Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом,в якому заначив,що з 10 лютого 2010 року він працював на посаді директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» на умовах укладеного контракту № 451 між ним та відповідачем з 10 лютого 2010 року по 10 лютого 2015 року з відповідною пролонгацією контракту. Дані обставини підтверджуються контрактом № 451 від 10 лютого 2010 року та наказом № 14-к від 10.02.2010 року.В період з 08.04.2014 року по 07.05.2014 року він перебував на лікуванні, що підтверджується відповідними листами непрацездатності серія АГЗ № 988057 та АГЗ № 840479.З травня 2014 року по сьогоднішній час він перебуває постійно на лікуванні та контролем лікарів.На сьогодні день він випадково дізнався, що його звільнено з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» заступником голови з питань економіки, майна та інвестицій Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості 08.04.2014 року за одноразове грубе порушення трудових обовязків (п.1 ст.41 КЗпП України) та розірвано контракт. 04.09.2015 року йому на підприємстві було надано копію наказу про його звільнення. Просив поновити строк звернення до суду,оскільки його ніхто не ознайомлював з спірним наказом та не видава трудову книжку. Звільнення його з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» за одноразове грубе порушення трудових обовязків вважає незаконним,оскільки будь-які правові підстави для цього відсутні :пояснень з приводу будь-якого стягнення він не писав,службової перевірки не проводилося. Просив прийняти позов,поновити строк зі звернення до суду з вказаним позовом,скасувати наказ Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 14-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» 8 квітня 2014 року за грубе одноразове порушення трудових обовязків (п.1 ст. 41 КЗпП України) та розірвання контракту,поновити його на посаді директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» з 8 квітня 2014 року,стягнути з Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги,зазначив,що в процесі розгляду справи за його позовом з'ясувалося, що його було звільнено було з посади 08.04.2014 року нібито на підставі його заяви від 07.04.2014 року за згодою сторін. Але він ніякої заяви про звільнення не подавав. 07.04.2014 року він перебував у відрядженні, що підтверджується відповідним наказом, а тому навіть фізично ніяк не міг подати заяву до відповідача в зазначену дату. Сам відповідач надає до суду три накази щодо його,датовані одним і тим самим числом, з яких два накази про його звільнення. Ставиться питання причини їх виникнення та існування.До сьогодні він навіть не знає, з яких підстав його було звільнено та яка причина,оскільки трудової книжки не отримував, з наказами про його звільнення не ознайомлювався, його волі на звільнення з посади не було.Тобто не зрозуміло,чи звільнено його з посади 08.04.2014 року за одноразове грубе порушення трудових обовязків (п.1 ст.41 КЗпП України) і розірвано контракт, чи за згодою сторін на підставі заяви якої він не подавав 07.04.2014 року. Просив поновити строк зі звернення його до суду, оскільки його ніхто не ознайомлював з спірними наказами та не видавав трудову книжку,скасувати наказ Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 14-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» 8 квітня 2014 року за грубе одноразове порушення трудових обовязків (п.1 ст. 41 КЗпП України) та розірвання контракту,скасувати наказ Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 20-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» 8 квітня 2014 року за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗгіП України) та розірвання контракту,поновити його на посаді директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» з 8 квітня 2014 року,стягнути з Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. В судове засідання позивач не зявився,направив заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав з зазначених в ньому підстав,надав письмові пояснення,в яких зазначив,що з 09.04.2014 року в адміністративну будівлю та територію Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» він потрапити не міг,оскільки вона була зачинена та його не допускали до неї. Відповідач на його неодноразові звернення ніяких документів йому не надавав, з ніякими наказами про його звільнення не знайомив. Звільнення його з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» за одноразове грубе порушення трудових обовязків вважає незаконним,оскільки будь-які правові підстави для цього відсутні :пояснень з приводу будь-якого стягнення він не писав,службової перевірки не проводилося. Звільнення його з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» за угодою сторін вважає незаконним,оскільки таку заяву особисто відповідачу він не подавав,оскільки 08.04.2014 року перебував в відрядженні в м.Миколаїві,а потім перебував на лікарняному та фізично не міг подати таку заяву в м.Київі.Перед відрядженням у нього були суперечки з відповідачем та на нього чинили тиск, з тим,щоб він подав заяву про звільнення за згодою сторін. Він таку заяву написав,але перед відрядженням залишив на своєму робочому столі в кабінеті Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів»,з тим,щоб після повернення з відрядження остаточно обміркувати своє рішення та особисто поїхати до відповідача в м.Київ,де зустрітися з керівництвом відповідача. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з зазначених в ньому підстав, додала,що невиконання відповідачем ухвали суду про витребування доказів від 16.10.2015 року свідчить про те,що позивач 8 квітня 2014 року не був в приміщенні Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та його відповідач не ознайомлював наказами про звільнення. Представник відповідача в судовому засіданні 2.10.2015 року первісний позов не визнав, оскільки наказ Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 14-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» 8 квітня 2014 року за грубе одноразове порушення трудових обовязків (п.1 ст. 41 КЗпП України) був скасований 8 квітня 2014 року та виданий інший наказ Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 20-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» 8 квітня 2014 року за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗгіП України).Причини скасування наказу від 08.04.2014 року за № 14-к та видачі наказу № 20-к пояснити не зміг. Також не зміг пояснити,чи особисто позивач подав 08.04.2014 року заяву про своє звільнення за угодою сторін,чи перебував він взагалі 08.04.2014 року в приміщенні Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості та чи ознайомлювали його з даними наказами. Зобовязався надати суду відповідні документи в наступному судовому засіданні.В наступні судові засідання представник відповідача неодноразово не зявився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду,про причини неявки суд не повідомив,клопотання про відкладення розгляду справи не подав,документи які суд зобовязав його надати ухвалою про витребування доказів від 16.10.2015 року суду не надав. За таких обставин суд вважає можливим закінчити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні первісний та уточнений позов не визнав, вважав наказ Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 20-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» 8 квітня 2014 року за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗгіП України) законним,оскільки звільнення проведено на підставі заяви позивача.Причини скасування наказу від 08.04.2014 року за № 14-к та видачі наказу № 20-к пояснити не зміг, обставини,за яких була позивачем написана заява про звільнення та чи подав він її особисто йому невідомі. Зазначив,що на його думку позивачу було одразу відомо про його звільнення,оскільки він безперешкодно міг потрапити на підприємство,тому підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні. Крім того,на даний час закінчився строк дії контракту,укладеного між позивачем та відповідачем та позивач у відповідності з цим вже вважається звільненим за закінченням строку дії контракту. Додав витяг з книгу обліку видачі трудових книжок,відповідно до якого, трудова книжка позивачу не видана. Але зазначив,що йому відомо,що фактично отримав трудову книжку,але не розписався в її отриманні. Просив в задоволенні позову відмовити за його безпідставністю. Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи,суд встановив : з 10 лютого 2010 року позивач працював на посаді директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» на умовах укладеного контракту № 451 між мною та відповідачем по справі з 10 лютого 2010 року по 10 лютого 2015 року з відповідною пролонгацією контракту. Дані обставини підтверджуються контрактом № 451 від 10 лютого 2010 року та наказом № 14-к від 10.02.2010 року (а.с.9-15). Згідно наказу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 19-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» 8 квітня 2014 року позивач звільнений за грубе одноразове порушення трудових обовязків (п.1 ст. 41 КЗпП України) (а.с.35).Згідно наказу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 19-к наказ Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 14-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» 8 квітня 2014 року за грубе одноразове порушення трудових обовязків (п.1 ст. 41 КЗпП України) скасовано (а.с.34). Згідно наказу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 20-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» позивач звільнений 8 квітня 2014 року за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗгіП України) (а.с.33).Згідно наказу № 1 від 1.04.2014 року по Державному підприємству «Червоненський завод продтоварів» та посвідчення про відрядження позивач з 3 по 8 квітня 2014 року перебував в м.Миколаїві (а.с.71-72).Згідно копії лікарняного позивач з 8.04.2014 року перебував на лікарняному (а.с.17-18).Згідно довідки середньомісячна зарплата позивача за шість місяців перед звільненням склала 17096,21 грн. (а.с.31). Спірні правовідносини виникли з трудових відносин та регулюються ст.ст.21,24,36,221,232,235,236,237-1 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів». При вирішенні спору суд виходить з наступних міркувань : Відповідно до положень\~ст. 233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України\~\~від 06.11.1992 року (зі змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені\~\~статтями\~\~228,\~\~223\~\~ КЗпП\~строки звернення до суду застосовуються незалежно\~\~від\~\~заяви\~\~сторін. У кожному\~\~випадку\~\~суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає\~\~неможливим\~\~ поновити\~\~порушений\~\~строк. Передбачений\~ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Оскільки при\~\~пропуску\~\~місячного\~\~і\~\~тримісячного\~\~строку\~\~у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку,\~\~а всі обставини справи, права і обов'язки\~\~сторін. Отже, при застосуванні місячного строку (ст.ст.233,\~234 КЗпП) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і у випадку, коли на підставі досліджених у судовому засіданні доказів суд установить, що право позивача, про захист якого він просить порушено і строк\~\~звернення до суду пропущено без поважних причин, суд на підставі\~ст. 233 ЦК України\~постановляє рішення, яким відмовляє в позові у зв'язку із\~\~пропуском строку звернення до суду, і, відповідно, навпаки - у випадку встановлення відсутності порушеного права, за захистом якого звернулась сторона, суд має відмовити у позові не з причин пропуску строку, а у зв'язку з безпідставністю самої вимоги.\~\~ Судом достовірно встановлено,що позивач трудову книжку не отримував,що підтверджується витягом з книги обліку руху трудових книжок (а.с.81) та накази про своє звільнення він також не отримував,оскільки про існування наказу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 20-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» 8 квітня 2014 року за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗгіП України) позивач дізнався тільки в судовому засіданні 2.10.2015 року,коли такий наказ був наданий суду представником відповідача. За таких обставин суд вважає,що позивач був позбавлений своєчасно звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі та поновлює цей строк. Відповідно до ст. 4 Конвенції МОП №158 Про припинення\~ трудових відносин\~ з ініціативи\~ підприємця 1982 року, яка була ратифікована Законом України від 04.02.94 N 3933-XII\~ і набрала чинності для України 16.05.1995 року трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Оскільки згідно наказу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 19-к наказ Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 14-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» 8 квітня 2014 року за грубе одноразове порушення трудових обовязків (п.1 ст. 41 КЗпП України) скасовано (а.с.34),тобто відсутній предмет спору,суд позовні вимоги в цій частині залишає без розгляду. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасуванні наказу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 20-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» позивач звільнений 8 квітня 2014 року за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗгіП України) (а.с.33).суд виходить з наступного : Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організація праці працівника, умови припинення договору можуть встановлюватися угодою сторін.\~\~ Пунктом 8\~ст. 36 КЗпП України\~підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.Згідно з п. 1\~ст. 36 КЗпП України\~підставою припинення трудового договору є угода сторін.\~П.25 Контракту передбачено, що цей контракт припиняється за угодою сторін (а.с.12).\~\~ Суд зазначає,що законодавець закріпив у п. 1 ст. 36 КЗпП України таку підставу розірвання трудового договору, як угода сторін. Підставою припинення трудового договору є волевиявлення обох сторін трудового договору на його припинення . Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови № 9 від 06.11.92 Про практику розгляду судами трудових спорів судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП\~ (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Відповідно до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, ту обставину,що заява на звільнення за угодою сторін датована 7.04.2015 роком була подана особисто позивачем відповідачу 8.04.2015 року відповідач не довів належними та допустимими доказами згідно ст.ст.\~58,\~59 ЦПК України, оскільки докази,які були витребувані судом ухвалою про витребування доказів від 16.10.2015 року відповідачем не виконана,а докази,досліджені судом,підтверджують доводи позивача про те,що він такої заяви не подавав,а саме : -заява про звільнення за угодою сторін датована 7.04.2014 роком,але не містить штампу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про її надходження та її реєстрацію (а.с.32) -згідно наказу Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 19-к наказ Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 08.04.2014 року за № 14-к про звільнення [PERSON] з посади директора Державного підприємства «Червоненський завод продтоварів» 8 квітня 2014 року за грубе одноразове порушення трудових обовязків (п.1 ст. 41 КЗпП України) підставою скасування наказу № 14-к є заява позивача (а.с.34).Але зазначений наказ суперечить наказу № 14-к,оскільки з нього вбачається,що станом на 8.04.2015 року,тобто на час видання вищевказаного наказу заяви позивача на звільнення у відповідача не існувало -згідно наказу № 1 від 1.04.2014 року по Державному підприємству «Червоненський завод продтоварів» та посвідчення про відрядження позивач з 3 по 8 квітня 2014 року перебував в м.Миколаїві (а.с.71-72).Згідно копії лікарняного позивач з 8.04.2014 року перебував на лікарняному (а.с.17-18).Зазначені обставини свідчать про неможливість подачі заяви про звільнення особисто позивачем. За таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність волевиявлення позивача на звільнення за угодою сторін,тому визнає незаконним та скасовує наказ Державного концерну спиртової та лікеро-горілчаної промисловості № 20-к від 08 квітня 2014 року «Про звільнення [PERSON]В.» за п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін) та поновляє [PERSON] на посаді директора Державного Підприємства « Червоненський завод продтоварів » з 08 квітня 2014 року. Доводи представника третьої особи про те,що на даний час закінчився строк дії контракту,укладеного між позивачем та відповідачем та позивач у відповідності з цим вже вважається звільненим за закінченням строку дії контракту суд відхиляє,оскільки особливістю строкового трудового договору є встановлення сторонами моменту його припинення в процесі влаштування особи на роботу. Даючи згоду на укладення строкового трудового договору, працівник заздалегідь зобовязується виконувати доручену трудову функцію протягом обумовленого проміжку часу. Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого учасники трудових відносин мають право припинити їх без пояснення будь-яких причин цього кроку,але звільнення має відбуватися на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України та відповідний наказ відповідачем на час закінчення розгляду справи не видавався. Відповідно до ч.2\~ст. 235 КЗпП України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. У матеріалах справи відсутні докази того, що справа про поновлення на роботі позивача розглядається\~\~більше одного року з вини позивача, а тому\~\~середній заробіток нараховується за весь час вимушеного прогулу, тобто з 8.04. 2014 року\~\~по 18.12. 2015 року (618 робочих дні). При визначенні\~\~середньої заробітної плати\~\~суд\~\~керується\~\~Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100\~(з наступними змінами і доповненнями). Середня\~\~заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Так, відповідно до довідки середньоденна заробітна плата позивача становить 252 грн.27 коп. (а.с.31). Таким чином, середній\~\~заробіток за час вимушеного прогулу складає 156659 грн.67 коп. (252,27 грн. (середньоденна заробітна плата)\~\~х 618 дн. ( число робочих днів у розрахунковому періоді) ,яку суд стягує з третьої особи,оскільки саме з нею позивач перебував у трудових відносинах (а.с.73). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Оскільки сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначив зазначені суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу\~\~та заборгованості по заробітній платі\~\~без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з того,що в судовому засіданні позивачем не надано доказів того,що незаконне звільнення потягло за собою значні зміни в його житті,що потягло за собою необхідність зміни звичного способу життя,погіршення стану здоровя. Також позивачем не наведений розрахунок,чому саме в 10000 грн. він оцінює моральну шкоду. Виходячи з викладеного суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди за недоведеністю позовних вимог. Судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог та стягується\~\~в дохід держави відповідно до\~ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial