Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договорів недійсними, мотивуючи свої вимоги наступним. 06.02.2010р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач ніби то взяв у борг у [PERSON] 270480 грн., що еквівалентно 33 600,00 доларів США зі строком повернення до 06.02.2011р. Майновим поручителем позивача виступав [PERSON], який передав в іпотеку незакінчений будівництвом житловий будинок на 95 % готовності та земельну ділянку по [ADDRESS] в м. Чернігові. В цей же день між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про задоволення вимог іпотекодержателя, та вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] Зазначені договори вважає недійсними з наступних підстав. Мати позивача [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] скористалися його довірою, ввели в оману та вмовили підписати оспорювані договори, приховавши їх дійсний зміст. Про існування спірних договорів позивач дізнався лише в жовтні 2014р., коли випадково знайшов документи по судових справах, що тривають з приводу будинку по [ADDRESS] в м. Чернігові, в якому він проживає. Укладаючи договір позики, кошти позивач не отримував, примірник договору йому не надавався, тому і його зміст [PERSON] не відомий. Внаслідок укладення договору позики, за яким грошей позивач не отримував, він має боргові зобов'язання перед [PERSON] Посилаючись на ст.ст. 203, 215, 230, 258, 1051 ЦК України, вважає, що договір позики, укладений між ним та [PERSON] 06.02.10 р. та укладені в подальшому договір іпотеки і про задоволення вимог іпотекодержателя є недійсними. Просив визнати недійсним договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] договір іпотеки від 06 лютого 2010р. за реєстровим № 850, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON]; визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 06 лютого 2010р. за реєстровим № 853, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснила, що вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. 06.02.2010 року було укладено саме договір позики, позивач був присутній при підписанні договору, гроші отримав він та його мати. В Новозаводському районному суді неодноразово на протязі трьох років розглядаються справи за позовами [PERSON], її чоловіка та інших членів сім'ї, де також стороною був і позивач, а тому посилання позивача, що йому не було відомо про наявність спірних договорів не відповідає дійсності. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідачі обманули її сім'ю. В 2005 році вона отримала в борг гроші у [PERSON] в розмірі 5000 доларів США на навчання сина. Борг вона повернула, але [PERSON] їй повідомив, що вона винна ще 4000 доларів США. Належний їй на праві власності будинок вона передала в іпотеку [PERSON]. За домовленістю між нею та [PERSON] мали намір переписати будинок на сина - позивача по справі. 06.02.2010 року йшли до нотконтори саме з метою укласти договір про передачу права власності на будинок на сина. Вона була присутня при підписанні договорів і бачила, що замість договору про перехід права власності на будинок на сина було підписано договір позики, іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, але нічого не сказала. Син не знав, що він підписує, вважав, що підписує договір про перехід права власності на будинок, він не читав договір, так як поспішав, його чекали друзі. Грошей син не отримував та при передачі грошей присутнім не був. Гроші в сумі 21000 доларів США [PERSON] передала [PERSON], а той в свою чергу передав їй 4000 доларів США і вони розійшлися. Свідок [PERSON] суду пояснив, що з [PERSON] його познайомив їх спільний знайомий, оскільки їй потрібні були гроші. В лютому 2010 року в нотаріальній конторі його дружина та [PERSON] підписали договір позики. В цей же день підписали договір іпотеки та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. При підписанні договору були присутні він, його дружина - відповідачка по справі, [PERSON], [PERSON] та його мати [PERSON] Після підписання договору він з дружиною передали гроші [PERSON] та його матері в сумі 33600 доларів США. Рома та його мати разом перерахували гроші. Ніяких зауважень з боку [PERSON] та його матері не було. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином (а.с.77). До суду надав заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності, всі вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.64), та надав до суду клопотання з додатковими поясненнями по справі, які просив врахувати при розгляді справи, де вказує, що всі свої вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.82) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с.79), причини неявки суду невідомі, заяв чи клопотань від нього не надходило. В ході розгляду справи, судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи на боці відповідача - Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], яка в судове засідання не з'явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином (а.с.78), причини неявки суду невідомі, заяв чи клопотань від неї не надходило. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутність позивача, відповідача [PERSON] та третьої особи Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], за наявними матеріалами в справі. Вислухавши пояснення відповідачки [PERSON], покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи, 06.02.2010р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики про надання останньому грошових коштів готівкою у сумі 270 480,00 грн., що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 33 600,00 доларів США, та позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк до 06.02.2011 року включно(а.с.20). В забезпечення виконання умов договору позики, 06.02.2010р. між [PERSON] та [PERSON], який є майновим поручителем [PERSON], було укладено іпотечний договір, який зареєстровано в реєстрі під № 850 та посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.4-7). Відповідно до даного договору позичальник [PERSON] зобов'язаний повернути [PERSON] позику в строк до 06.02.2011р., а у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань, іпотекодержатель [PERSON] має право отримати задоволення за рахунок майна, переданого в іпотеку, а саме: об'єкту незавершеного будівництва - незакінченого будівництвом житлового будинку - 95% готовності, що розташований по [ADDRESS] у м. Чернігові та земельної ділянки площею 995 кв.м., що розташована за вищевказаною адресою. Відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 06.02.2010р. [PERSON] передав, а [PERSON] набула право власності на об'єкт незавершеного будівництва - незакінчений будівництвом житловий будинок 95% готовності, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, [ADDRESS] та земельну ділянку (кадастровий номер 7410100000:01:047:5036) площею 0,0995 га у межах згідно з планом, надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 853 та посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.21-23). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 06.02.2011р. [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали Договір про внесення змін та доповнень до договору позики від 06.02.2010р., відповідно до якого останньому надано грошові кошти готівкою в сумі 298 732,00 грн., що на день передачі грошей відповідає еквівалентові суми 37 600,00 доларів США, які позичальник зобов'язується повернути в строк до 06.06.2011р. включно (а.с.85). 07.06.2011р. [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали ще один Договір про внесення змін та доповнень до договору позики від 06.02.2010р., відповідно до якого позичальнику надано грошові кошти готівкою в сумі 320 000,00 грн., що еквівалентно 40 000,00 доларів США, які останній зобов'язується повернути в строк до 06.09.2011р. включно (а.с.86). Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги позивач посилається на те, що оскільки при укладанні спірних договорів він був введений в оману відповідачами та своєю матір'ю щодо умов договору та його природи, то вказані правочини підлягають визнанню недійсним на підставі ст. 230 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин вважається недійсним. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Крім того, відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 20 Постанови від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок довести факт обману повинна та сторона, яка діяла під впливом обману, тобто [PERSON] Однак позивач не надав суду достатніх доказів того, що в момент вчинення цих правочинів, відповідачі навмисно ввели його в оману щодо їх змісту. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. З матеріалів справи вбачається, що при укладанні оспорюваних договорів, а саме: договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та іпотечного договору, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], позивач належним чином ознайомився з усіма умовами вказаних договорів, розумів зміст, усвідомлював їх наслідки та обсяг своєї відповідальності, заперечень щодо укладених договорів не надав, про що свідчать особисті підписи позивача на кожному з вищевказаних договорів (а.с.4-7,20). Крім того в подальшому, [PERSON] та [PERSON] уклали два Договори про внесення змін та доповнень до договору позики від 06.02.2010р., чим останній підтвердив сам факт укладання договору позики від 06.02.2010р. та свою обізнаність щодо його змісту. Посилання позивача на те, що при укладенні договорів він вважав, що підписує договори про набуття права власності на будинок, та пояснення про те, що він не ознайомлювався з їх змістом, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки власна недбалість позивача не є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ст. 230 ЦК України. Стосовно пропуску строку позовної давності за цим позовом, про який говорила відповідачка [PERSON], суд виходить з наступного. До 20.12.2011р. (тобто до прийняття Закону України № 4176-VI), до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману, спеціальний строк позовної давності встановлювався давністю 5 років (ч. 3 ст. 258 ЦК України), а з прийняттям змін до ст. 258 ЦК України, становить 3 роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, однак відповідна заява подана до суду не була, тому питання про позовну давність судом не ставиться. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed