Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованості за договором позики від 01.04.2014р. в розмірі 14129,92грн. В судове засідання сторони не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені, про причини неявки не повідомили. Позивач надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення. Відповідно до ст.224 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 01.04.2014р. сторони уклали між собою договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача позику в розмірі 4500грн та зобовязувався повернути її 08.04.2014р.. При цьому сторони обумовили, що поверненню підлягає сума коштів в розмірі 5700грн, що підтверджується розпискою, складеною відповідачем /а.с.2/. Також сторони обумовили, що у випадку порушення строків повернення позики відповідач сплачує штраф в розмірі 300грн за кожен день прострочення до дня фактичного розрахунку. До теперішнього часу відповідач не виконав своїх зобовязань та не повернув грошових коштів, а тому позивач звернуся до суду з зазначеним позовом і вимагає стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 14192,92грн, яка складається з наступних сум: основна сума боргу 4500грн, три відсотки річних 395грн, інфляційні втрати 4379,87грн, пеня в сумі 4855,05грн. Тож між сторонами виник спір з приводу виконання договірних зобовязань, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та умовами, укладеного між сторонами договору. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК передбачається, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За таких обставин договір позики є укладеним з моменту передання грошей позичальнику. Доведеність факту передання коштів від позичальника позикодавцю покладається на сторін і в контексті положень ч.2 ст.59, ст.60 ЦПК має доводитись шляхом надання належних та допустимих доказів. Досліджену розписку відповідача суд оцінює як належний та допустимий доказ укладання між сторонами договору позики, оскільки вона містить відомості про дату та суму отриманих в борг коштів, умови їх повернення та підтверджує сам факт передання грошей. Подібна правова оцінка розписці боржника узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 11.11.2015р. у справі №6-1967цс15. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. З огляду на те, що відповідач не виконав свого зобовязання перед позивачем, то він зобовязаний повернути отриману ним позику в розмірі 4500грн. Згідно ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплатити неустойку. Статтею 625 ЦК передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до складеної відповідачем розписки терміном виконання зобовязання відповідача сторони визначили 08.04.2014р., отже прострочення його виконання наступає з 09.04.2014р.. Наведений позивачем розрахунок розміру пені та інфляційних нарахувань на суму основного боргу здійснений вірно. Натомість розмір трьох відсотків річних за період прострочення виконання зобовязання з 09.04.2014р. по 03.03.2017р. складає 392,05грн. За таких обставин, враховуючи, що відповідачем допущено прострочення виконання зобовязання за договором позики, то він зобовязаний повернути позивачеві суму позики в розмірі 4500грн, три відсотки річних 392,05грн, інфляційні втрати 4379,87грн, пеню в сумі 4855,05грн, що разом складає 14126,97грн, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати по справі складаються з судового збору в мінімальному розмірі 640грн і на підставі ч.3 ст.88 ЦПК підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial