Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив прийняти рішення про звільнення (шляхом виселення) художником [PERSON] займаного ним приміщення загальною площею 34,6 кв.м. (мансарда) за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовував тим, що у відповідача відсутні законні підстави для використання приміщення за адресою: [ADDRESS], оскільки термін договору оренди закінчився. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов з наведених у ньому підстав. Відповідач та представник відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи, судом було визнано можливим розглянути справу у відсутність представники третіх осіб. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 31.12.2009 між комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Печерської районної у місті Києві ради», правонаступником якого є Комунальне підприємство Печерського району м. Києва «Дирекція з управління нежитловим фондом Печерського району м. Києва» та відділом культури Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, було укладено договір № 817/1 оренди нерухомого майна для розміщення творчої майстерні художника [PERSON] в приміщенні загальною площею 34,6 кв. м (мансарда) за адресою: [ADDRESS], терміном дії до 31.12.2010. 31.12.2009 між відділом культури Печерської районної у місті Києві державної адміністрації та художником [PERSON] було укладено договір №766/1 суборенди загальною площею 34,6 кв. м (мансарда) за адресою: [ADDRESS], терміном дії до 31.12.2010. 12.01.2011 відповідачу було направлено попередження-заяву за № 1566 від 31.12.2010, яку відповідач отримав 17.01.2011. Відповідно до змісту зазначеного попередження-заяви, КП «Дирекція» повідомила [PERSON], що термін дії договору оренди № 817/1 від 31.12.2009 закінчився 31.12.2010. При цьому, [PERSON] було запропоновано сплатити заборгованість по орендній платі в сумі 567,31 та в термін до 31.01.2011 укласти новий договір оренди приміщення або здати його. В іншому випадку КП «Дирекція» діятиме відповідно до ст.ст. 26, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». Положеннями ст.ст. 26, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» врегульований порядок припинення договору оренди та правові наслідки припинення або розірвання договору оренди. Слід зазначити, що позивач, крім направлення відповідачу попередження-заяви № 1566 від 31.12.2010, будь-яких інших дій щодо розірвання чи припинення договору оренди не вчиняв. При цьому, як вбачається з копії довідки № 432-477 від 05.06.2015, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», [PERSON] має заборгованість за договором № 817 від 31.12.2009 про надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території за нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] у розмірі 131,60 грн. за період 05.05.2015-31.05.2015. Крім того, як вбачається з копій квитанцій, [PERSON], 09.06.2015 та 22.06.2015 сплачував платежі на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» за надання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміни умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Наведене, на думку суду, беззаперечно свідчить про те, що договір №766/1 суборенди загальною площею 34,6 кв.м (мансарда) за адресою: [ADDRESS], фактично являється продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, оскільки ані позивачем, ані відповідачем не було вчинено належних дій щодо припинення договору. Крім того, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до матеріалів справи, позивач направив відповідачу попередження-заяву № 1566 від 31.12.2010, а з зазначеним позовом звернувся до суду 25.07.2014, тобто з пропуском трирічного строку встановленого законодавством. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача в своїх запереченнях посилається на пропуск позивачем строків позовної давності. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проаналізувавши зазначені норми закону, матеріали справи та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки в судовому засіданні беззаперечно було встановлено, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір №766/1 суборенди загальною площею 34,6 кв.м (мансарда) за адресою: [ADDRESS], вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, а позивач звернувся до суду з пропуском трирічного строку встановленого законодавством, враховуючи посилання представника відповідача щодо застосування строків позовної давності, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed