Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO] р. та матері - [PERSON], яка померла [INFO] р. В обгрунтування позову покликаються на те, що [INFO] року помер [PERSON], який був його батьком, [INFO] року померла [PERSON], яка була його матір'ю, [INFO] року помер його брат [PERSON]. Після їх смерті відкрилась спадщина, яка складається з частини квартири [ADDRESS], яка на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачці та її доньці [PERSON] Однак, ним пропущений шестимісячний термін для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки після смерті брата відповідачка повідомила йому, що усе своє майно батьки та брат переписали на неї та її доньку. 23 лютого 2015 року відповідачка запросила його до приватного нотаріуса де він і з'ясував, що жодного заповіту немає. Після чого, він звернувся до нотаріуса з наміром прийняти спадщину. Однак, він не зміг надати нотаріусу свідоцтва про смерть батьків, оскільки вони разом із правовстановлюючими документами на спадкове майно знаходились у відповідачки. Крім того, у його прізвищі та прізвищі батьків наявні розбіжності, а саме «[PERSON]» та «[PERSON]». Для усунення вказаних розбіжностей він звернувся до Личаківського районного суду м.Львова. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19.11.2015 року встановлено факт родинних відносин між ним та батьками. Враховуючи те, що строк подачі заяви про прийняття спадщини пропущений з поважних причин просить визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково пояснивши, що в продовж 2014 року початку 2015 року позивач втратив усіх рідних та близьких своїй сім'ї людей, а тому перебував у дуже тяжкому емоційному стані. Просять врахувати те, що мали місце розбіжності у його прізвищі та прізвищах батьків та той факт, що відповідачка обманула його щодо відсутності спадкового майна. Просять позов задоволити. Відповідачка, допитана в судовому засіданні в якості свідка, та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що позивачу було відомо про наявність спадкового майна після смерті його батьків, однак, він із заявою про відкриття спадкової справи чи про прийняття спадщини в шестимісячний строк з моменту смерті батьків не звертався. Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу повідомлення відповідачкою неправдивих відомостей позивачу про відсутність спадково майна після смерті [PERSON] та [PERSON] Просять врахувати, що ухвалою Сихівського районного суду м. Львові від 29.07.2015 року за заявою представника позивача було залишено без розгляду аналогічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки строк пропущений позивачем без поважних причин просять відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].є, [PERSON] та [PERSON], з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз'яснень, що містить п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], та після його смерті відкрилась спадщина. Зазначені обставини підтверджується витягом № 41290987 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.08.2015 року. [INFO] року померла [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина. Зазначені обставини підтверджується витягом № 41291109 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.08.2015 року. Оскільки позивач на час відкриття спадщини проживав окремо від спадкодавців [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 20.08.2015 року, а тому для прийняття спадщини повинен був подати відповідну заяву у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Однак, позивач у встановлений строк заяву про прийняття спадщини не подав. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 ст.60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Однак, всупереч зазначених вимог, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів в підтвердження обставин щодо поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Жодних доказів про важкий емоційний стан після смерті родичів та про повідомлення відповідачкою йому неправдивих відомостей про відсутність спадково майна після смерті [PERSON] та [PERSON] позивачем суду не надано. Крім того, відсутність відомостей про наявність чи відсутність спадкового майна не має жодного правового значення для дотримання строку звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки визначальною обставиною є наявність права на спадщину. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ствердили, що після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] були на похороні та емоційний стан позивача був нормальним. Показання свідка [PERSON] про те, що позивач після смерті батьків перебував у тяжкому емоційному стані, суд до уваги не приймає, з огляду на те, що такі нічим не підтвердженні, крім того, свідок [PERSON] є дружиною позивача, а відтак, її показання не можуть бути об'єктивними. Щодо показань свідка [PERSON], [PERSON], то останні в судовому засіданні не ствердила жодних даних щодо обставин справи. З огляду на зазначені обставини та зважаючи на те, що позивачем не надано суду жодних доказів поважності пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат належать витрати на правову допомогу, яку згідно з ч.1 ст.56 цього ж Кодексу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право надавати таку допомогу. Положення ст.84 ЦПК України покладає на сторони витрати, пов'язані із оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, та вказує, що граничний розмір компенсації на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р. розмір такої компенсації не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Відтак, враховуючи наявність рахунку № 001/1-2304/15-ц від 03.02.2016 року до договору про надання юридичних послуг від 23.04.2015 року про оплату наданих юридичних послуг та квитанції про оплату такої, суд приходить до висновку, що така підлягає стягненню з позивача в користь відповідача в розмірі 3 000 грн. На підставі ст. ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України та

Outcome: approved