Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з 27.01.2006 року він перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Починаючи з липня 2018 року сімейні відносини з відповідачем припинилися, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, шлюб існує формально. З моменту фактичного припинення відносин їх син проживає з матір'ю, та періодично з ним (позивачем). Підставою для звернення з даним позовом є несумісність характерів, відсутність почуття любові та поваги один до одного, що призводить до неможливості сумісного проживання, відсутності будь-якого сенсу для подальшого формального перебування у шлюбі. Вважає, що примирення між ним та відповідачем неможливе, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач до суду не з'явився, представник позивача подав клопотання про слухання справи без його присутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач до суду не з'явилася, представник відповідача надіслав клопотання, де просив провести засідання без участі відповідача та її представника, щодо задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Клопотань по суті спору сторонами не заявлялося. В суді встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27.01.2006 року. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що між сторонами відсутні шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Примиритися, зберегти сім'ю сторони не бажають, просять розірвати їх шлюб. Враховуючи викладене, суд вважає недоцільним збереження такої сім'ї. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного та

Outcome: approved