Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 21.03.2017 року Виконавчим комітетом Головенківської сільської ради Житомирського району Житомирської області та визначити місце проживання неповнолітніх дітей сторін - [PERSON] та [PERSON] з позивачем. В обґрунтування вимог вказав, що 21.03.2017 року між сторонами був укладений шлюб, від якого вони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Впродовж тривалого часу сторони спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки фактично припинені, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала; не заперечувала, щоб діти проживали з батьком. У своїх поясненнях зазначила, що у свій час не змінила прізвище після укладення шлюбу на [PERSON] . Представник Новогуйвинської селищної ради Житомирського району подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 33). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 21.03.2017 року Головенківською сільською радою Житомирського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 2). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 9) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), які проживають разом з позивачем за місцем його реєстрації (а.с. 13). Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги викладене, те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, оскільки позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, не заперечує щодо розірвання шлюбу, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву в цій частині. Відповідно до положень ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім - враховуються права батьків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради щодо розв`язання спору (а.с. 31-32) орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з батьком. Відтак, виходячи з того, що найкращі інтереси дитини мають першочергове значення; враховуючи, що батьком належно виконуються обов`язки щодо виховання та утримання дітей, а також те, що мати дітей не виявляє бажання щодо визначення місця проживання їх з нею та позов визнала, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком.

Outcome: approved