Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON]яна Сергійовича про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.06.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №08-660/124-302, згідно умов якого відповідачка отримала кошти у кредит у розмірі 260 000, 00 дол. США, зі сплатою 14% річних та комісій у розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів. Кредит був наданий у строк до 26 червня 2018 року. У забезпечення виконання умов даного кредитного договору між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №06-09/1486, згідно якого останній зобовязався відповідати перед кредитором у повному обсязі солідарно за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та інших платежів. Також 27.06.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №06-09/1487, згідно якого останній зобовязався відповідати перед кредитором у повному обсязі солідарно за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та інших платежів. Посилалась на те, що унаслідок неналежного виконання позичальником своїх кредитних зобовязань у неї виникла заборгованість, розмір якої станом на 28.08.2017 року складає за кредитом 903 990, 93 грн., за відсотками 303 447, 70 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом 19 986, 10 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 57, 75 грн., також пеня за несвоєчасне погашення кредиту 41 462, 15 грн. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків 132, 78 грн.. За вказаних обставин банк звернувся до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 05.01.2018 року провадження у справі було відкрито. Ухвалою суду від 07.02.2018 року справу було призначено до розгляду по суті. У судове засідання 10.05.2018 року сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника позивача надійшла до суду заява, згідно якої справу просив розглянути за його відсутності. Додатково зазначив, що відповідачка врегулювала заборгованість по кредитному договору мирним шляхом, тобто заборгованість по кредитному договору відсутня. Наполягав лише на стягненні з відповідачів судових витрат згідно ч.3 ст. 142 ЦПК України. Відповідачі у судове засідання не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника відповідачів - [PERSON] надійшли до суду письмові заперечення на позов банку, згідно яких зазначив, що ЦПК України розмежовує поняття судового збору та витрат. Відповідно до п.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивачем не заявлялись вимоги щодо стягнення витрат, відмінних від судового збору, банк просив стягнути солідарно з усіх відповідачів тільки виключено витрати по сплаті судового збору у сумі 19 036. 16 грн., а тому вони не підлягають стягненню на підставі ч.3 ст. 142 ЦПК України. Також зазначив про відсутність заборгованості відповідачки перед банком за вказаним кредитним договором. Просив відмовити у позові у повному обсязі та розглянути справу за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 15 травня 2018 року. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.06.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №08-660/124-302, згідно умов якого відповідачка отримала кошти у кредит у розмірі 260 000, 00 дол. США, зі сплатою 14% річних та комісій у розмірі та порядку, визначеними Тарифами на послуги по наданню кредитів. Кредит був наданий у строк до 26 червня 2018 року. Згідно договору про внесення змін №4 від 29.11.2011 року сторони погодили змінити валюту кредиту та перевести суму зобовязання в гривню. У забезпечення виконання умов даного кредитного договору між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №06-09/1486, згідно якого останній зобовязався відповідати перед кредитором у повному обсязі солідарно за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та інших платежів. Також 27.06.2008 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №06-09/1487, згідно якого останній зобовязався відповідати перед кредитором у повному обсязі солідарно за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та інших платежів Підставою позову стало те, що у звязку з неналежним виконання позичальником своїх кредитних зобовязань у неї виникла прострочена заборгованість, розмір якої станом на 28.08.2017 року склав 1 269 077, 41 грн., а саме: за кредитом 903 990, 93 грн., за відсотками 303 447, 70 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом 19 986, 10 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 57, 75 грн., також пеня за несвоєчасне погашення кредиту 41 462, 15 грн. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків 132, 78 грн.. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Так, за даним у частині першій статті 553 ЦК України визначенням, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Таким чином, у ПАТ «Укрсоцбанк» на момент звернення до суду були всі законні підстави для предявлення вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. З заяви представника ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] (по довіреності №02-36/2850 від 05.12.2017 року), судом встановлено, що відповідачка питання з погашення заборгованості за вказаним кредитним договором врегулювала мирним шляхом, тобто заборгованість за кредитним договором №08-660/124-302 від 27.06.2008 року відсутня. Зазначене підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» вих.. №936/5 від 22.01.2018 року. Отже, враховуючи заяву представника позивача, з урахуванням довідки ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» вих.. №936/5 від 22.01.2018 року, відповідно до якої учасники справи врегулювали спір мирним шляхом, [PERSON] погасила суму заборгованості перед банком у добровільному порядку, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної позовної вимоги ПАТ «Укрсоцбанк». У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Отже, суд вбачає, що положення ч.3 ст. 142 ЦПК України регулює питання відшкодування усіх судових витрат, а не лише витрат, повязаних з розглядом справи, а тому доводи представника відповідача у запереченнях від 15.03.2018 року суд не приймає до уваги. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Судом встановлено, що при зверненні до суду з відповідним позовом банком було сплачено судовий збір на суму 19 036 (девятнадцять тисяч тридцять шість) гривень 16 копійок (згідно платіжного доручення №[NUMBER] від 23.11.2017 року (а.с.4)). Виходячи з положень ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» щодо стягнення з відповідачів понесених ними витрат по оплаті судового збору у розмірі 19 036 (девятнадцять тисяч тридцять шість) гривень 16 копійок є обґрунтованими. Однак, суд не погоджується з солідарним порядком стягнення судових витрат з відповідачів, оскільки процесуальним законодавством не передбачено стягнення судових витрат в солідарному порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial