Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом (враховуючи змінені позовні вимоги), в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] - шляхом визнання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], особами, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області у справі №635/252/16-ц від 12.02.2016, а також заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі №635/4489/16-ц від 12.12.2016, що набрали законної сили, позивач визнана єдиним власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Право власності на будинок підтверджується витягами з Державного реєстру речових правна нерухоме майно від 02.04.2016 та 27.01.2017. Відповідачі у справі є онуками позивача та були зареєстровані у даному житловому будинку ще за життя чоловіка позивача - [PERSON], померлого [INFO], але фактично у вказаному житловому будинку не проживають. Позивач неодноразово зверталась до відповідачів з проханням, щоб вони добровільно виписалися із спільного житлового будинку, але на прохання вони відповіли відмовою, нічим не пояснюючи. Натомість, наявність реєстрації відповідачів у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідачів на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації, але позивач вимушена самостійно сплачувати витрати на комунальні послуги. В судове засідання ні позивач, ні представник позивача не з'явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій представник просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також не заперечує в разі повторної неявки відповідачів проти заочного розгляду справи. Ані відповідачі, ані їх представник в судове засідання повторно не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представник відповідачів надійшла заява про перенесення розгляду справи у зв'язку з тим, що вона перебуває з 01.09.2017 по 16.10.2017 у щорічній відпустці. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Суд, розглянувши заяву представника відповідачів про перенесення розгляду справи приходить до висновку, що зазначена в даній заяві причина перенесення розгляду справи є не поважною, з огляду зокрема на те, що у справі вже були численні перенесення розгляду справи за заявами сторін за різних причин, а як наслідок, це призвело до тривалого розгляду справи в суді. Разом з тим, у даній справі всі докази вже були досліджені, а також допитано всіх свідків, про допит яких просили сторони у справі. З урахуванням викладеного, заява представника відповідачів про перенесення розгляду справи розцінюється судом як затягування розгляду справи. Більш того, самі відповідачі в судове засідання не з'явилися та про поважність причини своєї повторної неявки в судове засідання суд не повідомили. Разом з тим, відповідачі були допитані в судових засіданням по даній справі, а також в матеріалах справи містяться письмові заперечення за їх підписами, в яких зазначено наступне. З позовними вимогами відповідачі не погоджуються. У вказаному спірному житловому будинку вони мешкали з дитинства, з ними мешкала їх мати [PERSON], яка померла [INFO]. Вони постійно мешкали в будинку та проводили його поточний ремонт. Збудували добудову для облаштування ванної кімнати, провели воду. До теперішнього часу в будинку знаходяться їх речі - меблі, побутова техніка, особисті речі. Однак, після смерті їх матері чинити перешкоди у користуванні житловим приміщення розпочала [PERSON]. Чоловіка позивача, який фактично був власником будинку, [PERSON], було поміщено до Ржавецького психоневрологічного інтернату Харківського району Харківської області, де він помер [INFO]. Між тим, у відповідачів виникли сумніви, щодо того, що саме [PERSON], бажає визнати їх особами, що втратили право користування житловим приміщенням. З незрозумілих причин для відповідачів, вони не мають змоги потрапити до будинку, не можуть як раніше користуватися будинком та їх речами, а посилання позивача на факт не проживання за спірною адресою без поважних причин не є обґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області у справі №635/252/16-ц від 12 лютого 2016 року, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS], загальною площею 79,10 кв.м., житловою площею 52,60 кв.м. Згідно з копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 02.04.2016 за №56547193, за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку згідно рішення Харківського районного суду Харківської області у справі №635/252/16-ц від 12 лютого 2016 року. У відповідності до заочного рішення Харківського районного суду Харківської області у справі №635/4489/16-ц від 12 грудня 2016 року, [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку №18, загальною площею 79,10 кв.м., житловою площею 52,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], після смерті чоловіка -[PERSON], який помер[INFO]. Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2017 за №79006760, за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку згідно рішення Харківського районного суду Харківської області у справі №635/4489/16-ц від 12 грудня 2016 року. Відтак, позивач - [PERSON] наразі є єдиним власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до копії інформації за вих.№66 від 05.02.2016 за підписом Глибоцького сільського голови [PERSON], судом встановлено, що згідно з розпорядженням сільського голови №11 від 02.02.2016 «Про перейменування вулиць, провулків с.Глибоке, с.Мороховець» було перейменовано [ADDRESS] на [ADDRESS]. Згідно з копією акту депутату Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області Пичевського С.Ф. від 27.01.2017, в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON], 1930 р.н., зареєстровані, але не мешкають більше 17 років онуки власника - [PERSON], 1982 р.н, та [PERSON], 1978 р.н. У веденні домашнього господарства вони не беруть участі, їх особистих речей в будинку немає. Як вбачається з відповіді Липецького відділення поліції Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області за вих. №1311/119-93/01/2017 від 03.04.2017, за даними «Армор», гр.[PERSON], [INFO], та гр.[PERSON], [INFO], до Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області із заявами, щодо перешкоджання їм користуванням житловим будинок [ADDRESS] не звертались. Між тим, за даними АІПС «Армор» 26.05.2015 до Липецького ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області зверталась гр.[PERSON], [INFO], щодо виявлення відсутності документів на будинок [ADDRESS] (ЖЄО №1311/6974 від 26.05.2015). У відповідності до інформації наданої виконавчим комітетом Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області за вих.№129 та №130 від 03.02.2017, за даними по господарського обліку сільської ради гр.[PERSON], [INFO], та гр.[PERSON], [INFO], дійсно зареєстровані в житловому будинку [ADDRESS] по теперішній час. Таким чином, на день подачі позовної заяви відповідачі дійсно зареєстровані в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], проте як вони самі в судовому засідання вказали, не мешкають за даною адресою понад 1 рік, а саме, [PERSON] з 2014 року, а [PERSON] - з 2006 року. Письмові заперечення відповідачів суд не приймає до уваги, адже обставини викладені в них частково спростовуюся показаннями свідків ([PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON].) допитаних в судових засіданнях, показаннями самих відповідачів, а також наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Згідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до частини першої статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Виходячи з положень ст.ст. 64, 156 ЖК України, відповідачі є членами сім'ї позивача. В порядку визначено ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. В Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а саме, в ст. 7 передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Приведене вище узгоджується також з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року. Відтак, судом не встановлено поважні причини, перелік яких чітко визначений законом, відсутності відповідачів за зареєстрованим місцем проживання понад 1 рік, а тому враховуючи вище викладене, прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - виконавчий комітет Глибоківської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved