Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що після смерті двоюрідної бабусі [PERSON], яка померла 05.03.2014 року, залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними спорудами за адресою Київська область Вишгородський район с. Сувид, вул. Леніна, 11 та земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла позивачу. 22.08.2014 року [PERSON] звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 05.11.2014 року позивач отримав розяснення про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. За таких обставин позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки іншим шляхом захистити свої порушені права не може. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, що зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, надав до суду листа №02-31/130 від 26.05.2016 року про слухання справи у його відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. 05.03.2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ОК №298796 від 06.03.2014 року. Відповідно до ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями розташованими по вул. Леніна, 11 у с.\~Сувид, Вишгородського району Київської області. Відповідно до заповіту від 07.08.2013 року за №9, посвідченого секретарем Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області [PERSON], [PERSON] заповіла усі свої права та обовязки, які їй належать на день складання цього заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть належати їй у майбутньому та усе інше її майно де б воно і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належать на день смерті і на, що вона за законом матиме право, [PERSON]. Станом на 12.082014 року даний заповіт не змінено та не скасовано. Відповідно до технічного паспорту на спадковий будинок, виданого 07.10.2013 року Вишгородським БТІ на імя [PERSON], за адресою с. Сувид, вул. Леніна, 11 Вишгородського району Київської області розташований житловий будинок, зазначений на плані під літерою А (рік будівництва 1952), загальною площею 31,7 кв.м., житловою площею 15,1 кв.м. Крім того, відповідно до довідки на нерухоме майно, виданої Вишгородським БТІ від 29.10.2014 року [PERSON], за адресою с. Сувид, вул. Леніна, 11 Вишгородського району Київської області розташований житловий будинок, зазначений на плані під літерою А (1952 рік будівництва), загальною площею 31,7 кв.м., житловою площею 15,1 кв.м., навіс під літерою Б (1952 рік будівництва), навіс під літерою В (1952 рік будівництва), сарай під літерою Г(1983 рік будівництва), огорожа №1-2. Згідно будинкової книги на будинок №11 по вул. Леніна в с. Сувид Вишгородського району Київської області домовласником з 1952 року являлась [PERSON]. З копії спадкової справи №405/2014 до майна померлої 05.03.2014 року [PERSON] вбачається, що 22.08.2014 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою зареєстрованою під №1002 про прийняття спадщини за заповітом на спадкове майно. Листом від 05.11.2014 року №1709/02-14 державним нотаріусом розяснено позивачу, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок розташованого за адресою, Київська область Вишгородський район, с.\~Сувид, вул.\~Леніна,\~11 не є можливим, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на цей будинок. Згідно ч. 3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок вул. Леніна, 11, виготовленого 07.10.2013 року КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» вказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами побудовано у 1952 році. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1950 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суду керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов'язковим. Виникнення права власності на жилі будинки, споруди в сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації. Згідно статей 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавці), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі статей 1216, 1217, 1218, 1220, 1297 ЦК України,

Outcome: approved