Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення помилково перерахованих коштів, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказав, \~що [PERSON] перебував на підприємстві на різних посадах та під час перебування на посаді провідного інженера з охорони праці на його імя було відкрито картрахунок № 6705091400524934 в ПАТ «А-Банк», на який зараховувалась заробітна плата, а також на який перераховувались кошти на господарські потреби з метою здійснення функціональних обовязків працівника. Платіжним дорученням від 06.04.2015 р. №1 позивачем на рахунок відповідача помилково були перераховані кошти в сумі 27\~000 грн. для поповнення платіжної карти. Відповідач відмовляється повернути їх в добровільному порядку. Вважаючи, що кошти, отримані відповідачем, є майном, набутим без достатньої правової підстави, позивач просив на підставі статті 1212 ЦК України стягнути з відповідача на користь 27\~000,00 грн., проценти за користування коштами в сумі 1216,11 грн. та втрати від інфляції у розмірі 6615,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала в повному обсязі. Суд, заслухавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Встановлено, що [PERSON] дійсно працював на ДП «Запорізький облавтодор» ВАТ Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» на різних посадах, в тому числі на посаді виконуючого обовязки начальника філії з 12.12.2011р. по 31.12.2014 р. та цей період відповідач мав усні договірні відносини з позивачем щодо надання позивачу зворотної фінансової допомоги. Судом встановлено, що відповідач неодноразово перераховував свої власні грошові кошти через банки на розрахунковий рахунок позивача, що також підтверджується оригіналами квитанцій про внесення грошових коштів на банківський рахунок позивача протягом 2013 - 2014 років, - усього коштів було внесено на суму 27\~990 грн., які були досліджені судом і копії яких, містяться в матеріалах справи, а позивач прийняв ці кошти, чим підтвердив існування договірних відносин з відповідачем. В ході судового розгляду встановлено, що, отримавши на свій картковий рахунок грошові кошти в сумі 27000 грн. відповідач прийняв їх, як повернення фінансової допомоги. Факт повернення зворотної фінансової допомоги в сумі 27\~000,00 грн. також відображений у мотивувальній частині ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 21.12.2015 р. по справі №331/2989/15-ц, яка набрала законної сили, де позивач був стороною по справі, а відповідач - третьою особою. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобовязань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.ч. 1,2 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 509 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться. Згідно ч. 1 статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У\~ст. 204 ЦК України\~зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також, відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 218 ЦК України\~недодержання сторонами\~\~письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі\~\~недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Тобто, враховуючи вищевказані норми матеріального права, незалежно від того у якій формі вчинено правочин у письмові чи усній, якщо сторони за ним не оспорюють факт існування такого правочину та підтверджують факт його виконання, такий правочин не може вважатися недійсним чи вважатися недоведеним. Пункт 14.1.257 Податкового Кодексу України\~встановлює, що\~\~поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення. Поворотній фінансовій допомозі у\~Цивільному кодексі України\~відповідає договір позики, особливості укладання якого описані у\~статтях 1046 - 1053 ЦК\~України. Згідно\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Норми інституту набуття або збереження майна без достатньої правової підстави підлягають застосуванню в таких випадках, коли зокрема, у разі отримання безготівкових коштів на поточний рахунок особи в банку за відсутності правової підстави для перерахування коштів або без зазначення в платіжному дорученні про таку підставу. Разом з цим, норми\~ст. 536 ЦК України\~регулюють правовідносини щодо зобов'язань, які виникають із договорів, а норми\~ст. 1046-1048 ЦК України\~з договору позики. При цьому\~\~права і обов'язки сторін, які виникають з договірних правовідносин та права і обов'язки, які виникають з правовідносин щодо безпідставно набутого майна\~\~відрізняються та є Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини 1 статті 202, частин 1,2 статті 205, частини 1 статті 207, частини 1 статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). В ході судового розгляду, відповідачем доведено належними доказами факт надання поворотної фінансової допомоги позивачу , тобто суд вважає доведеним існування договірних відносин щодо поворотної фінансової допомоги між позивачем та відповідачем, а тому вважати, що відповідач зберігає кошти у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави немає підстав, отже суд вважає, що пред'явлення позову про стягнення безпідставно набутого майна при договірному характеру правовідносин виключає можливість застосування до них положень\~\~ч. 1\~ст. 1212 ЦК України. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Установивши у справі, яка переглядається, наявність у сторін договірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах. Про це свідчить і правова позиція Верховного суду України по справі у справі № 6-100 цс15, що є обовязковою для судів при вирішенні спорів. На підставі ст.ст. 11,177, 202, 204,205, 207,218, 509, 1046 -1053, 1212\~ ЦК України та

Outcome: dismissed