Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він працював за контрактом у відповідача і 29.07.2016р. був звільнений у звязку з закінченням строку дії контракту, але до теперішнього часу з ним не проведено остаточного розрахунку. У звязку з цим, після уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 97758,33грн та середній заробіток за період затримки розрахунку, тобто з 01.08.2016р. по день ухвалення судом рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати в сумі 584,50грн, що станом на 22.06.2017р. складає 131512,50грн (225 робочих днів). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та зазначив, що на теперішній час існує зобовязання відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати в розмірі 97758,33грн, а тому цю частину вимог відповідач визнає. Натомість зауважив, що несвоєчасний розрахунок обумовлений особливостями роботи підприємства, яке фінансується за рахунок НАК «Надра України». Через відсутність належного фінансування у підприємства відсутні кошти для здійснення розрахунку з позивачем. Просив відмовити в позові в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Окремо звернув увагу на неправильність розрахунків позивача та зауважив, що розмір середньоденної зарплати позивача на момент звільнення складає 227,86грн. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. З 02.09.2014р. по 29.07.2016р. позивач працював на посаді директора підприємства на умовах контракту в ДП «Центрукргеологія» Національної акціонерної компанії «Надра України» /а.с.7-8/. До теперішнього часу відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачем у звязку з чим на теперішній час розмір заборгованості відповідача по виплаті заробітної плати позивачу складає 97758,33грн /а.с.51/. Оскільки відповідачем не здійснений своєчасно повний розрахунок з позивачем, останній звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами склалися трудові правовідносини та існує спір з приводу здійснення розрахунку з виплати заробітної плати, який регулюється нормами Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) та Законом України «Про оплату праці». Згідно ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як встановлено судом відповідач в порушення ст.116 КЗпП не здійснив виплати належної позивачу заробітної плати в день його звільнення у звязку з чим до теперішнього часу має заборгованість перед позивачем в розмірі 97758,33грн, яка підлягає стягненню. Згідно ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія» є діючим підприємством основним видом діяльності якого є діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах і за наслідками своєї діяльності може отримувати прибуток. Отже доводи представника відповідача щодо відсутності у підприємства достатнього фінансового ресурсу, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є неприйнятними. В цьому контексті слід звернути увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст.116, 117 КЗпП дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31.05.2017р., №6-259цс17 від 13.03.2017р.). Отже всупереч вимог ст.60 ЦПК відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. Оскільки відповідачем до теперішнього часу не здійснено повного розрахунку з позивачем, то вимога про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку підлягає задоволенню. Розраховуючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню, суд враховує наступне. Відповідно до розяснень, що містяться у п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 зазначеного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з розрахункових листів позивача за останні два місяці йому було нараховано 13443,68грн (оклад + доплата за інтенсивність) за фактично відпрацьовані 23 робочі дні. Отже середньоденна заробітна плата позивача складає 584,50грн. Таким чином, на момент прийняття судом рішення по справі період прострочення розрахунку відповідача з позивачем складає 223 робочих дні (з 01.08.2016р. по 21.06.2017р. включно, при цьому день ухвалення рішення не береться до розрахунку, оскільки його ще не можна вважати простроченим), тому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 130343,50грн і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню Судові витрати по справі складаються з судового збору. З огляду на зміст позовних вимог, то ціна позову складає 228101,83грн, а отже розмір судового збору по цим вимогам 2281грн. Позивачем при зверненні до суду було сплачено 640грн судового збору за вимогами про стягнення середнього заробітку, а тому ці витрати мають бути йому відшкодовані відповідачем. Інша частина судового збору (1641грн) підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до статті 367 ЦПК суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 97758,33грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial