Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні приміщенням загального користування, що знаходиться у загальному користуванні на сьомому поверсі між ліфтом та квартирою [ADDRESS] шляхом зрізання замку та демонтажу дверей, стягнення моральної шкоди та судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачі самовільно встановили двері між ліфтом та зовнішньою стінкою кухні позивача де колись був загальний прохід до сміттєпроводу. Відповідачі самовільно захопили приміщення загального користування, переобладнали його у нежитлове приміщення з відсутністю доступу до нього. Відповідачі зберігають та мотлох, коробки, іноді тхне смородом, бігають прусаки. ОСББ у будинку не створено, балансоутримувачем є ТОВ «Місто для людей Запоріжжя». Позивач пропонував відповідачам сплатити ним частину витрат аби вони зняли замок, двері і надали вільний доступ до цього приміщення загального користування, але відповідачі відмовилися і погрожували позивачу. 05.10.2020 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя провадження по вказаній справі відкрито, визначено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачі позов не визнали, надали суду відзив на позовну заяву, в якому вказали, що позивачем не надано суду допустимих, достовірних та достатніх доказів факту існування металевих дверей між ліфтом та квартирою [ADDRESS] , а також на те, що двері встановлені саме ними, а не іншою особою. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідачів адвокат Железняк А.В. позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день і час судового засідання повідомлений, заперечень на позов не надав. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне. Позивач є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачі самовільно переобладнали приміщення загального користування на сьомому поверсі між ліфтом та зовнішньою стінкою кухні квартири [ADDRESS] шляхом встановлення металевої двері із замком, перетворивши його у нежитлове приміщення з відсутністю доступу до нього. Як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON] , приблизно у 2012-2013 році було встановлено металеві двері у приміщення, яке вело до сміттєпроводу і врізано замок, користуються цим приміщенням тільки мешканці квартири [ADDRESS] . Як пояснила у судовому засіданні свідок [PERSON] , співвласник квартири [ADDRESS] , перед дверми їх квартири встановлені металеві двері в приміщення загального користування яке веде до сміттєпроводу. Ключі від дверей є тільки у відповідачів [PERSON] і користуються цим приміщенням тільки вони. Її чоловік намагався домовитися з сусідами мирно, але це викликало загострення конфлікту і їй прийшлося викликати працівників поліції. Допитаний у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що спірне приміщення загального користування межує з кухнею його квартири. В даному приміщенні зберігаються старі речі, що створює антисанітарію, розводяться шкідники. Дозволу на переобладнання відповідачі від балансоутримувача не отримували. Згідно ч.1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі\~статтею 13 Конституції України\~власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у\~статті 319 ЦК України. У\~статті 41 Конституції України\~визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків. Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. У\~постанові Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572»\~зазначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Відповідно до\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ч. 1\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотриманням встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 № 6-530цс16. У сенсі положень\~статті 391 ЦК України\~власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має довести факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном; особа, яка створює перешкоди відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки. Факт незаконного встановлення металевих дверей відповідачами приміщенні загального користування підтверджено матеріалами у справі. Згідно з ч. 2\~ст. 382 ЦК України\~усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 № 417-VIII\~(далі за текстом\~Закон № 417-VIII), а саме п. 6 ч. 1 ст. 1 визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до ч. 2\~ст. 4 Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»\~власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Частинами 1 та 2 ст. 5 вищевказаного Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. За приписами п. 1 ч. 1\~ст. 6 Закону № 417-VIII\~співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Верховний Суд у своїх правових позиціях по справі про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні приміщенням вказував, що відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. До обов`язків співвласників зазначеного вище Закону за п. 6 ч. 1 ст. 7 віднесено забезпечення додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин, а за ч. 2 вказаної статті кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Пунктом 1.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затвердженого\~Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005\~встановлені Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень. Зокрема п.1.4.1 визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. До елементів перепланування жилих приміщень за п. 1.4.3 належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Не допускається за другим абзацем п. 1.4.4 перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі. На а.с.47-48 міститься лист Міського комунального підприємства «Основаніє», в якому вказано, що з 01.06.2016 року будинок [ADDRESS] разом з технічною документацією було передано в господарське відання КП «Наше місто». Підприємство не здійснювало перепланування (переобладнання) частини допоміжного приміщення (сходової клітини) на 7 поверсі 2-го під`їзду житлового будинку [ADDRESS] , перепланування здійснювалося без відома МКП «Основаніє», дозволу на перепланування не надавалося, статус нежитлового приміщення відокремленої частини допоміжного приміщення під`їзду не надавався, договір оренди не укладався, цільове призначення не змінювалося. Аналізуючи зібрані по справі письмові докази,

Outcome: partial