Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій, посилаючись на вимоги ст.ст. 509, 525, 526, 599 610-612, ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача на свою користь: 1) нараховані інфляційні втрати у розмірі 27 930,12 грн. та три проценти річних - 3 193,52 грн. за період з 25.12.2014 року по 30.04.2019 року на суму, нарахованої на виконання постанови Заводського районного сущу м. Запоріжжя від 09.10.2014 року по справі № 332/4812/14-а, а також 2) нараховані інфляційні втрати у розмірі 2 369,90 грн. та три проценти річних - 278,31 грн. за період з 15.01.2013 року по 30.04.2019 року на суму, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2011 року по справі № 8-а-1/11, що у загальній сумі становить 33 771,85 грн. В позові позивач зазначив, що постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року, яка набрала законної сили 25.12.2014 року, по справі № 332/4812/14-а зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, здійснити перерахунок та виплату [PERSON] державної пенсії (по інвалідності) у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком починаючи з 25.03.2014 року по 02.08.2014 року включно, з урахуванням різниці, що була уже виплачена та виплату додаткової пенсії у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, починаючи з 25.03.2014 року по 02.08.2014 року включно, з урахуванням різниці, що була уже виплачена. Відповідачем було здійснено позивачу перерахунок пенсії у відповідності з вказаним рішенням суду та нараховані грошові кошти до виплати у сумі 24 482,98 грн., що підтверджується листом відповідного управління. Однак, сума заборгованості, нарахована за рішенням суду так і не була фактично виплачена [PERSON] . Також, постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2011 року, яка набрала законної сили 15.01.2013 року, по справі № 8-а-1/11 зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, здійснити перерахунок та виплату позивачеві додаткової пенсії за віком, починаючи з 07.04.2011 року по 22.07.2011 року включно, з урахуванням різниці, що була вже виплачена. Відповідачем було здійснено позивачу перерахування пенсії у відповідності з вказаним рішенням суду на суму 1 474,77 грн., що підтверджується листом Управління Пенсійного фонду Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя від 10.02.2014 року № 7/В-9. Однак грошові кошти, що були нараховані на виконання вказаного рішення суду також не були виплачені на користь [PERSON] . Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що грошові кошти за рішеннями суду не були виплачені йому, наявні підстави для застосування наслідків невиконання грошових зобов`язань визначених ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних, відповідно до наведених позивачем у позовній заяві розрахунків, в загальному розмірі 33 771,85 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2019 року, цивільну справу за позовною заявою [PERSON] передано на розгляд за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2019 року, позовну заяву було залишено без руху та позивачу був наданий строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду. Усунувши у встановлений судом строк недоліки позовної заяви, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.11.2019 року, судом відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 18.12.2019 року від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. В судове засідання, для розгляду справи по суті, позивач [PERSON] не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В позовній заяві просить суд розглядати справу без його участі, позові вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи судом у судове засідання не з`явився, представником [PERSON] подано суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Управління. Враховуючи відсутність клопотань про відкладення слухання справи, та подані заяви учасниками справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 5, ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 20 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 13, 81, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом встановлено, що 09.10.2014 року, Заводським районним судом м. Запоріжжя по справі № 332/4812/14-а за адміністративним позовом [PERSON] до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, винесено постанову про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Як вбачається з вказаної постанови, визнано неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати [PERSON] як інваліду 2 групи державної та додаткової пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату [PERSON] державної пенсії (по інвалідності) відповідно до ст.ст. 49, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.03.2014 року по 02.08.2014 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити нарахування і виплату [PERSON] додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 49, 50, 53, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.03.2014 року по 02.08.2014 року включно, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вказана постанова суду набрала законної сили 25.12.2014 року, оскільки ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.12.2014 року, постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2014 року залишено без змін. Також, 26.12.2011 року, Заводським районним судом м. Запоріжжя по справі № 8-а-1/11 за адміністративним позовом [PERSON] визнано дії Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови в перерахунку пенсії [PERSON] у відповідності з вимогами, встановленими ст. 50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними з 07.04.2011 року. Зобов`язано Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату [PERSON] , як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії додаткової пенсії, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком дорівнюючої прожиткового мінімуму, встановленому відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», починаючи з 07.04.2011 року по 22.07.2011 року, з урахуванням різниці, яка була виплачена у цей період. Дана постанова суду набрала законної сили 15.01.2013 року. Згідно приписів ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Зі змісту листа Центрального об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя від 15.11.2018 року № 733/В-9, направлено на адресу [PERSON] встановлено, що на виконання рішення суду, ухваленого у справі № 332/4812/14-а, позивачу було нараховано 24 482,98 грн., а на виконання рішення суду по справі № 8-а-1/11 - 1 474,77 грн., що підтверджується листом Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя від 10.02.2014 року № 7/В-9. Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що вказані грошові кошти в сумі 24 482,98 грн., та в сумі 1 474,77 грн. не були йому виплачені, наявні підстави для застосування наслідків невиконання грошових зобов`язань визначених ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних, відповідно до наведених позивачем у позовній заяві розрахунків, в загальному розмірі 33 771,85 грн. Проте, суд вважає такі посилання позивача безпідставними виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно положень частин 1 та 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За приписами положень статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до рішень судів, встановлено, що позивачу не призначались до виплати будь-які конкретні суми, а зобов`язано здійснити певні дії пов`язані з перерахунком виплат. З огляду на викладене, постанови суду про зобов`язання вчинити певні дії, не можуть вважатися грошовим зобов`язанням в розумінні статті 625 ЦК України, а отже відсутні правові підстави для застосування положень статті 625 ЦК України до даних правовідносин. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 року по справі № 642/6005/17. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, суд дійшов наступного. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як встановлено, позивач є особою який постраждав в наслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 та з підстав передбачених п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зазначене, те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору розподілу між сторонами не підлягають та підлягають компенсуванню за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed