Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого було уточнено під час розгляду справи, до відповідача про усунення перешкод в користуванні орендованим приміщенням та відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22.06.2013 року між ним та власником квартири [PERSON] за участю брокера - представника агенції нерухомості «Укрбудбізнес» Дзиковської А.М., було укладено договір найму (оренди) кімнати в квартирі [ADDRESS]. Напередодні вищеназваної події, [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON], яка залишила після себе заповіт про спадковість квартири та всього свого майна своїм дітям - [PERSON] та відповідачу [PERSON] в рівних долях. [INFO] [PERSON] з невідомих причин помер. 15.08.2013 року сестра померлого - відповідач [PERSON] без належних на це підстав, не маючи законних та належних прав власності, за допомогою сторонніх осіб у його (позивача) відсутність зламала замок дверей до кімнати, відкрила двері і злочинно проникла до кімнати, де він проживав, викинула його речі на східці під»їзду, частина яких була пограбована. На його (позивача) думку, відповідачем та іншими особами було здійснено злочин, передбачений ст.ст.162, 186 КК України. За його заявою Деснянським РУ ГУ МВС України в м.Києві було відкрито кримінальне провадження від 16.08.2013 року. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що викинувши його речі, помінявши замки та не впускаючи його до квартири, чим чинять перепони в праві користування орендованим приміщенням, та на те, що звернення до Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві виявилось марним, позивач просить зобов»язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні орендованою кімнатою в квартирі [ADDRESS] та вселити його до вказаної квартири. Також, посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, яка викинула його речі та кошти на східці, частина яких була пограбована, а також зламала частину особистих меблів, йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, позивач просить призначити відповідачу виплату йому завданої матеріальної та майнової шкоди в розмірі 30000 грн., фізичної шкоди в розмірі 25000 грн., морально-психологічної шкоди в розмірі 25000 грн., а всього 80000 грн., а також до отримання права власності на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS], заборонити відповідачу користуватися та розпоряджатись спірною квартирою як особі, яка на цей час не має на це права. Крім того, під час судових дебатів позивачем було заявлено вимогу про продовження терміну дії договору найму (оренди) кімнати на 9-ть місяців в зв»язку з незаконним його порушенням та незаконним силовим виселенням з моменту вселення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в задоволенні вимог позивача. При цьому пояснила, що вважає вимоги позивача необґрунтованими, оскільки брат відповідача [PERSON] - померлий [PERSON] не мав права на укладання договору оренди житла, так як не є його власником. Речі, які знаходились у квартирі, були винесені під час прибирання, оскільки у квартирі була антисанітарія. Проти вимог позивача про відшкодування шкоди представник відповідача також заперечувала, вказуючи на відсутність належних доказів такої шкоди. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, 22.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму (оренди) кімнати в квартирі (будинку), згідно якого наймодавець зобов»язується передати наймачеві в строкове платне користування кімнату в квартирі [ADDRESS], площею кімнати 14 кв.м. Договір укладався за участю брокера - представника агенції нерухомості «Укрбудбізнес» Дзиковської А.М. (а.с.2-3). Згідно витягу з кримінального провадження № 12013110030011820, позивач [PERSON] звернувся до правоохоронних органів в зв»язку з тим, що 15.08.2013 року приблизно о 15.45 год. за адресою: [ADDRESS], невстановлені особи поміняли замки дверей до квартири, яку він орендував, та винесли речі (а.с.4). Як вбачається з листа Слідчого управління ГУ МВС України в м.Києві, від 30.10.2013 року № 12/1-М-966, за результатами проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні 15.09.2013 року винесено постанову про його закриття на підставі п.2 ст.284 КПК України (закриття кримінального провадження) за відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.50). Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, вказує на те, що відповідачем йому чиняться перешкоди у користуванні орендованим житлом, в тому числі і шляхом зміни замків, в зв»язку з чим також заподіяно шкоду, а тому просить задовольнити його вимоги. Представник відповідача заперечувала проти вимог позивача, вказуючи на недійсність договору оренди та відсутність доказів, не заперечуючи при цьому факту зміни замків у спірній квартирі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Стаття 759 ЦК України визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Як визначено ч.1 ст.770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що договір оренди є недійсним, оскільки [PERSON] не мав права на його укладання, так як дослідження дійсності договору виходить за межі предмету даного судового розгляду. При цьому суд вважає необхідним звернути увагу на те, що 23.12.2013 року судом було розглянуто клопотання адвоката [PERSON] [PERSON] про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору оренди недійсним та постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні орендованим приміщенням до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору оренди недійсним, оскільки рішення суду у даній справі є залежним від вирішення судом справи №2-5104/2013 року (а.с.71). Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 12.02.2014 року вказану ухвалу суду було скасовано та направлено справу для продовження розгляду з посиланням на те, що системний аналіз змісту позову [PERSON] до [PERSON] та позову про визнання недійсним договору оренди, усунення перешкод у здійсненні права власності, користування квартирою шляхом виселення, свідчить про те, що вирішення спору за позовом [PERSON] не є обставиною, що унеможливлює розгляд спору про усунення перешкод в користуванні орендованим приміщенням. Крім того, Апеляційний суд м.Києва послався і на те, що предметом позовів як [PERSON], так і [PERSON] є право користування приміщенням кімнати в квартирі [ADDRESS], а тому суд не позбавлений можливості в порядку ст.126 ЦПК України вирішити питання про об»єднання позовів. Дійсно, відповідно до положень ч.1 ст.126 ЦПК України, суддя під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду або суд під час її розгляду мають право постановити ухвалу про об'єднання в одне провадження кількох однорідних позовних вимог за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача чи до різних відповідачів або за позовом різних позивачів до одного й того самого відповідача. Однак, дані вимоги не є однорідними. Крім того, під час розгляду справи жодна зі сторін з клопотанням про об»єднання справ в одне провадження не зверталась. При таких обставинах, оскільки на момент розгляду справи договір оренди не визнано у встановленому законом порядку недійсним, а відповідачем чиняться перешкоди позивачу у користуванні орендованим приміщенням, суд вважає обґрунтованими і задовольняє позовні вимоги позивача про зобов»язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні орендованою кімнатою в квартирі [ADDRESS], а також вважає можливим вселити [PERSON] в орендовану кімнату, площею 14 кв.м., в спірній квартирі, оскільки, як це підтвердив позивач в судовому засіданні, і це вбачається з договору оренди, позивач на даний час має право користування саме вказаною кімнатою. При цьому, суд вважає необхідним зауважити на безпідставність посилання позивача в обгрунтування вимог на ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанову Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав спроживачів», оскільки відповідно до п.1 вказаної постанови, споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. На відносини по виготовленню та продажу товарів, виконанню робіт і наданню послуг громадянином, який не є підприємцем, а також на випадки придбання товарів, користування послугами громадянином лише для підприємницької діяльності або підприємствами, установами, організаціями дія цього Закону не поширюється. Оскільки наймодавцем в данному випадку виступала особа, яка не була підприємцем, то дія ЗУ «Про захист прав споживачів» на правовідносини між сторонами не розповсюджується. Що стосується вимоги позивача про відшкодування завданої матеріальної та майнової шкоди в розмірі 30000 грн., фізичної шкоди в розмірі 25000 грн., морально-психологічної шкоди в розмірі 25000 грн., а всього 80000 грн., то суд відмовляє в їх задоволенні, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу заподіяння такої шкоди і визначення її саме в таких розмірах. Надані до матеріалів справи фотознімки не є такими доказами, оскільки з них неможливо встановити місце фотографування, визначити належність речей будь-якій особі, наявність чи відсутність пошкоджень і, тим більше, вартість речей чи розмір шкоди. Окремо слід звернути увагу на те, що на фотознімках зазначено дату « 09.04.2013 року», в той час, як за твердженням позивача його речі були винесені з квартири 15.08.2013 року (а.с.45-48). Довідку Київської міської клінічної лікарні № 18 від 12.10.2013 року № 964 про перебування позивача на лікуванні у гастроентерологічному відділенні вказаної лікарні з 02.10.2013 року по 22.10.2013 року суд також не приймає до уваги і не може вважати належним доказом заподіяння матеріальної, майнової, фізичної чи морально-психологічної шкоди, оскільки відсутні будь-які належні докази існування причинно-наслідкового зв»язку між діями відповідача та хворобою позивача у вказаний період (а.с.49). Вимоги позивача про заборону відповідачу користуватися та розпоряджатись спірною квартирою як особі, яка на цей час не має на це права до отримання нею права власності на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS], а також заявлені під час судових дебатів вимоги про продовження терміну дії договору найму (оренди) кімнати на 9-ть місяців в зв»язку з незаконним його порушенням та незаконним силовим виселенням з моменту вселення, задоволенню не підлягають в зв»язку з відсутністю жодних правових підстав. При таких обставинах, аналізуючи зібрані по справі докази, суд частково задовольняє позовні вимоги. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, а позивач є особою, звільненою від сплати судового збору, то, відповідно до положень ст.88 ЦК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial