Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити право власності [PERSON] ? частину гаражного боксу [ADDRESS] Свої позовні вимоги мотивує тим, що він спільно з відповідачкою, являємось співвласниками гаражного боксу [ADDRESS], та нам належить кожному по 1/2 частині. Зокрема, 1/2 частина спірного гаража належить відповідачці на підставі Свідоцтва про право власності на гараж серії [NUMBER] виданого 08.04.2014 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради. Позивачу 1/2 частина спірного гаража належить в порядку спадкування після смерті [PERSON] на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року по справі № 462/1054/15-ц. У зв'язку з тим, що між ним та відповідачкою постійно виникають суперечки та сварки, відповідачка відмовляється спільно утримувати належне їм майно, та надавати будь-які кошти на його утримання, позивач змушений був звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, просив суд позов задовольнити. Суд ухвалив проводити розгляд справи без відповідачки, яка неодноразово у судове засідання не з'являлась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі, оскільки матеріалів справи є достатньо для вирішення справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до переконань, про те, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, співвласниками гаражного боксу [ADDRESS], являються [PERSON] та [PERSON] Зокрема, як вбачається зі свідоцтва про право власності на гараж серії [NUMBER] виданого 08.04.2014 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради 1/2 частина спірного гаража належить [PERSON] /а.с.6/ Позивач [PERSON] 1/2 частину спірного гаража отримав в порядку спадкування після смерті [PERSON] на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2016 року по справі № 462/1054/15-ц./а.с.7-12/ Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частина 1 ст. 355 ЦК України визначає, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 1 статті 365 ЦК України визначає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Згідно з частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Вказана позиція висловлена ВСУ в Постанові від 16.01.12 року по справі №6-81цс11. Положення статті 321 ЦК України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. ч. 2 вказаної статті передбачає, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на наведене, суд приходить до переконань про те, що позивачем не доведено жодних підстав, які б слугували підставами припинення права власності на ? частину гаражного боксу [ADDRESS] Крім того, судом встановлено, що відповідачці [PERSON] право власності на ? частину спірного гаражу належить на визначених законом підставах. З огляду на те, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, таке право є непорушним, задоволення позову за наявними в справі доказами, завдасть істотної шкоди інтересам відповдіача та членам його сім'ї, у зв'язку із чим вимога позивача про визнання за ним право власності на вказаний гаражний бокс не підлягає задоволенню. За вказаних обставин не підлягає задоволенню також вимога про визнання за [PERSON] в цілому право власності на гаражний бокс [ADDRESS] оскільки відповідачці [PERSON] на визначених законом підставах належить право власності на ? частину вказаного гаражу. Інша 1/2 частина спірного гаражу, на визначених законом підставах вже належить позивачу [PERSON], що не потребує додаткового визнання визання судом, бо відсутнє оспорювання данного факту з будь-якої сторони.

Outcome: dismissed