №102, зареєстрованого Міськрайонним Управлінням Держкомзему у м.Лозова і Лозівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 31.05.2011 року за №632390004000140, а саме: встановити, що сторони договору дійшли згоди, що договір набуває чинності з дати його державної реєстрації в реєстраційному органі та діє 10 років з моменту такої реєстрації та поновити запис в Державному реєстрі. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28.02.2007 року між ТОВ «Агротехнік» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки № [NUMBER] , за яким відповідач надає, а позивач приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельної ділянки, загальною площею 6, 8694 га, кадастровий номер №6323983500:02:000:0080 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке належить відповідачу на підставі державного акту ІІ ХР №108187 на право приватної власності на земельну ділянку. Зазначений договір було зареєстровано 31.05.2011 року Міськрайонним Управлінням Держкомзему у м.Лозова і Лозівському районі. Пункт 2.3.1 передбачає, що договір діє на десять років з моменту його підписання сторонами та його державної реєстрації до 31.12.2017 року, проте у пункті 10 Договору зазначено, що договір набирає чинності після державної реєстрації у реєстраційному органі. Враховуючи те, пункт 2.3.1 та пункт 10 Договору по різному вирішують питання обчислення строку дії договору, позивач звернувся до суду для врегулювання спору, який виник між сторонами, та поновлення запису в Державному реєстрі. Представник позивача в засідання з`явився, на задоволенні позову наполягав. Відповідач та його представник в засідання з`явилися, заперечували проти задоволення позову, вказуючи на те, що строк дії договору повинен обчислюватися з моменту його укладення, а не реєстрації. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи. Поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 28.02.2007 року між ТОВ «Агротехнік» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки №102(а.с.7-9), за яким відповідач надає, а позивач приймає в строкове платне користування на умовах оренди земельної ділянки, загальною площею 6, 8694 га, кадастровий номер №6323983500:02:000:0080 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке належить відповідачу на підставі державного акту ІІ ХР №108187 на право приватної власності на земельну ділянку. Зазначений договір було зареєстровано 31.05.2011 року за №632390004000140 Міськрайонним Управлінням Держкомзему у м.Лозова і Лозівському районі. Пункт 2.3.1 передбачає, що договір діє на десять років з моменту його підписання сторонами та його державної реєстрації до 31.12.2017 року, проте у пункті 10 Договору зазначено, що договір набирає чинності після державної реєстрації у реєстраційному органі. Позивач звернувся до суду з метою розтлумачення пунктів Договору для урегулювання правовідносин, які виникли у зв`язку з його укладенням. Відповідно до ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Відповідно до ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Правила тлумачення змісту правочину визначені в частинах 3, 4 ст. 213 ЦК України, згідно з якими при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення незрозумілих та суперечливих положень. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (чч.1 та 2 ст.202 ЦК). Зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (згідно із ч.1 ст.203 ЦК). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК). Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч.1 ст.93 ЗК). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч.4 ст.124 ЗК). Відповідно до ст.6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (с.627 ЦК). Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч.2 ст.6 ЦК). Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (абз.2 ч.3 ст.6 ЦК). За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч.1 ст.759 ЦК). Особливості найму окремих видів майна встановлюються ЦК та іншим законом (ч.3 ст.760 ЦК). За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (ч.1 ст.792 ЦК). Договір найму укладається на строк, установлений договором (ч.1 ст.763 ЦК). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.2 ст.631 ЦК). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК). Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч.1 ст.640 ЦК). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2 ст.640 ЦК). Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму (ч.1 ст.765 ЦК). Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч.3 ст.640 ЦК). Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст.210 ЦК). Зокрема, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (згідно із ч.1 ст.125 ЗК). Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (ч.5 ст.126 ЗК). Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК, ЦК, законом про оренду землі, законами, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (згідно із ч.1 ст.2 закону про оренду землі). Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК, ЦК, цим та іншими законами і договором оренди землі (ч.1 ст.6 закону про оренду землі). Договір оренди землі укладається у письмовій формі й за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч.1 ст.14 закону про оренду землі). Передача об`єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі (ч.1 ст.17 закону про оренду землі). Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (ч.1 ст.19 закону про оренду землі). Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації (ч.1 ст.20 закону про оренду землі). Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (ст.18 закону про оренду землі). Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч.2 ст.20 закону про оренду землі). Строк дії договору оренди земельної ділянки починається після набрання ним чинності, а не з моменту укладення. Такий висновок зробив ВС в постанові №532/384/16-ц. Згідно правової позиції Пленуму Верховного Суду України, висвітлену у п. З постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників в порядку позовного провадження. Статтею 213 ЦК України передбачено, що тлумаченню підлягає зміст правочину. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто можна констатувати, що тлумаченню підлягають усі умови договору. Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Під буквальним значенням слів та понять розуміють той зміст понять, який вкладався в них сторонами при вираженні положень правочину. Здійснюючи тлумачення відповідно до даного способу, спірні поняття розкривають за допомогою визначення того, яке значення поняттям надавалося сторонами в усьому договорі Встановленням такого основного способу тлумачення законодавець виходив з тієї позиції, що при укладенні договору сторона для досягнення мети договору присвоює одному поняттю лише одне значення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, вислухавши сторони, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі та підтверджені матеріалами справи. Повний текст рішення виготовлено 28.10.2019 року.

Outcome: approved