Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів загальним розміром 8\~345, 22 грн., у якості відшкодування помилково сплачених коштів (витребування майна із чужого незаконного володіння); 3\~062, 72 грн. індексу інфляції за весь час прострочення; 725, 01 грн. 3 % річних від простроченої суми; 1762, 00 грн. судового збору. В обґрунтування позову покликається на те, що 22 січня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» та [PERSON] було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2217397, згідно умов якого було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу марки Hyundai Accent, державний номерний знак ВС 5554 AM. 27 грудня 2014 року близько 11.30 год. в м. Львові по вул. Зелена, 299 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки Hyundai Accent, д.н.з. ВС 5554 AM під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], яким на момент ДТП керував [PERSON]. Внаслідок зазначеного вище ДТП, обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Винним у вчиненні ДТП відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 27 грудня 2014 року визнав себе [PERSON]. 29 грудня 2014 року, водій автомобіля [NUMBER], гр. [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Перша» з повідомленням про настання страхового випадку. Оскільки винною у вчиненні ДТП особою був [PERSON], то за фактом її настання, з метою отримання страхового відшкодування, 27 січня 2015 року до ПрАТ «СК «Перша» з заявою про виплату страхового відшкодування звернувся гр. [PERSON], якому 11 березня 2015 року на рахунок відповідача у справі було проведено виплату страхового відшкодування загальним розміром 8 345,22 грн. Однак, 16 березня 2015 року, на той самий картковий рахунок відповідача, співробітниками ПрАТ «СК «Перша» було помилково повторно перераховані грошові кошти у сумі 8.3.45,22, грн., ПрАТ «СК «Перша» намагалося повернути помилково перераховані кошти у досудовому порядку, однак відповідач хоча і був належним чином повідомлений про помилково отримані кошти, жодним чином не відреагував на направлену йому страховиком Заяву, а гроші - не повернув, чим змусив позивача в порядку та на підставі 386, 387 ЦК України, а також ст. 530, 625 ЦК України звертатись до суду за захистом власних порушених прав та інтересів. Просить суд позов задоволити. 18.04.2018 року провадження у справі відкрито. 13.07.2018 року на адресу суду надійшов відзив проти позову, в якому відповідач [PERSON] просить суду в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. В обґрунтування покликається на те, що оскільки позивач покликається на те, що кошти були перераховані ним відповідачу помилково, тобто за відсутності між сторонами договірного зобовязання, то особа, яка вважає себе власником майна, може звернутися за захистом свого порушеного права в порядку ст. 1212 ЦК України. Таким чином, обраний вид захисту порушеного цивільного права позивачем не відповідає характеру правовідносин, що виникли. Вказує, що в матеріалах справи відсутні відомості про загальну суму відшкодування, яке позивач мав виплатити відповідачу на підставі Договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2217397, укладеного між позивачем та [PERSON] від 22.01.2014 року, а тому отримання коштів було розцінене відповідачем як сплата такого відшкодування частинами. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові. Просить суд позов задоволити у повному обсязі. Додав, що рішення Пустомитівського районного суду від 23.06.2016 року у справі № 450/2952/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до [PERSON]\~ про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» 8345, 22 грн. у якості відшкодування безпідставно набутих грошових коштів та судових витрат у розмірі 1218, 00 грн. відмовлено. Дане рішення позивачем не оскаржено та набрало законної сили. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зясувавши думку представника позивача та відповідача, висловлену у відзиві проти позову, та докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 грудня 2014 року близько 11.30 год. в м. Львові по вул. Зелена, 299 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки Hyundai Accent, д.н.з. ВС 5554 AM під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], яким на момент ДТП керував [PERSON]. Водій автомобіля марки Hyundai Accent, д.н.з. ВС 5554 AM Бень [PERSON] визнав себе винним у вчиненні ДТП. 22 січня 2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» та [PERSON] було укладено Договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2217397, згідно умов якого було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу марки Hyundai Accent, державний номерний знак ВС 5554 AM [PERSON]. 27 січня 2015 року до ПрАТ «СК «Перша» з заявою про виплату страхового відшкодування (копія надається) звернувся відповідач [PERSON] власник транспортного засобу Mercedes-Benz 2001, д.н.з. [NUMBER]. 29 січня 2015 року, виходячи із наданих документів щодо ДТП від 27 грудня 2014 року ПрАТ «Страхова компанія «Перша» було прийнято рішення про задоволення вимог [PERSON], як потерпілої особи, проведення виплати страхового відшкодування та складено Страховий акт №ЦВ-00-9254ю. 11 березня 2015 року на рахунок відповідача у справі було проведено виплату страхового відшкодування загальним розміром 8345,22 грн., а також 16 березня 2015 року, на картковий рахунок відповідача, співробітниками ПрАТ «Страхова компанія «Перша» було перераховані грошові кошти у сумі 8345,22 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими платіжними дорученням. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до\~ст.\~388\~ЦК України\~якщо майно\~за відплатним\~договором придбане\~в особи,\~яка не\~мала права\~його відчужувати,\~про що\~набувач не\~знав і\~не міг\~знати (добросовісний\~набувач),\~власник має\~право витребувати\~це майно\~від набувача\~лише у\~разі,\~якщо майно:\~ було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Разом з тим, судом встановлено, що між позивачам та відповідачем не виникло договірного зобовязання, а тому обраний позивачем спосіб захисту не відповідає характеру правовідносин, що на його думку виникли між сторонами. Окрім того відповідач стверджує, що не знав і не міг знати, що мало місце саме повторне зарахування платежу, а не сплата страхового відшкодування двома рівними частинами, оскільки сума страхової виплати не доводилась до відома відповідача і доказів про це в матеріалах справи немає, відтак посилання на ст. 387 ЦК України, як на підставу витребування з мого незаконного володіння чужих коштів не може бути правовою підставною та належним способом захисту порушеного права позивача. За таких обставин, враховуючи недоговірний характер правовідносин, що виникли між сторонами, обраний позивачем спосіб захисту не може бути застосований до таких, оскільки наявним є кондиційне зобовязання, до якого слід застосовувати положення ст. 1212 ЦК України, щодо зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Згідно правової позиції Верховного Суду України (справа за №6-3090цс15) виходячи зі змісту статті 1212 ЦК України, характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Суд критично оцінює покликання позивача на рішення Пустомитівського районного суду від 23.06.2016 року у справі № 450/2952/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» до [PERSON]\~ про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» 8\~345, 22 грн. у якості відшкодування безпідставно набутих грошових коштів та судових витрат у розмірі 1\~218, 00 грн., яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке позивачем не оскаржувалося та набрало законної сили. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на вище наведене, беручи до уваги, недоговірний характер спірних правовідносин, що доведено суду наявними в матеріалах справи доказами, та відсутність правової можливості застосування ст. ст. 386, 387 ЦК України до недоговірних зобовязань, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. Разом з тим, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про не обґрунтованість застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, у звязку прострочення виконання грошового зобовязання, та стягнення з відповідача на користь позивача 3 062, 72 грн. індексу інфляції за весь час прострочення та 725, 01 грн. 3 % річних від простроченої суми, за встановленої судом відсутності між сторонами договірних правовідносин. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, враховуючи помилково обраний спосіб захисту порушеного права, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed