Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, за уточненими позовними вимогами просив визнати незаконним та скасувати свідоцтво на право власності від 27 вересня 2012 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я [PERSON] на житловий будинок літ. «А», загальною площею 721,6 кв.м., житловою площею 309,1 кв.м., гаражу літ. «Б», відображених у технічному паспорті від 16.07.2012 року у м. Одесі, вулиця Фонтанська дорога, 74.; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 30.03.2013 року за індексним номером 1269238, посилаючись на таке. Позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0400 га, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 74, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №52434 від 31.10.2012 року. Зазначена земельна ділянка є суміжною з ділянкою відповідача. [PERSON] отримала свідоцтво на право власності на житловий будинок з господарською будівлею від 27.09.2012 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради, втім позивач вважає його таким, що порушує її права, оскільки домоволодіння та господарські будівлі, що зазначені у свідоцтві розташовані таким чином, що займають значну частину належної позивачу земельної ділянки. Відповідачі у судове засідання не зявилися неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не зявилися, у порядку заочного розгляду справи. Третя особа в судове засідання не зявилась, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином. Представник позивача надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Суд дослідив матеріали справи, за наслідками чого визнає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №52434 від 31.10.2012 року позивачу належить на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0400 га, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 74. Зазначений державний акт видано на підставі рішення одеської міської ради від 15 жовтня 2001 року №2739-ХХІІІ. Відповідно до свідоцтва на право власності на житловий будинок з господарською будівлею, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 27 вересня 2012 року, [PERSON] належить обєкт, який складається з будинку літ. «А», загальною площею 721,6 кв.м., житловою площею 309,1 кв.м., гаражу літ. «Б», відображених у технічному паспорті від 16.07.2012 року. Вказане свідоцтво видане на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК в Одеській області від 20.08.2012 року, № ОД 14212145308, державного акту на право власності на землю від 01.07.2002 року. Згідно вказаного державного акту на право власності на землю від 01.07.2002 року вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0,0900 га. При цьому у технічному паспорті на домоволодіння від 16.07.2012 року, що є невідємною складовою свідоцтва, в експлікації земельної ділянки зазначено, що житловий будинок та господарські споруди (гараж, огорожа) за документами займають 1300,0 кв.м. (0,1300 га). Таким чином, площа земельної ділянки, на якій розташовано домоволодіння, згідно із оскаржуваним свідоцтвом, перевищує площу належної [PERSON] земельної ділянки на 400,0 кв.м. (0,0400 га), а фактично - на площу належної позивачу земельної ділянки. За наведених обставин відповідач прийняв рішення про видачу [PERSON] свідоцтва на право власності на домоволодіння та господарські споруди, які займають значну частину земельної ділянки, належної позивачу на праві власності. При цьому, у [PERSON] відсутнє право користування земельною ділянкою позивачки, чи право на її забудову, що істотно порушує права позивача, як власника земельної ділянки. Щодо вимоги позивача про скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності судом враховано наступне. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Так, на підставі оскаржуваного правовстановлюючого документу 30.03.2013 року зареєстровано право власності відповідачки на житловий будинок літ. «А», загальною площею 721,6 кв.м., житловою площею 309,1 кв.м., гаражу літ. «Б», відображених у технічному паспорті від 16.07.2012 року у м. Одесі, вул. Фонтанська дорога, 74. Запис внесено державним реєстратором - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер: 1269238 від 30.03.2013 року. Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності, видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради 27.09.2012 року. Таким чином, оскільки підстава, за якою реєстратором внесені відповідні записи про реєстрацію права власності, визнається судом недійсною, суд вважає за необхідне також скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 30.03.2013 року за індексним номером 1269238. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. За правилом ст. 393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved