Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача 358\~932, 29 грн. 29 коп., що складаються з 350\~350 грн. основного боргу по зобовязанню за договором та 8 528, 29 грн. 3 % річних. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 11.10.2012 року сторони уклали договір про надання кредиту, що є фактично договором позики, згідно якого відповідач отримала від позивача грошові кошти в розмірі 7 000 Євро, що (згідно довідки банку офіційний курс 1 євро - 28, 60 грн.) становить 200\~200 грн. строком на 3 роки зі сплатою відсотків за користування грошима в розмірі 25 % від суми позики щорічно, що становить 1750 Євро, в еквіваленті на національну валюту 1750 Євро по курсу 28, 60 грн. за 1 Євро, що складає 150\~150 грн. На підтвердження отримання позики відповідачем складено підпис на договорі від 11.10.2012 року. Вказуючи на те, що відповідачем порушено умови договору щодо строку повернення коштів, у добровільному порядку останній борг не повертає, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу, 25 % річних, визначених договором та 3 % річних, передбачені ст. 1050 ЦК України, що складає 300, 08 Євро та в еквіваленті на національну валюту становить 300, 08 євро по курсу 28, 60 грн. за 1 євро дорівнює 8\~582, 29 грн. В судове засідання позивач та його представник не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та в заочному порядку. Просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе вирішити спір у заочному порядку, без участі сторін на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання кредиту, що є фактично договором позики, згідно якого позивач надав [PERSON] грошові кошти в розмірі 7 000 Євро, а відповідач зобовязалася здійснювати повернення коштів відповідно до графіка зі сплатою 25 % річних строком на 3 роки. Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми боргу, згідно довідки банку про курси валют станом на 15.03.2017 грн., який суд приймає та вважає його правильним, сума основного боргу становить 200\~200 грн. (7\~000 євро x 28, 60 = 200200 грн.). Відсотки за користування грошовими коштами, визначені сторонами у договорі в розмірі 25 % від суми позики щорічно, становлять 1750 Євро, еквівалент яких у національній валюті становить 150\~150 грн. (1750 Євро x 3 х 28, 60 грн. = 150\~150 грн.) А також 3 % річних, передбачені ст. 1050 ЦК України, що складає 300, 08 Євро, що еквівалентно 8\~582, 29 грн. (300, 08 Євро x 28, 60 грн. = 8\~582, 29 грн.). Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі №6-369цс15 від 02.09.2015 та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права згідно із ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За таких обставин, вимоги про стягнення заборгованості за договором позики підлягають до задоволення у повному обсязі зі стягненням, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача судового збору.

Outcome: approved