Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення буми боргу по оплаті за проживання в гуртожитку та виселення їх із займаних кімнат [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995 року та додаткових угод до нього №07-94 від 21.02.1997 року, №07-94-1 від 28.10.1998 р. Київський національний університет ім. Т.Шевченка передав у користування Міністерству оборони України блок-секції у гуртожитку [ADDRESS] для проживання офіцерів, офіцерів-слухачів та членів їх сімей на термін навчання. 22 грудня 1997 року було укладено договір №135 про підготовку спеціалістів, до якого 19 серпня 2009 року було укладено додаткову угоду №303/44/09. Відповідно до умов цього договору, Міністерство оборони України зобов»ячалось після введення в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] в м.Києві вивільнити та передати Університетові житлові кімнати в студентському гуртожитку [NUMBER]. Зазначене відселення Міністерство повинно було провести до кінця 2011 р. Оскільки з 1 січня 2012 року Київський національний університет імені Т.Шевченка не має жодних договірних відносин з Міністерством оборони України, позивач просив в порядку ст.132 ЖК України виселити відповідачів з кімнат [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] вказаного гуртожитку. Також в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов укладених між Університетом та Міністерством оборони України договорів сім»ї військовослужбовців повинні були сплачувати за проживання особисто. Розмір оплати встановлюється за згодою сторін. В зв»язку з неналежним виконання свого обов»язку по оплаті за проживання в гуртожитку у відповідачів виникла заборгованість в розмірі 72498,80 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідачів в судовому порядку. В ході судового розгляду представник позивача подала заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої позивач посилається на те, що відповідачі перешкоджають Університету вільно користуватися, розпоряджатися майном, що належить йому на праві господарського відання, а саме виділити ліжко-місця в гуртожитку особам, що навчаються. Як зазначає позивач відповідачі не є студентами або робітниками Університету, а тому не мають права на проживання в гуртожитку. Також були змінені підстави звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку. Позивач посилається на положення ст.509, 610 ЦК України і те, що з моменту вселення до гуртожитку [NUMBER] Університет надавав відповідачам послуги з проживання, а вони, в свою чергу, оплачували їх відповідно до отриманих від адміністрації квитанцій. Своїми діями відповідачі погодились, що їх проживання в гуртожитку є платним. Університет продовжує надавати їм послуги з проживання, однак, в порушення своїх зобов»язань відповідачі не оплачують дані послуги. Вартість послуг з проживання в гуртожитках університету визначається згідно Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 23.07.2010 р.. Конкретна вартість проживання в гуртожитках університету визначається наказами ректора на підставі калькуляції. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила суд позов задовольнити з підстав, викладених в заяві про зміну підстав позову від 15.04.2014 р. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачі були поселені в гуртожиток [NUMBER] на підставі угод, укладених між Київським національним університетом ім..Т.Г.Шевченка та Міністерством оборони України, і саме на підставі зазначених угод Міністерство оборони України взяло на себе зобов»язання відселити сім»ї військовослужбовців із займаних жилих приміщень в гуртожитку після здачі будинку, який будувався для сімей військовослужбовців в експлуатацію, а тому вони не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення. Крім того, представник відповідача посилався на безпідставність вимог позивача щодо стягнення заборгованості по оплаті за проживання, оскільки Університет в порушення положень укладених договорів з Міністерством оборони України підвищив оплату за проживання в гуртожитку без відповідного попередження мешканців за один місяць до такого підвищення та в порушення нормативних актів Кабінету Міністрів України збільшив розмір оплати без зміни тарифів на житлово-комунальні послуги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про місце і час судового розгляду була повідомлена належним чином, в зв»язку з чим суд вважає за можливе слухати справу у її відсутність. Представник третьої особи - Міністерство оборони України в судовому засідання заперечував проти задоволення позову. Вислухавши сторони та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору «Про підготовку спеціалістів», укладеного 11.09.1995 р. та додаткових угод до нього за №07-94 від 21.02.1997 р., №07-94-1 від 28.10.1998 р., укладених між Київським національним університетом ім. Т. Шевченка та Міністерством оборони України, останньому було передано у користування блок-секції у гуртожитку [ADDRESS] для проживання офіцерів, слухачів та членів їх сімей, які проводять оплату за проживання особисто, розмір якої визначається за згодою сторін. 22 грудня 1997 року між Київським національним університетом ім. Т. Шевченка та Міністерством оборони України було укладено договір №135 про підготовку спеціалістів, до якого 19 серпня 2009 року було укладено додаткову угоду №303/44/09. Відповідно до п. 1.3 вказаного договору, для забезпечення житлово-побутових умов курсантам та слухачам військового інституту виділений гуртожиток [NUMBER] з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням; житлові кімнати в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], які надані Університетом в тимчасове користування Міністерству для проживання 57 сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців звільнених у запас або відставку та членів їх сімей, згідно Додаткових угод №07-94 від 21.02.1997 р., №07-94-1 від 28.10.1998р. до Договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995 р. Відповідно до п. 4.1 цього договору з урахуванням внесених до нього змін відповідно до додаткової угоди №303/44/09 від 19.08.2009 р., термін дії даного договору визначено з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2011 року. Сторони домовились, що після введення в експлуатацію житлового будинку по [ADDRESS] м. Києві Міністерство оборони України вивільняє (шляхом переселення сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України в житлові приміщення, які їм будуть надані) і передає Університету житлові кімнати в студентському гуртожитку за адресою [ADDRESS] Київського національного університету імені Тараса Шевченка зайняті на даний час 10 сім'ями військовослужбовців, у тому числі звільнених у запас або відставку. До кінця 2011 року Міністерство проводить відселення всіх сімей військовослужбовців звільнених у запас або відставку і передає Університету вивільнені житлові кімнати в студентському гуртожитку за адресою: [ADDRESS] (п.2.1, п. 2.3 додаткової угоди від 19.08.2009 р. №303/44/09). Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі були заселені до гуртожитку [NUMBER] в 1999 р. на підставі клопотання ВЧ А0140 від 17.06.1999 р. № 181/9-203 на ім.»я проректора Київського національного університету ім..Т.Г.Шевченка про внесення змін до плану заселення гуртожитку [ADDRESS], відповідно до положень Додаткової угоди між Київським національним університетом ім..Т.Г.Шевченка та Міністерством оборони України № 07-94-1 від 28.10.1998 р. до Договору про підготовку спеціалістів від 11.09.1995 р. Судом встановлено, що Міністерство оборони України не виконало своїх зобов'язань в частині відселення всіх сімей військовослужбовців, в тому числі сім'ї відповідача, з приміщення гуртожитку [ADDRESS] до кінця 2011 року відповідно до положень Додаткової угоди № 303/44/09 від 19.08.2009 р. до договору № 135 «Про підготовку спеціалістів від 22.12.1997 р.», оскільки доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Враховуючи, що відповідачі не є стороною договору №135 про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року, а зобов»язання за договором виникають лише для сторін цього договору, то їх виселення нерозривно пов»язано з належним виконанням договірних відносин з боку Міністерства оборони України. Змінюючи підстави звернення до суду з вимогами про виселення відповідачів позивач посилається на безпідставність їх проживання в гуртожитку і створення перешкод Університету вільно користуватися майном, що належить йому на праві господарського відання. Відповідачам надавались кімнати в гуртожитку не Київським національним університетом ім..Т.Г.Шевченка, а Міністерством оборони України на підставі укладених на той час Договорів про підготовку спеціалістів, де кожна сторона договору взяла на себе відповідні зобов»язання, а тому посилання позивача на безпідставність проживання відповідачів, тобто наявність підстав для виселення за ст.116 ЖК України є такими, що не узгоджуються з фактичними обставинами справи. Невиконання Міністерством оборони України своїх зобов»язань за договором про відселення сімей військовослужбовців не є наслідком для виселення відповідачів у даній справі із займаних кімнат в гуртожитку [NUMBER] без надання їм іншого житлового приміщення. Також до даних правовідносин не можуть бути застосовані положень ст.132 ЖК України, на яку посилався позивач при зверненні до суду, з огляду на підстави заселення відповідачів до гуртожитку. З огляду на викладені обставини, позовні вимоги позивача про виселення відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення не підлягають задоволенню. Як зазначалось судом вище, відповідачі були заселені до гуртожитку, коли діяли умови договору про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року з додатковими угодами №07-94 від 21.02.1997 р. та №07-94-1 від 28.10.1998 р. та договору №135 від 22.12.1997 р. з додатковою угодою №303/44-09 від 19.08.2009 р. Додатковою угодою №303/44-09 від 19.08.2009 р. визначено порядок розрахунків за користування житловими приміщеннями у гуртожитку і розмір платежів. Відповідно до п. 3.1, п. 3.2 вказаної угоди розмір та порядок місячної плати за користування житловим приміщенням, місцями загального користування та надані житлово-комунальні послуги встановлюється наказами ректора Університету. В разі зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії Університет може змінювати розмір оплати за проживання і гуртожитку з обов'язковим попередженням про це мешканців не менш ніж за місяць на підставі наказу ректора Університету. Відповідно до положень вищезазначених Договорів, які були підставою для заселення відповідачів до гуртожитку, до 01.01.2010 р. плата за користування ліжко-місцем становила 110 гривень. З 01.01.2010 р. оплата за проживання в гуртожитку збільшилась до 282 грн. за одне ліжко-місце, а з 01.06.2011 р. - до 402 гривень за одне ліжко-місце. В порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивач не надав суду жодного доказу про дотримання Київським національним університетом ім.Т.Г.Шевченка умов п.3.2 Додаткової угоди 303/44/09 від 19.08.2009 р. про попередження мешканців гуртожитку не менш ніж за місяць про підвищення тарифів на підставі наказів ректора Університету і про ознайомлення їх з цими наказами. До акту від 18.05.2011 р., складеного завідувачем гуртожитку [NUMBER], заступником завідувача гуртожитком та черговою гуртожитку, який наданий позивачем на підтвердження того, що в період з 16 травня по 18 травня 2011 року мешканцям гуртожитку було оголошено наказ про підвищення тарифів, та акту, складеного завідувачем гуртожитку та двома черговими від 05.01.2010 р. про те, що 05.01.2010 р. було оголошено інформацію мешканця гуртожитку з числа військовослужбовців згідно списку про підвищення вартості проживання в гуртожитку до 282 гривень та інформування мешканців в період з 02.01.2010 р. по 05.01.2010 р., суд відноситься критично, оскільки вони не містять інформації про те, в який саме день відповідачам було оголошено накази про підвищення вартості проживання і вони відмовились від підпису про його ознайомлення, а зазначений лише період часу протягом трьох днів про оголошення наказів і за даним фактом складено один акт, хоча акт є фіксацією певної події. Крім того, підвищення вартості оплати за проживання відбулось з 01.01.2010 р. та з 01.06.2011 р., а акти складені лише 05.01.2010 р. та 18.05.2011 р., тобто в порушення місячного строку для попередження про зміну тарифів на проживання. Відповідно до умов Договору позивачу надано право змінювати розмір оплати за проживання у разі зміни цін і тарифи на житлово-комунальні послуги та енергоносії, однак ні при зверненні до суду, ні в ході розгляду справи позивач не обґрунтував і не довів належними доказами у справі наявність підстав для зміни оплати за проживання з 01.01.2010 р. та з 01.06.2011 р. Також позивачем, в порушення вимог ст..ст.10, 60 ЦПК України не надано розрахунку заборгованості по оплаті за проживання в зв»язку з чим суд позбавлений можливості зробити висновки про наявність такої заборгованості. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованість по оплаті за проживання є необґрунтованими і недоведеними належними доказами у справі. З огляду на викладене позов Київського національного університету ім..Т.Г.Шевченка не підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України.

Outcome: dismissed