Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявленого позову зазначає, що відповідач з 2001 року не проживає у [INFO], оскільки виїхав з вказаного житла закордон. З 2004 року отримав громадянство Франції, де і постійно проживає. Факт не проживання [PERSON] в даній квартирі також підтверджується актами ЛКП «Сокільницьке». За таких обставин, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом та зняти його з реєстраційного обліку. В судовому засідання позивач заявлені вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, явки повноважного представника не забезпечив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд позов задовольняє з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого май на будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк, провадиться у судовому порядку. Судом встановлено що житлове приміщення, а саме: квартира №42 в будинку №147 на вул. Кульпарківській у м. Львові складається із двох кімнат житловою площею 23,6 кв.м., загальною площею 43,50 кв.м. У квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно актів ЛКП «Сокільницьке» від 22.04.2015 року, 27.07.2015 року, 22.10.2015 року та 25.01.2016 року /а.с.16-18, 36/ відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі №42 в будинку №147 на вул. Кульпарківській у м.Львові, але в ній не проживає. Дані обставини справи стверджуються також: довідкою ЛКП «Сокільницьке» з місця проживання про склад сім'ї і прописку №5871 від 22.10.2015 року та №432 від 27.01.2016 року /а.с.9,37/. Крім цього, згідно відповіді Начальника Франківського РВ у м. Львові ГУДМС України у Львівській області- Демчука В.О., вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований з 04.07.1994 року за адресою: м. Львів вул.Кульпарківська, 147/42 /а.с.38/ Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що відповідач не проживає на спірній житловій площі більше 6-ти місяців без поважних причин; не цікавились житлом та не утримує його, відтак, слід прийти до висновку про підставність позову.

Outcome: approved