Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача компенсацію за несвоєчасно виплачені кошти в сумі 5000 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн. Надалі позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 15331,80 грн. збитків від нездійсненої підприємницької діяльності та 5000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що ухвалою судді Сарненського районного суду від 22 травня 2015 року було зобовязано прокуратуру Рівненської області повернути йому 950 доларів США та 450 грн. Однак, зазначені кошти в іноземній валюті він отримав лише 28 липня 2015 року, а 450 грн. не повернуто. Несвоєчасне повернення коштів позбавило його можливості займатися підприємницькою діяльністю та завдало моральної шкоди, оскільки він був змушений шукати засоби для існування сім!ї. В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Крім того, пояснив, що неодноразово звертався до працівників прокуратури з вимогою про повернення коштів. Однак, позитивну реакцію отримав лише після звернення до Генеральної прокуратури. 450 грн. отримав у серпні 2015 року. Завдані відповідачем збитки полягають в упущеній вигоді, яку він міг отримати від підприємницької діяльності. Мав намір заготовляти ягоди та реалізувати їх ПП «Верес», для чого домовився з місцевим населенням, уклав договір оренди автомобіля. Для розрахунку завданих збитків брав середню статистику вартості ягід у заготівельників та покупців. Також зазначив, що відсутність коштів завадила йому оздоровити дитину, яка хворіє, належним чином утримувати свою сім!ю. Просить позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених в запереченні на позов та письмових поясненнях. Вважає, що будь-яких протиправних дій прокуратура не вчиняла, кошти були повернуті після отримання ухвали апеляційного суду. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2015 року задоволено клопотання обвинуваченого [PERSON], скасовано накладений в кримінальному провадженні арешт тимчасово вилученого у [PERSON] майна, а саме : 950 доларів США та 450 грн. з поверненням зазначених грошових коштів обвинуваченому. В ухвалі зазначено, що вона підлягає до негайного виконання прокурором та оскарженню не підлягає. Грошові кошти в сумі 950 доларів США були повернуті позивачу 28 липня 2015 року, в сумі 450 грн. - 11 серпня 2015 року, що підтверджується видатковим касовим ордером № 5 від 28 липня 2015 року, платіжним дорученням № 1208 від 10 серпня 2015 року та не заперечувалося сторонами. Згідно з положеннями ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено ( упущена вигода ). Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту, якби її право не було порушено. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Позивач повинен довести, що з вини відповідача він не отримав прибуток, на який мав право розраховувати. Для стягнення упущеної вигоди необхідно не тільки встановлювати її розмір, але й довести високий ступінь ймовірності такої вигоди. Тобто довести, що вигода позивача мала реальний характер і він би безперечно її отримав, якби не протиправні дії відповідача. Позивач повинен довести також, що вiн міг i повинен був отримати визначенi доходи, i тiльки неправомiрнi дiї вiдповiдача стали єдиною i достатньою причиною, яка позбавила його можливостi отримати прибуток. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~Звертаючись до суду з позовом про стягнення збитків ( упущеної вигоди ), позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що відповідач, несвоєчасно повернувши належні йому кошти, позбавив його можливості отримати дохід від підприємницької діяльності, зокрема, заготівлі ягід. При цьому позивачем визначено розмір матеріальної шкоди як упущеної вигоди, виходячи із середньої вартості закупівельної ціни ягід у населення, у ПП «Верес», у інших СГД. Однак, суд вважає такі розрахунки позивача теоретичними та не пiдтвердженими вiдповiдними документами, що свiдчили б про конкретний розмiр прибутку, який міг би i повинен був отримати позивач. Заготівля ягід є сезонним заробітком, розмір якого, не в останню чергу, залежить від багатьох обєктивних зовнішніх факторів - врожайності, кліматичних умов тощо. Належним доказом розміру упущеної вигоди у даному випадку є довідка про доходи за період, аналогічний заявленому. Матеріали справи не містять жодних документальних підтверджень доходів позивача, отриманих від провадження такого виду діяльності як заготівля ягід у попередній рік чи роки. Крім того, позивач в судовому засіданні пояснив, що таким видом діяльності раніше самостійно як підприємець не займався, хоча і був обізнаний про таку можливість заробити кошти, а тому хотів спробувати. Наданий позивачем договір № 37 від 1 червня 2015 року, укладений між ним та ПП фірма «Верес», не містить ні ціни, за якою мали прийматися ягоди чорниці, ні обємів заготівлі, а тому не може бути взятий судом до уваги. \~\~\~\~Таким чином, упущена вигода обґрунтовується лише припущенням позивача про можливість отримання доходів у визначеному ним розмірі. Відтак, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачені кошти як упущеної вигоди. У відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімёї чи близьких родичів. Згідно із роз'ясненнями, які містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи\~ \~юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних\~\~життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.9 вказаної постанови розмір відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо ), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо ) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого. Суд вважає, що бездіяльністю відповідача щодо поверненню позивачу належних йому коштів останньому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, спричинених неможливістю утримувати свою родину, витратити кошти на оздоровлення дитини, необхідність докладати додаткових зусиль для пошуку роботи, необхідністю неодноразових звернень ( як особистих, так і письмових ) до відповідача та Генеральної прокуратури з метою відновлення його порушеного права. Згідно із ст.6 Конституції України органи державної влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 121 Конституції України покладає на прокуратуру України обовязки нагляду, зокрема, за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян; за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. В судовому засіданні встановлено, що ухвала Сарненського районного суду Рівненської області, хоча і не підлягала оскарженню, була оскаржена прокуратурою Рівненської області до Апеляційного суду Рівненської області. Ухвалою судді Апеляційного суду Рівненської області від 3 червня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку. Представником відповідача не надано жодного доказу на обґрунтування причин невиплати позивачу з 3 червня 2015 року до 28 липня 2015 року належних йому коштів та тривалого невиконання ухвали суду, яка підлягала негайному виконанню. Покликання представника відповідача на відсутність інформації щодо рішення апеляційного суду суд вважає безпідставним. Неналежне виконання своїх службових обовязків працівниками конституційного органу, який зобовязаний не лише дотримуватися Конституції та законів України, а й здійснювати нагляд за їх дотриманням за іншими органами державної влади, підриває авторитет прокуратури зокрема та правоохоронних органів вцілому і не сприяє утвердженню прав і свобод людини, що є головним обовязком держави. При визначені розміру моральної шкоди судом враховано, що позивач був змушений здійснювати дії по відновленню свого права та неодноразово звертатися до відповідних органів із заявами. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму грошової компенсації моральної шкоди в розмірі 3000 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial