Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, в якій зазначив, що 28 серпня 2004 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Дружелюбівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 02. Від вказаного шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини між ними припинено з 20.06.2017 року, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сімї немає. Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Після розірвання шлюбу просила залишити за нею прізвище, набуте нею під час державної реєстрації шлюбу «Переяслова». Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони 28 серпня 2004 року зареєстрували шлюб, про що Дружелюбівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 02, видано свідоцтво про шлюб (а.с. 5). Спільне життя у них не склалося, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини між ними припинено з 20.06.2017 року, примирення між ними неможливе, наміру на збереження сімї немає. Згідно ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз'ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач просить суд залишити за нею прізвище, яке було набуте під час державної реєстрації шлюбу «Переяслова», суд, залишає за останньою прізвище, набуте нею під час державної реєстрації шлюбу «Переяслова».

Outcome: approved