Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 11660,82 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 04.04.2014 року відповідач отримав від позивача позику в розмірі 1000,00 доларів США, що станом на момент пред'явлення позову відповідно до офіційного курсу НБУ дорівнює 11660,82 грн., та зобов'язався повернути вказані грошові кошти до 08.04.2014 року. В подальшому, 21.04.2014 року, сторони погодили новий строк повернення позики, а саме до 23.04.2014 року, на підтвердження чого відповідачем було надано відповідну розписку. Оскільки відповідач зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконав, позивач звернувся до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність, суду не надав. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з розписки від 21.04.2014 року, відповідач зобов'язався повернути позивачу грошові кошти в повній сумі позики (1000 доларів США) до 23.04.2014 року. За договором позики, відповідно до статі 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з обов'язкових для всіх судів правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 8 вересня 2013 року № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, між сторонами у встановленій законодавством формі було укладено договір позики, за яким грошові кошти було передано відповідачу. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються відповідними положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Згідно ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов'язання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. Судом в судовому засіданні було досліджено оригінал розписки, який знаходиться у представника позивача. За таких обставин суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем зобов'язань щодо повернення позики. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості за договором позики за офіційним курсом НБУ із розрахунку 11,66082 грн. за 1 долар США та не заявлялась вимога щодо стягнення грошових коштів за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення, суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved