Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом , в якому вказує, що 04.03.1998 року між нею і громадянкою [PERSON], від імені якої діяла громадянка [PERSON], на підставі доручення за реєстровим номером 499, посвідченого виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області 17.12.1997 року, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. Цей договір був посвідчений та зареєстрований за № КШН-13 Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» м. Пологи, згідно Закону України «Про товарну біржу». За його умовами продавець [PERSON] продала позивачці, належний їй на праві приватної власності згідно виданого Комишуваською селищною радою Свідоцтва про право власності №14 від 06.11.1991р., житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами, що розташовані на земельній ділянці в [ADDRESS] за 3000 гривень. Відповідно до вимог діючого на час вчинення вищезазначеної угоди законодавства її право власності на придбаний будинок було зареєстроване Пологівським бюро технічної інвентаризації Запорізької області в Реєстрі прав власності на нерухомість (РПВН) за реєстровим №3/298 з видачею Реєстраційного посвідчення на право приватної власності на житловий будинок. На теперішній час, маючи намір оформити цивільно-правову угоду по відчуженню цього будинку, вона звернулася до приватного нотаріуса, який направив її до Реєстраційної служби Оріхівського РУЮ Запорізької області для перенесення запису про реєстрацію її права власності з РПВН до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ДРРПНМ), де їй відмовляють у проведенні реєстрації, оскільки біржова угода 1998 року не посвідчена нотаріально. Сторонами договору купівлі-продажу всі умови договору виконані належним чином в установлені строки. Від часу купівлі житлового будинку пройшло 16 років. Весь цей час проживає в будинку, користується присадибною земельною ділянкою, своєчасно провела реєстрацію свого права. Ніколи не отримувала будь-яких претензій зі сторони колишньої власниці, однак через зміни в законодавстві її право на розпорядження житловим будинком суттєво порушується. Прохає визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 04.03.1998 року посвідчений та зареєстрований за № КШН-13 Пологівською товарною біржею «Агропром Інвест» м. Пологи Запорізької області, згідно якого [PERSON], від імені якої на підставі доручення за реєстровим номером 499, посвідченого виконавчим комітет Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області 17.12.1997 року, діяла [PERSON], продала [PERSON], житловий будинок з господарчими та побутовими спорудами, що розташовані на земельній ділянці в [ADDRESS]. 12.06.2014 року надійшла до суду уточнена позовна заява, в якій прохали визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 04.03.1998 року посвідчений та зареєстрований за № КШН-13 Пологівською товарною біржею «Агропром Інвест» м. Пологи Запорізької області, згідно якого [PERSON], від імені якої на підставі доручення за реєстровим номером 499, посвідченого виконавчим комітет Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області 17.12.1997 року, діяла [PERSON], продала [PERSON], житловий будинок господарчими та побутовими спорудами, що розташовані на земельній ділянці в [ADDRESS] так як в ході розгляду справи було з'ясовано, що поштова адреса придбаного нею будинку була змінена органом місцевого самоврядування в 2000 році і житловому будинку з номером [ADDRESS] було присвоєно адресу - будинок номер [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягав , прохав задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач до судового засідання повторно не з'явилася, належним чином повідомлена у судовому порядку, про причини неявки суду не повідомила. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, оцінивши докази надані стороною, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Відповідно до ст.ст. 57, 58 Конституції України, ст.5 чинного ЦК України та ст.3 ЦК України в редакції 1963 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли у березні 1998 року, а відповідно, для їх врегулювання слід застосувати ЦК України в редакції 1963 року. Судом встановлено, що 04.03.1998 року між [PERSON] і [PERSON], від імені якої діяла громадянка [PERSON], на підставі доручення за реєстровим номером 499, посвідченого виконавчим комітетом Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області 17.12.1997 року, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. Цей договір був посвідчений та зареєстрований за № КШН-13 Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» м. Пологи, згідно Закону України ««Про товарну біржу»./а.с.3/ Своє право на придбаний будинок було зареєстроване Пологівським бюро технічної інвентаризації Запорізької області в Реєстрі прав власності на нерухомість (РПВН) за реєстровим №3/298 з видачею Реєстраційного посвідчення на право приватної власності на житловий будинок./а.с.5-8/.Продаж вчинено за 3000,0 грн. Відповідно до довідки №790 від 05.06.2014 року , виданою Комишуваською селищною радою, встановлено, що у 2000 році була проведена пере нумерація житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] і належить [PERSON] - старий номер [NUMBER] на новий [NUMBER]/а.с.41/. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному на той час законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивачка здійснює право користування та володіння даним будинком у повному обсязі. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). З матеріалів справи встановлено, що договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості, що зареєстрований зареєстрований за № КШН-13 Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» м. Пологи нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до частини 2 ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу житлового будинку, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження . Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963р. за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що між продавцем та покупцем було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом біржової угоди №КШН-13 1998 року, в якій зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупців, визначена ціна продажу. При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам, які сторони виконали. З матеріалів справи встановлено, що покупець повністю сплатив продавцеві (п.3 угоди) вартість будинку, обумовлену в договорі та зареєструвала право власності в БТІ (а.с.5-8). [PERSON] вважала, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. На теперішній час, має намір оформити цивільно-правову угоду по відчуженню цього будинку, вона звернулася до приватного нотаріуса, який направив її до Реєстраційної служби Оріхівського РУЮ Запорізької області для перенесення запису про реєстрацію її права власності з РПВН до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ДРРПНМ), де їй відмовляють у проведенні реєстрації, оскільки біржова угода 1998 року не посвідчена нотаріально. Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 07 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Із змісту біржової угоди № КШН-13 від 04.03.1998 року встановлено, що будь-яких протизаконних умов вона не містить. Згідно ст. 16 ЦК України 2003р. кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963р.

Outcome: approved