Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом звільнення з-під арешту та зняття заборони на проведення реєстраційних операцій автомобіля марки MAN, модель 8.225, 2002 року випуску, білого кольору, № кузова [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], накладений 16 березня 2011 року постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецьким В.І. Свої вимоги мотивує тим, що 07 грудня 2012 року [PERSON] - власник зазначеного автомобіля видав йому довіреність, якою надав йому всі права на вказаний автомобіль, проте він не може здійснити перереєстрацію цього автомобіля, оскільки існує арешт, накладений постановою слідчого. Вважає, що такий арешт є незаконним та порушує його права. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. Представники відповідачів та третя особа, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, жодних документів до суду про причини своєї неявки не надали, суд ухвалив справу розглядати без їх участі в заочному режимі, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Судом встановлено, що 30 квітня 2009 року третя особа [PERSON] придбав автомобіль MAN, модель 8.225, 2002 року випуску, білого кольору, № кузова [NUMBER], після чого здійснив його реєстрацію та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і номерний знак [NUMBER] /а.с.13,14/. Під час здійснення реєстрації вищевказаного автомобіля працівниками ВРЕР ДАІ було проведено перевірку з питань наявності арештів чи заборон на придбаний автомобіль, чого виявлено не було. 07 грудня 2012 року [PERSON] видав довіреність позивачу [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 3630 /а.с.5/, якою надав позивачу всі права на автомобіль MAN, модель 8.225, 2002 року випуску, білого кольору, № кузова [NUMBER], зокрема продати зазначений транспортний засіб. Таким чином, в силу положень ст. 396 ЦК України позивач має речове право на автомобіль, який належить на праві власності третій особі, а відтак має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Проте, 16 березня 2011 року постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області Гелецьким В.І. накладено заборону на проведення реєстраційних операцій (реєстрація, перереєстрація) автомобіля MAN, модель 8.225, 2002 року випуску, білого кольору, № кузова [NUMBER], належного на праві приватної власності [PERSON] в ході розслідування кримінальної справи № 181-0062, порушеної за фактом шахрайства, вчиненого невстановленими особами в особливо великих розмірах, підроблення документів та використання невстановленими особами завідомо підроблених документів, за ознаками злочинів, передбачених ст.190 ч.4 , ст.358 ч.1,3 КК України, Дана кримінальна справа виділена з кримінальної справи №181 - 0311, порушеної відносно заступника начальника Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, за фактом зловживання службовим становищем, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, 28.05.2013 року СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за 12013150060001639 /а.с.27/. У вищевказаній кримінальній справі вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2013 року, який набрав законної сили, службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області визнано винними у скоєнні злочинів та притягнуто до кримінальної відповідальності, а тому на даний час немає будь-яких законних підстав для обмеження [PERSON] права власності в частині вільного розпорядження своїм майном, тобто автомобілем MAN, модель 8.225, 2002 року випуску, білого кольору, № кузова [NUMBER], як немає підстав для обмеження прав позивача на зазначений автомобіль, які надані йому згідно з довіреністю від 07 грудня 2012 року. Позивач та третя особа не були підозрюваним чи обвинуваченим у даній кримінальній справі, відтак, накладення заборони на належний їм транспортний засіб є протиправним та порушує їх права власності та користування майном охоронювані законом. Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на вище вказаний автомобіль набуто третьою особою у спосіб визначений законом. Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України. Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону. Норами ч.ч. 1. 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Обмеження у здійсненні прав конкретного власника полягає у звуженні того обсягу прав яким загальна норма закону наділяє усіх власників. Це не є загальна норма, а виняткова ситуація, яка може бути наслідком неправомірної поведінки власника. В даному випадку в діях позивача та третьої особи не встановлено неправомірної поведінки при купівлі автомобіля та оформлення довіреності на нього; майно придбано у законний спосіб; належним чином оформлено правовстановлюючі документи, сплачено відповідний податок за проведення перереєстрації вищевказаного транспортного засобу та проведено всі інші передбачені законом платежі, тобто, автомобіль марки MAN, модель 8.225, 2002 року випуску, білого кольору, № кузова [NUMBER] у власність набуто правомірно. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Приписами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, згідно установленої судової практики Верховного Суду України, висловленої в постанові від 15 травня 2013 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 6-26 цс-13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження, Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, «право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини». Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, взявши до уваги, що позивач має речове право на автомобіль, який належить на праві власності третій особі, а відтак має право на захист цього права, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Outcome: approved