Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що з 29.8.1981 року по 12.3.2009 року перебував у шлюбі з відповідачкою, під час якого 13.6.1996 року, за спільні кошти, була придбана квартира [ADDRESS]. Право власності зареєстровано на ім'я відповідачки, яка в теперішній час й користується даною квартирою. У зв'язку з тим, що позасудовим шляхом оформити його право на частку спільного майна подружжя не виявилось можливим, з посиланням на ст.ст.60 та 70 СК України просить визначити йому належну частку в спільному сумісному майні подружжя - квартири [ADDRESS] в розмірі ? частки зазначеної квартири і визнати за ним право власності на цю частку квартири. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та, з посиланням на викладені доводи та обґрунтування просять позов задовольнити, при цьому зазначили, що позивач після розірвання шлюбу продовжував проживати в спірній квартирі до 2011 року, навпаки відповідачка не проживала в цій квартирі, оскільки виїздила за межі України. Відповідачка та її представник позовні вимоги на визнали, просять відмовити, зазначаючи, що позивач не проживає у спірній квартирі з 2005 року. Після розірвання шлюбу відповідачка продовжувала проживати в квартирі, а позивач взагалі не цікавився квартирою з 2005 року, посилаючись на ст.72 СК України просять, при розгляді спору, застосувати строк позовної давнини Свідки по справі: [PERSON] та [PERSON] - сусіди позивача та відповідачки, підтвердили факт проживання позивача у вказаній квартирі до 2011 року і, що відповідачка періодично виїздила за кордон. Свідки по справі: [PERSON] та [PERSON] - сусіди позивача та відповідачки підтвердили, що позивач з 2005-2006 року не проживає в спірній квартирі, коли пішов жити до іншої жінки, навпаки в спірній квартирі проживає відповідачка. Свідок по справі [PERSON] - колишня невістка сторін пояснила, що з 2008 по 2012 рік вона разом з дитиною сина сторін, новим чоловіком та його дитиною від попереднього шлюбу проживали в спірній квартирі, якою позивач взагалі не інтересувався. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вислухавши пояснення, перевіривши докази по справі, суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні й проти чого не заперечують сторони вони перебували у шлюбі з 29.8.1981 року. 13.6.1996 року, під час якого, на підставі договору купівлі-продажу придбали квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за № 2-1463 за [PERSON] (а.с.4). Відповідно до ст.60 СК України, вищезазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно рішення суду № 2-2185/08 від 5.12.2008 року по справі за позовом [PERSON] шлюб між ним та [PERSON], розірвано (а.с.43). Відповідно до ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Суд не ставить під сумнів, що після розірвання шлюбу сторони не перестали реалізовувати своє право власності на спільне майно, користування вищезазначеною квартирою. Суд сприймає як доказ покази свідків [PERSON] та [PERSON], щодо користування позивачем спільною квартирою й після розірвання шлюбу до 2011 року (укладення іншого шлюбу), оскільки вони збігаються з поясненнями самого позивача, щодо користування спірною квартирою, вже після розірвання шлюбу. Суд не сприймає як докази покази свідків [PERSON] та [PERSON], щодо не проживання позивача у спірній квартирі з 2005-2006 року, і частково сприймає як доказ покази свідка [PERSON] щодо не проживання позивача в спірній квартирі з 2008 року, в частині не реалізації позивачем і відповідачкою права сумісної власності на спільне майно подружжя, оскільки їх доводи спростовуються заявою відповідачки про перегляд заочного рішення по справі 2-2185/08 від 17.5.2013 року, де самою відповідачкою підтверджений факт відсутності на території України під час розгляду справи у 2008 році, і як нею самою зазначено, відсутність будь-яких суттєвих підстав для розірвання шлюбу й намагання зберегти сім'ю, суд вважає як визнання за позивачем на час подання вищезазначеної заяви, права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Виходячи з того, що відповідачкою визнаний факт реалізації права її та позивача на спільне майно подружжя на час подання 17.5.2013 року заяви про перегляд заочного рішення про розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для застосування при розгляді спору ч.2 ст.72 СК України. Відповідно до ч. 1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Доказів застосування норм ч.2 та 3 ст.70 СК України при розгляді спору сторонами не надано. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved