Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зняти арешт з ј частини квартири [ADDRESS] , накладеного постановою Центрального ВДВС від 20.02.2008 року в рамках виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-3821, виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на праві власності належить ј частина квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1998 року. Позивач вирішив продати частину вказаної квартири та дізнався, що на неї накладено арешт в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів. Так, 20.06.2011 року виконавчий лист у зазначеному виконавчому провадженні було направлено за належністю до Орджонікідзевського ВДВС, виконавче провадження № 27092478 на теперішній час закінчено. Згідно інформації лівобережного ВДВС, станом на 30.09.2020 року виконавчі документи щодо стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на примусовому виконанні не перебувають. Заборгованість з аліментів на теперішній час відсутня. Оскільки правові підстави для подальшого арешту майна відсутні, просив зняти арешт з належного йому нерухомого майна. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 грудня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач надала до суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, заперечувала проти стягнення з неї судових витрат. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить ј частина квартири [ADDRESS] , що вбачається з копії постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Жовтневому районі Маріупольського міського управління юстиції від 20.02.2008. Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Жовтневому районі Маріупольського міського управління юстиції від 20.02.2008, накладено арешт на належну [PERSON] ј частину квартири [ADDRESS] , в рамках виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, у зв`язку із наявністю заборгованості у розмірі 1939,69 грн., що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 17456829 від 12.03.2008 року. Як вбачається з довідки ВП-спецрозділ від 17.09.2020 року, у виконавчому провадженні № 27092478, виконавчий лист № 2-3821 від 17.06.2002 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від доходів, 20.06.2011 року було спрямовано до Орджонікідзевського ВДВС, за місцем роботи боржника у ТОВ «Укренергочермент». Згідно довідки Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі СМУ МЮ (м. Харків) № 18967 від 30.09.2020 року, згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, на примусовому виконанні виконавчих документів щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , не перебуває. Як вбачається з довідки № 10-060 від 08.10.2020 року, виданої ПрАТ «СП Укренергочермент», за період з серпня 2011 року по липень 2016 року були здійснені утримання із заробітної плати позивача та перерахування аліментів. Утримання припинені у зв`язку із досягненням дитини 18 років, заборгованість за аліментами відсутня. Частинами 1, 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичні обставини справи та системний аналіз норм права, що врегульовують спірні питання щодо захисту майнових прав та зняття арешту з майна, дають законні підстави для задоволення позову про зняття арешту з майна, оскільки наявність арешту майна та заборона дій по його відчуженню є порушенням майнових прав позивача щодо володіння, користування та розпорядження належним нерухомим майном, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Звільнення з-під арешту нерухомого майна є ефективним засобом захисту права позивача, оскільки наддасть йому можливість здійснити, окрім іншого, своє право на розпорядження майном. Майнове право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод в здійсненні володіння, користування і розпорядження майном шляхом звільнення квартири з-під арешту. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved