Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати відповідача виконати умови договору, а саме: зобов`язати відповідача підписати акт приймання-передачі квартири (умовний [NUMBER], яка розташована в третій секції (перший під`їзд) над вбудовано-прибудованим магазином за адресою: [ADDRESS] ; передати позивачу об`єкт інвестування (квартиру) (умовний [NUMBER], яка розташована в третій секції (перший під`їзд) над вбудовано-прибудованим магазином за адресою: [ADDRESS] » у відповідності до розробленої згідно діючих норм та стандартів, проектно-кошторисної документації за актом приймання-передачі квартири; усунути перешкоди у здійсненні позивачем реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , шляхом зобов`язання передачі акту введення до експлуатації об`єкта капітального будівництва, технічного паспорту на квартиру та інших документів, необхідних для державної реєстрації права власності на квартиру згідно із переліком, встановленим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»; визнати за [PERSON] право власності на квартиру (умовний [NUMBER], яка розташована в третій секції (перший під`їзд) над вбудовано-прибудованим магазином за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача неустойку відповідно до п.3.5 Договору №1 купівлі-продажу майнових прав на квартиру у розмірі 54 300 грн.; судові витрати розподілити в порядку, встановленому ЦПК України. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 25 січня 2011 року між сторонами було укладено договір №1 купівлі-продажу майнових прав на квартиру по [ADDRESS] . Згідно із цим договором, позивач купив у продавця (відповідача) майнові права на квартиру, яка розташована в третій секції (перший під`їзд) над вбудовано-прибудованим магазином, за адресою: [ADDRESS]. Тобто, предметом цього договору є майнові права на квартиру, загальна площа якої становить 36,20 кв.м., та загальною вартістю 72 400,00 грн. Майнові права на дану квартиру належать продавцю (відповідачу) на підставі договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва (надані ОНБ) - 106-ти квартирного житлового будинку по [ADDRESS] від 03.09.2003 року, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та [PERSON] , посвідченого 03.09.2003 приватним нотаріусом Стрийського нотаріального округу Мірчук Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за №7454, зареєстрованого в Стрийській міській раді 02.10.2003 за №16, а також укладеного 23.10.2008 та 03.10.2010 додаткових договорів про внесення змін та доповнень до договору купівлі- продажу ОНБ - 106-ти квартирного житлового будинку по [ADDRESS] від 03.09.2003, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського нотаріального округу Мірчук Л.І., та зареєстрованого в реєстрі за № 7454. Метою договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру було завершення відповідачем (продавцем) житлового будівництва та набуття позивачем (покупцем) права власності на квартиру. Зокрема, відповідно до умов цього договору відповідач був зобов`язаний передати квартиру у відповідності до розробленої, згідно діючих норм та стандартів, проектно-кошторисної документації, терміном до 01 вересня 2011 року та передати у державну адміністрацію всі необхідні документи для оформлення права власності на позивача, після завершення будівництва та прийому будинку Державною приймальною комісією і повної оплати по даному договору. Позивач повинен був оплатити вартість даної квартири в розмірі 72 400,00 грн. готівкою в момент підписання даного договору, що підтверджується розпискою відповідача від 25 січня 2011 року про одержання від позивача обумовленої договором суми на виконання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Водночас, незважаючи на повну оплату вартості майнових прав на квартиру, відповідач до теперішнього часу залишається таким, що не виконав свій обов`язок щодо передання квартири. Тобто, відповідач є таким, що порушив умови договору, адже, незважаючи на те, що багатоквартирний житловий будинок, все ж таки, з порушенням строку, але було введено в експлуатацію в серпні 2014 року згідно даних Державної архітектурно-будівельної інспекції України. Однак, позивач до цього часу не може зареєструвати право власності на квартиру, адже відповідач ухиляється від передання позивачу всіх необхідних документів для оформлення права власності. Крім того, відповідно до п. 3.5 договору №1 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, по [ADDRESS] , у разі перевищення встановлених термінів будівництва об`єкту з вини продавця більше ніж на три місяці, продавець сплачує Покупцю неустойку за кожен місяць прострочення у розмірі 10 % річних від суми оплаченої покупцем. Оскільки, відповідач є таким, що не виконав зобов`язання, а тому сума неустойки за період від 02.12.2011 по 02.06.2019 становить (72400 грн. х 10 % /100 х 90 місяців) /12 місяців = 54 300 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був повідомлений про розгляд справи, що свідчить оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судове засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення, проти такого вирішення справи позивач не заперечив. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. Судом встановлено, що 25.01.2011 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №1 купівлі-продажу майнових прав на квартиру по [ADDRESS] . Згідно умов укладеного договору вбачається, що його предметом є купівля майнових прав на квартиру, яка розташована в третій секції (перший під`їзд) над вбудовано-прибудованим магазином, за адресою: [ADDRESS]. Загальна площа житла (квартири): 36,20 кв.м. Відповідно до пункту 2.2.1. даного договору визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцю квартиру у відповідності до розробленої, згідно діючих норм та стандартів, проектно-кошторисної документації, терміном до 01.09.2011. Пунктом 2.3.1. договору, покупець зобов`язаний оплатити кошти в розмірі 72400,00 грн. готівкою в момент підписання даного договору. На підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань по договору, відповідачем [PERSON] надано розписку від 25.01.2011 щодо сплати 72400,00 грн. на виконання договору №1 купівлі-продажу майнових прав на квартиру по [ADDRESS] від 25.01.2011. За замовленням [PERSON] , інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області надано дозвіл №7/64-09 на виконання будівельних робіт, виданий 01.09.2009 на будівництво 76-ти квартирного житлового будинку в збудовано-прибудованим магазином на [ADDRESS] . Згідно договору оренди землі від 25.06.2006, Стрийська міська рада надає орендарю [PERSON] в платне користування терміном на три роки земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,1582 га, яка знаходиться в [ADDRESS] . Також, складено акт приймання-передачі земельної ділянки по [ADDRESS] , від 04.09.2008, яким орендодавець Стрийська міська рада передає, а орендар підприємець [PERSON] приймає в оренду земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,1582 га. Відповідно до договору купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва - 106-ти квартирного житлового будинку по [ADDRESS] від 03.09.2003, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І., вбачається, що продавець Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області зобов`язується передати у власність покупцеві [PERSON] об`єкт незавершеного будівництва - 106-ти квартирний житловий будинок по [ADDRESS] , а покупець зобов`язується прийняти вказаний об`єкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну, відповідно до умов, що визначені в цьому договорі. Також, 23.10.2008 укладено між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області та [PERSON] додатковий договір про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу незавершеного будівництва - 106-ти квартирного житлового будинку по [ADDRESS] , посвідченого 03.09.2003 Мірчук Л.І., приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу за реєстровим № 7454, який посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Досліджуючи умови договору про купівлю-продаж майнових прав, суд приходить до висновку, що в обов`язки [PERSON] входить передача покупцю майнових прав на спірну квартиру, зобов`язаний передати покупцю квартиру у відповідності до розробленої, згідно діючих норм та стандартів, проектно-кошторисної документації, терміном до 01.09.2011 та передати у державну адміністрацію всі необхідні документи для оформлення права власності на позивача, після завершення будівництва та прийому будинку Державною приймальною комісією і повної оплати по даному договору. Окрім цього, позивач зазначає, що в серпні 2014 року було введено в експлуатацію даний багатоквартирний житловий будинок, згідно даних Державної архітектурно-будівельної інспекції України, однак жодних підтверджуючих доказів суду надано не було. Позивачем не було надано жодного допустимого доказу про те, що з часу виникнення порушення його прав, а саме з 02.09.2011 по даний час позивач звертався до відповідача про належне виконання умов договору, оскільки позивач міг дізнатися про порушення його права. Таким чином, відсутні будь-які звернення позивача до відповідача з вимогою про виконання умов договору, у тому числі підписання акта приймання-передачі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не надав суду доказів в обґрунтування позовних вимог, на які посилається в позовній заяві. Так, відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав позивач здійснив купівлю саме майнових прав на об`єкт нерухомості. Водночас відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. У справі, позивач виконав свої грошові зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або для набуття майнових прав на цей об`єкт. Проте в позивача право власності на спірну квартиру не виникло. Порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору купівлі-продажу майнових прав Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». За змістом договору купівлі-продажу майнових прав позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Аналогічну правову позицію висвітлено в Постанові ВСУ у справі № 6-1502цс15 від 02.12.2015 та у справі № 6-244цс14 від 18.02.2015. Згідно із частиною першою ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною третьою ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Крім того, відповідно до п. 3.5 договору №1 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, по [ADDRESS] , у разі перевищення встановлених термінів будівництва об`єкту з вини продавця більше ніж на три місяці, продавець сплачує Покупцю неустойку за кожен місяць прострочення у розмірі 10 % річних від суми оплаченої покупцем. Разом з тим, суду не вдалося встановити факт порушення відповідачем умов договору, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача неустойку є недоведеною. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] не надано суду доказів в обґрунтування позовних вимог. Окрім цього, позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, тому враховуючи викладене позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову не були доведені у ході розгляду справи, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed