Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» (ІПН 42251700) грошову суму в розмірі 12 743,77 доларів США (дванадцяти тисяч сімсот сопок три долара США). Позовні вимоги вмотивовані тим, що рішенням від 26 червня 2019 року Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/16686/13-ц, вирішено стягнути солідарно з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором № 014/0049/74/45310 від 08 лютого 2006 р. у розмірі 71 356,01 доларів США. 29 листопада 2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило за плату АТ «Оксі Банк» належні йому Права вимоги за Кредитним договором та Договорами забезпечення, а АТ «Оксі Банк» замінило АТ «Райффайзен Банк Аваль» як сторону - кредитора у Кредитному договорі, Договорах забезпечення та прийняло на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором № 014/0049/74/45310 від 08 лютого 2006 р. 29 листопада 2019 року між АТ «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило за плату Новому кредитору належні йому права грошової вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом, комісії, неустойок та інших платежів за кредитним договором № 014/0049/74/45310 від 08 лютого 2006 р. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/16686/13-ц від 18.12.2019 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони виконавчого провадження та вирішено замінити стягувана у виконавчих листах №522/16686/13-ц на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.09.2019 року. Оскільки, зазначене рішення суду, як зазначає позивач не виконане, відповідачі зобов`язані сплатити позивачеві 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 25.02.2014 року по 07.02.2020 року в сумі 12743,77 долара США. Ухвалою суду від 02.03.2020 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 03.06.2020 року. 03.06.2020 року у судове засідання з`явився представник позивача, розгляд справи відкладено на 16.09.2020 року. 11.09.2020 року до суду подано заяву про збільшення позовних вимог до 13845,12 доларів США. 16.09.2020 року у судове засідання з`явився представник позивача, розгляд справи відкладено на 14.12.2020 року. 30.10.2020 року до суду надійшли письмові пояснення позивача щодо обсягу прав, переданих новому кредитору. 14.12.2020 року у судове засідання сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 16.03.2021 року. 16.03.2021 року у судове засідання сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 10.06.2021 року. 10.06.2021 року у судове засідання з`явився представник позивача, розгляд справи відкладено на 30.09.2021 року. 30.09.2021 року у судове засідання сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 16.11.2021 року. У судовому засіданні 16.11.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, заперечень щодо заочного розгляду справи не висловив. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час слухання справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням від 25.02.2014 року Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/16686/13-ц, стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен банк аваль» з відповідачів: [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) суму заборгованості за кредитним договором № 014/0049/74/45310 від 08 лютого 2006 р. у розмірі 69 911, 95 доларів США, що включає в себе: заборгованість за кредитом - 63 147 (шістдесят три тисячі сто сорок сім) долари США, 49 центів; прострочена заборгованість по кредиту - 1 689 (тисяча шістсот вісімдесят дев`ять) доларів США, 21 цент; заборгованість за відсотками - 3 754 (три тисячі сімсот п`ятдесят чотири) долари США, 32 центи; розрахована пеня - 3 010 (три тисячі десять) доларів США, 14 центів. В подальшому, 23 серпня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси було винесено ухвалу, якою вищезазначене заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2014 року, ухвалене по справі № 522/16686/13-ц скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Рішенням від 26 червня 2019 року Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/16686/13-ц, вирішено стягнути солідарно з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості за кредитним договором № 014/0049/74/45310 від 08 лютого 2006 р. у розмірі 71 356,01 доларів США. 29 листопада 2019 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило за плату АТ «Оксі Банк» належні йому Права вимоги за Кредитним договором та Договорами забезпечення, а АТ «Оксі Банк» замінило АТ «Райффайзен Банк Аваль» як сторону - кредитора у Кредитному договорі, Договорах забезпечення та прийняло на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором № 014/0049/74/45310 від 08 лютого 2006 р. 29 листопада 2019 року між АТ «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило за плату Новому кредитору належні йому права грошової вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом, комісії, неустойок та інших платежів за кредитним договором № 014/0049/74/45310 від 08 лютого 2006 р. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/16686/13-ц від 18.12.2019 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони виконавчого провадження та вирішено замінити стягувана у виконавчих листах №522/16686/13-ц на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.09.2019 року. Оскільки, зазначене рішення суду, як зазначає позивач повністю не виконане, позивач вважає, що відповідачі зобов`язані сплатити позивачеві 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 25.02.2014 року по 07.02.2020 року в сумі 13845,12 доларів США. На підтвердження своїх вимог позивач надає розрахунок заборгованості, який не оспорено відповідачем. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. При цьому, суд враховує, те, що згідно правового висновку, сформованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Також, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: «ПРОЦЕНТИ ЗА КОРИСТУВАННЯ КРЕДИТОМ - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. ПРОЦЕНТИ ЗА НЕПРАВОМІРНЕ КОРИСТУВАННЯ ЧУЖИМИ ГРОШОВИМИ КОШТАМИ - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». Тобто, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних). Відповідно до ст. 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.06.2020 року у справі № 910/11433/19, наслідки порушення договору позичальником визначені ст. 1050 ЦК України, зокрема, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Аналіз наведених норм свідчить, що до права вимоги за кредитним договором у тому числі, але не виключно, входить право на повернення наданої суми кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата неустойки (пені, штрафу, тощо), у разі допущення порушень, та компенсація, гарантована ст. 625 ЦК України стосовно грошового зобов`язання. Тобто, право вимоги не вичерпується встановленою заборгованістю по нарахованих процентах, а передбачає увесь обсяг зобов`язань, що витікають з такого договору. Дійсно, право вимоги за кредитним договором не вичерпується встановленою заборгованістю по нарахованих процентах, а передбачає увесь обсяг зобов`язань, що витікають з такого договору, однак вказане не зумовлює неможливості продажу банком частини прав вимоги (зокрема, окремо за тілом кредиту, окремо за процентами за користування кредитом, окремо за штрафними санкціями). Тобто, визначаючи наявність у правонаступника кредитора права стягнення штрафних санкцій з боржника, су має пересвідчитися у тому, чи було це право передано за договором відступлення прав вимоги. Відповідно до п. 1.1. Договору про відступлення права вимоги від 29 листопада 2019 року, укладеному між АТ «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило за плату Новому кредитору належне йому право вимоги, це «право вимоги» включає в себе право грошової вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом, комісії, неустойок та інших платежів за кредитним договором № 014/0049/74/45310 від 08 лютого 2006 р. Згідно п. 7.5 вказаного кредитного договору № 014/0049/74/45310 від 08 лютого 2006 р., кредитор має право, у разі невиконання боржником свого зобов`язання, достроково стягнути заборгованість за кредитом, нараховані відсотки, та штрафні санкції та інші витрати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. З огляду на зазначене, суд вважає не доведеним те, що до правонаступника первісного кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги стягнення компенсаційних санкцій з боржників, в тому числі і тих, які передбачені ст. 625 ЦК України. Відтак, суд доходить висновку, про необгрунтованість позову та відмовляє у його задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed