Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги посилаючись на те, що відповідачі займають квартиру [ADDRESS], квартирну плату та комунальні послуги не сплачують. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачів своїх обов'язків по сплаті житлово-комунальних послуг у них станом на 01.01.2014 р. утворилася заборгованість в розмірі 2 246,67 грн., яку позивач і просить стягнути з них в солідарному порядку. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідачів на його користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. В судовому засіданні позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 2 040,81 грн. та витрати по сплаті судового збору. Надав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, розглянути справу у його відсутність та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, в якій частково визнав позов в частині стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 369,18 грн., тобто за фактичне використання спожитої електроенергії на одну особу. В іншій частині позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного. За вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі є наймачами квартири [ADDRESS]. Виходячи з розрахунків, наданих позивачем, станом на 05.05.2014 року у відповідачів виникла заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 2 040,81 грн. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду ЖБК, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05.05.2014 року у відповідачів виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 2 040,81 грн. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] посилався на те, що відповідачами фактично не використовується споживання електроенергії, яку просить стягнути позивач, а її кількість значно перевищує її споживання на одну особу, в зв'язку із чим ним було надано розрахунок споживання електроенергії, з якого вбачається, що за період з червня 2013 року по квітень 2014 року відповідачами було спожито 1012 кВт, що становить 369,18 грн., а не 2 040,81 грн., як зазначено позивачем в розрахунку. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено позовних вимог в частині споживання відповідачами електроенергії в розмірі, зазначеному в розрахунку, в зв'язку із чим суд, виходячи з розумності, приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача суми заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 369,18 грн. В порядку ст. 540 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Статтею 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема неподільності предмета зобов'язання. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial