Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживачів та визнання факту порушення прав споживачів, передбачених п.п. 2,4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», допущених ТОВ «Атлант М Дніпровська набережна» при укладанні Угоди про гарантійні зобов'язання» від 20.05.2013, що є додатком № 2 до договору купівлі - продажу; визнання факту застосування ТОВ «Атлант М Дніпровська набережна» нечесної підприємницької практики відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні Угоди про гарантійні зобов'язання від 20.05.2013, що є додатком № 2 до договору купівлі - продажу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18.05.2013 між ТОВ «Атлант М Дніпровська набережна» та позивачем укладено договір купівлі - продажу, предметом якого є поставка та передача у власність автомобіля «Фольксваген», однак у типовій Угоді про гарантійні зобов'язання від 20.05.2013, що є Додатком № 2 до договору, терміни «незначний недолік», «недолік» та «істотний недолік» не відповідають тлумаченню відповідних термінів в Закону України «Про захист прав споживачів» та Порядку гарантійного ремонту обслуговування або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, і тим самим звужують гарантовані права споживача, передбачені п.п. 1,9,10 ст.8, ст.16 Закону, що суттєво порушує право споживача на належність отриманих послуг, в т. ч. на належне гарантійне обслуговування, оскільки споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції мають право на належну якість продукції та обслуговування. Зазначає також про те, що даний договір укладено із застосуванням нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману. Таким чином, якби позивач розумів, що типова угода до договору купівлі - продажу автомобіля не гарантує йому належне гарантійне обслуговування у випадку виникнення недоліків товару, то не укладав би договору. Відповідачем порушено права споживача закладенням в типову Угоду «звужених» понять термінів «недоліків». Представник позивача позовні вимоги у судовому засіданні підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на той факт, що між сторонами дійсно було укладено договір купівлі - продажу автомобіля, однак після винесених рішень про повернення автомобіля та визнання права власності на автомобіль за ТОВ «Атлант М Дніпровська набережна» на даний час жодних правовідносин між сторонами, предметом яких був автомобіль та послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобіля, не існує. З моменту передачі автомобіля покупцю і до моменту повернення його відповідачу позивач жодного разу зі скаргами та заявами щодо виявлення недоліків не звертався до, послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля не заявляв в рамках угоди про гарантійні зобов'язання, відмови у будь - якій реалізації своїх прав, передбачених чинним законодавством України про захист прав споживачів, не отримував, тому твердження щодо порушення його прав як споживача не відповідають дійсності. При цьому відповідачем на прохання позивача були прописані в договорі запропоновані останнім нетипові та доволі ризиковані ( як виявилося) для відповідача умови оплати автомобіля. Жодних інших коригувань до договору чи його додатків, що становлять невід»ємну частину договору, позивачем запропоновано не було. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. В судовому засіданні встановлено, що 18 травня 2013 року між ТОВ «Атлант М Дніпровська набережна» та позивачем укладено договір купівлі - продажу, предметом якого є поставка та передача у власність автомобіля «Фольксваген», при цьому позивач зобов'язаний прийняти автомобіль та оплатити його вартість в порядку та на умовах, визначених договором. (а.с.15-16) Додатком № 2 до договору купівлі - продажу автомобіля укладена 20 травня 2013 року типова Угода про гарантійні зобов'язання, яка є невід»ємною частиною договору. (а.с.17-18) В судовому засіданні встановлено, з моменту передачі автомобіля покупцю (позивачу по справі) за Актом прийому - передачі від 11.06.2013 і до моменту повернення його відповідачу за Актом приймання - передачі від 30.04.2014 позивач жодного разу зі скаргами та заявами щодо виявлення Незначного недоліку, Недоліку або Істотного недоліку не звертався до Дилерського підприємства, послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля не заявляв в рамках угоди про гарантійні зобов'язання, відмови у будь - якій реалізації своїх прав, передбачених чинним законодавством України про захист прав споживачів, не отримував, тому твердження щодо порушення його прав як споживача не відповідають дійсності. Зокрема, договір купівлі - продажу автомобіля укладено 18 травня 2013 року, ціна якого складала 339 345 грн., при цьому станом на 27 січня 2014 року відповідач, якому передано по Акту прийому передачі автомобіль та яким він користувався, не виконав зобов'язання по перерахунку коштів в розмірі 289 345 грн., тому ТОВ «Атлант - М Дніпровська набережна» змушене було звернутися до суду. 23 квітня 2014 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] (який є позивачем) на користь ТОВ «Атлант - М Дніпровська набережна» штрафні санкції, пеню та 3 % річних, при цьому позивача зобов»язано повернути автомобіль «Фольксваген», який було передано у власність відповідно до договору купівлі - продажу автомобіля та визнано право власності на автомобіль за ТОВ «Атлант - М Дніпровська набережна». 19 червня 2014 року рішенням апеляційного суду м. Києва рішення від 23 квітня 2014 року в частині стягнення пені та 3 % річних скасовано, в іншій частині рішення залишено без змін. Тобто, на даний час жодних правовідносин між сторонами, предметом яких був автомобіль та послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобіля, не існує. Лише після винесених вищезазначених рішень позивач звернувся до суду щодо захисту прав споживачів, мотивуючи тим, що порушено права споживача закладенням в типову Угоду «звужених» понять термінів «недоліків». Нормативно - правові акти, такі як Закон України «Про захист прав споживачів» та Порядок гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни дорожніх транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства промислової політики України від 29.12.2004 № 721 дають можливість сторонам визначити в договорі умови визнаннявстановлення недоліку. Угода на гарантійні зобов'язання містить лише основні , акцентовані умови гарантійного обслуговування автомобілів. Угода не є типовим договором та не містить встановлених законодавством типових умов, а тому інакше зазначення термінів в угоді жодним чином не звужує їх змісту, оскільки всі правовідносини, що виникають у зв'язку з виконанням договоруугоди і не врегульовані ними, регулюються нормами чинного в Україні законодавства. Відповідач, надаючи послуги з технічного обслуговування та ремонту автомобілів, керується договором, додатками до договору, чинним законодавством України. Таким чином, права споживача жодним чином не звужуються і при наявності всіх ознак, для істотного недоліку, споживач має всі права, що передбачені чинним законодавством України. Враховуючи відсутність будь - яких документів, які б засвідчували факт замовлення позивачем послуг у відповідача, твердження позивача щодо порушення його прав на отримання належної якості гарантійного обслуговування є неаргументованими, безпідставними та такими, що не відповідають дійсності. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід зазначити, що ч. 3 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. В даному випадку сторони скористалися свободою договору у визначенні умов договору, які не суперечать законодавству (ст. 3 ЦК України). Враховуючи викладені обставини, суд вважає необгрунтованими вимоги позивача щодо захисту прав споживачів та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed