Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] (надалі - Квартира), визнавши відповідачів такими, що втратили право користування вказаною Квартирою з 18.09.2013 року. В обґрунтування позову зазначив, що він став власником Квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2013 року, укладеному з ПАТ КБ «Приватбанк». ПАТ КБ «Приватбанк» під час оформлення договору купівлі - продажу Квартири з позивачем, діяв від імені відповідачів на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.03.2011 року та договору іпотеки від 25.06.2008 року. Позивачу стало відомо, що у Квартирі залишились зареєстрованими відповідачі, колишні власники Квартири. У зв'язку з наведеним звернувся до суду з дійсним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у їх відсутність суду не надали. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивач є власником Квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 18.09.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 932, згідно якого придбав зазначену Квартиру у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк». Вказана обставина також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу - 9576017, який сформований 18.09.2013 року. Під час оформлення вказаного Договору, ПАТ КБ «Приватбанк» діяв від імені [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.03.2011 року по справі № 2-1748/11, договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 25.06.2008 року, за реєстровим № 96. Як вбачається з довідки з місця проживання № 2022, виданої 24.09.2013 року дільницею № 30 КП «Жилкомсервіс», а також інформації, отриманої з адресно-довідкового бюро в м. Харкові та Харківській області, за адресою [ADDRESS] зареєстровані три особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. З акту, складеного 12.11.2013 року жильцями будинку [ADDRESS] вбачається, що з листопада 2012 року відповідачі виселились з квартири [ADDRESS], та по даний час в Квартирі не проживають. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі є колишніми власниками Квартири та тривалий час в ній не проживають. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. . Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, право власника на користування належним йому житлом є похідним від його права власності на відповідне житло. Отже, припинення права власності на житло припиняє право колишнього власника на користування цим житлом. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування Квартирою та задовольняє позов в цій частині. Щодо вимог позивача визнати відповідачів такими, що втратили право користування Квартирою з певного часу, а саме з 18.09.2013 року, тобто до моменту звернення позивача до суду з позовом та ухвалення рішення по справі, то суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки чинним законодавством України не передбачено такого способу захисту порушеного права. Витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, сплачені позивачем у повному обсязі під час подання позову до суду.

Outcome: partial