overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування від 29.05.2008 року. Відповідачі є колишніми власниками вказаної квартири, вони проживають в цій квартирі без згоди позивача, та володіють нею незаконно, чим порушують право користування та розпорядження спірною квартирою позивача. Тому позивач просить суд витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння та виселити відповідачів з вказаної квартири. Представник позивача позов підтримала, наполягала на його задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позов не визнали, суду пояснили, що квартира вибула з їх володіння незаконно, шахрайським шляхом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що вказана цивільна справа знаходиться на розгляді суду з 30.10.2008 року. Розгляд справи неодноразово зупинявся до розгляду інших справ які розглядалися в порядку цивільного судочинства. Позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування від 29.05.2008 року. Відповідачі є колишніми власниками вказаної квартири та продовжують проживати у вказаній квартирі. Вони оскаржували договори купівлі-продажу та дарування вказаної квартири, однак рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21.11.2012 року в задоволенні позову відповідачів було відмовлено. Також з пояснень відповідачів, вбачається що з 2008 року в органах внутрішніх справ розслідується кримінальне провадження щодо заволодіння спірною квартирою шахрайським шляхом, однак досі справа до суду не направлена. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку, заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Оцінюючи вищевикладене, та враховуючи той факт що справа розглядається судом шостий рік, також те що відповідачам надавалася можливість шляхом зупинення розгляду справи в рамках інших справ повернути собі право власності на спірну квартиру, а також те що на даний час право власності позивача на спірну квартиру не скасоване, та він має право вимагати від відповідачів спірну квартиру, позов підлягає задоволенню. Однак суд зазначає, що у разі виникнення нововиявлених обставин, вказана справа може бути переглянута, зокрема якщо в рамках кримінального провадження судом буде встановлено, що квартира вибула з володіння відповідачів шахрайським шляхом. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] належить квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло. Відповідачка [PERSON] без згоди позивача вселила без реєстрації у вказану квартиру відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідачі влаштували в спірній квартирі притон та перешкоджають позивачу у праві користування квартирою. Тому він просить суд виселити з квартири відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач та його представник надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягали, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, не повідомили про причини неявки та від них не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, вважаються повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи. Тому суд відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] належить квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло. За спірною адресою також без реєстрації проживають відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яких в квартиру вселила відповідачка [PERSON] без згоди позивача. Згідно заключення про результати розгляду матеріалів ЖЕУ № 690 від 03.12.2012 року відповідачі порушує правила співжиття та унеможливлюють сумісне проживання з позивачем у спірній квартирі. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. А згідно ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся до суду з позовом про виселення відповідачів зі спірної квартири, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про виселення. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу належить квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування від 29.06.2015 року. Відповідачі є колишньою дружиною, та сином попереднього власника квартири, вони проживають в цій квартирі без згоди позивача, та володіють нею незаконно, чим порушують право користування та розпорядження спірною квартирою позивача. Тому позивач просить суд витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння шляхом виселення відповідачів з вказаної квартири. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та звернулася до суду з зустрічним позовом до позивача та [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Вона послалась на те, що договір дарування спірної квартири укладений між її колишнім чоловіком [PERSON] та позивачем [PERSON] є фіктивним, укладеним з метою висилити її та сина з квартири. Представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні, зустрічний позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Відповідачка та її представник первісний позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування від 29.06.2015 року. Відповідачі є колишньою дружиною та сином попереднього власника спірної квартири та продовжують проживати у вказаній квартирі. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобовязаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обовязку, заінтересована особа має право предявити позов про витребування цього майна. Оцінюючи вищевикладене, а також те що на даний час право власності позивача на спірну квартиру не скасоване, та він має право вимагати від відповідачів спірну квартиру, первісний позов підлягає задоволенню. Щодо зустрічного позову, суд зазначає наступне, оскільки обидві сторони договору дарування підтвердили факт його укладання, а належних та допустимих доказів фіктивності вказаного правочину суду не надано, то суд приходить до висновку про безпідставність вказаного позову, та про те що вказаний позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про виселення та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі проживають у гуртожитку Заболотного-26А самовільно без правовстановлюючих документів. Тому позивач просить суд виселити відповідачів та стягнути з них заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 4339 грн. 82 коп. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, в подальшому в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що на підставі рішення Одеської міської ради № 5622-VI від 29.10.2014 року та договору найму від 15.12.2014 року відповідачі мають право користування спірними житловими приміщеннями у вказаному гуртожитку, крім того щодо заборгованості за житлово-комунальні послуги вона пояснила, що позивач відмовляється зробити з нею звірку щодо розміру цього боргу. В подальшому вона надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Одеської міської ради № 5622-VI від 29.10.2014 року та договору найму від 15.12.2014 року відповідачі мають право користування спірними житловими приміщеннями у вказаному гуртожитку. Крім того щодо заборгованості за житлово-комунальні послуги встановити розмір цієї заборгованості суд не може, оскільки позивач не зробив звірку з відповідачами щодо розміру цієї заборгованості та не надав суду акт цієї звірки. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкоду користуванні шляхом виселення, скасування запису про державну реєстрацію. Позовні вимоги мотивовані тим, що до комунальної власності територіальної громади м. Одеси належить приміщення першого поверху № 501, загальною площею 26,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 04.07.2011 року, серії САЄ № 418402. Однак вказаним приміщенням користуються відповідачі та 13.06.2018 року за ними зареєстровано право власності на вказане приміщення. Тому позивач просить суд витребувати вказане приміщення з чужого незаконного володіння відповідачів, усунути перешкоди у користуванні приміщенням шляхом виселення відповідачів, а також скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказане приміщення за відповідачами. Представник позивача позов підтримав наполягав на його задоволенні, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідачів, позов не визнав, надав суду довідку БТІ згідно якої спірне приміщення та приміщення яким володіють відповідачі є різними приміщеннями, в подальшому надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що, до комунальної власності територіальної громади м. Одеси належить приміщення першого поверху № 501, загальною площею 24,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 04.07.2011 року, серії САЄ № 418402. До власності відповідачів належить приміщення площею 28,1 кв.м. на підставі акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництва об`єкту до експлуатації, виданий 24.06.1999 року. Згідно довідки КП «БТІ» ОМР наданої на адвокатський запит, вказані об`єкти не є тотожними. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, та про те, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов`язаного з потребою в обгрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про встановлення порядку користування квартирою. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач та відповідачі в рівних частках є власниками квартири [ADDRESS]. Вказана квартира складається з трьох кімнат житловою площею 17,1 кв.м., 12,6 кв.м., 7,2 кв.м. відповідно, а також кухні, коридору, ванної кімнати, туалету, а також балкону, який прилягає до кімнати площею 17,1 кв.м. та кухні, лоджії, що прилягає до кімнати площею 12,6 кв.м. У позивача з відповідачами виникають конфлікти з приводу користування квартирою та сплати комунальних платежів, тому він просить суд встановити порядок користування квартирою виділивши позивачу в користування кімнату площею 12,6 кв.м. з прилеглою лоджією, а відповідачам кімнати площею 17,1 кв.м. та 7,2 кв.м. з балконом прилеглим до кімнати площею 17,1 кв.м. та кухні. Кухню, ванну кімнату, туалет та коридор позивач просить залишити у загальному користуванні. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, від них не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідачі в рівних частках є власниками квартири [ADDRESS]. Вказана квартира складається з трьох кімнат житловою площею 17,1 кв.м., 12,6 кв.м., 7,2 кв.м. відповідно, а також кухні, коридору, ванної кімнати, туалету, а також балкону, який прилягає до кімнати площею 17,1 кв.м. та кухні, лоджії, що прилягає до кімнати площею 12,6 кв.м. Вказана квартира є неподільною, тому виділ частки в натурі неможливий. Однак відповідно до ст. 358 ЦК України та п.14 Пленуму Верховного суду України від 20.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» якщо поділ квартири, що є спільною частковою власністю здійснити неможливо, то за позовом співвласника може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири. Враховуючи що розмір жилої площі квартири становить 36,9 кв.м., а частка позивача в цій квартирі становить 1/3, то позивачу у користування може бути виділена кімната житловою площею 12,6 кв.м. з прилеглою лоджією, а відповідачам кімнати площею 17,1 кв.м. та 7,2 кв.м. з балконом прилеглим до кімнати площею 17,1 кв.м. та кухні. Кухню, ванну кімнату, туалет та коридор слід залишити у загальному користуванні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про знесення самовільної споруди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником домоволодіння [ADDRESS]. Відповідачі є власниками сусіднього домоволодіння [ADDRESS]. Відповідачі збудували самовільні споруди безпосередньо біля будинку позивача, без його згоди та дозвільної документації, що може спричинити пожежу, в тому числі і будівлі позивача. Тому позивач просить суд зобов'язати відповідачів за власний рахунок знести вказані самовільні будівлі. Позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні, в подальшому в судове засідання не з'явився, надав суду засяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити, в подальшому в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння [ADDRESS]. Відповідачі є власниками сусіднього домоволодіння [ADDRESS]. Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № СЕ-2-1-194.16 від 16.09.2016 року реконструйовані житлові будинки літ. «А,Ж», зокрема веранда літ. «ж1», реконструйовані сараї літ. «И,К», які розташовані про домоволодінні [ADDRESS] є об'єктами самочинного будівництва (реконструкції). Земельна документація сторонами суду надана не була, також питання про те на чиїй земельній ділянці знаходяться самочинні об'єкти експерту не задавалося. Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.7 ст.. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, привести відповідну перебудову. Позивач [PERSON] не є належним позивачем по цій справі в розумінні ч.7 ст. 376 ЦК України, так він не є а ні органом державної влади, а ні органом місцевого самоврядування, а тому його позов не може бути задоволеним, хоча дійсно відповідачі здійснили самочинне будівництво. Відтак позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] року померла матір позивача [PERSON]. Спадкоємцями першої черги за законом являється позивач, син померлої [PERSON] та мати померлої [PERSON]. Позивач звернувся до приватного нотаріуса з бажанням подати заяву про прийняття спадщини, але нотаріус йому повідомив, що він пропустив строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. [PERSON] зазначає, що пропустив строк звернення до нотаріальної контори, у зв'язку з тим, що перебував за межами території України в рейсі на судні за контрактом моряка, який закінчився тільки 22.02.2014 року, а тому просить суд надати йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судове засідання представник позивача подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином за місцем їх реєстрації. Заперечень від відповідачів на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подавали. Третя особа до суду не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. 224-225 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла матір позивача [PERSON]. Згідно ст.. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги являються діти померлої - [PERSON] і [PERSON], а також мати померлої - [PERSON]. Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач пропустив строк звернення до нотаріальної контори у зв'язку з тим, що перебував за межами території України, оскільки працює моряком на судні за контрактом, який закінчився тільки 22.02.2014 року. Дані фактичні обставини підтверджуються копіями довідки про плавання та посвідчення моряка [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовною заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Вищевказані фактичні обставини дають суду підстави вважати, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважної причини, як наслідок, позивачу слід надати додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про оспрювання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 грудня 2018 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюб. [INFO] вона народила дитину сина [PERSON] . Батьком дитини записано позивача як чоловіка відповідачки. 25 липня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Позивач не є біологічним батьком вказаної дитини, батьком дитини є відповідач [PERSON] . Тому позивач просить суд виключити відомості про нього як батька дитини з актового запису про народження. Представник позивача надав суду заяву по розгляд справи за його відсутності, на позові наполягав. Відповідачі позов взнали, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа проти позову не заперечувала, надала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 14 грудня 2018 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюб. [INFO] вона народила дитину сина [PERSON] . Батьком дитини записано позивача як чоловіка відповідачки. 25 липня 2019 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач не є батьком дитини. А батьком дитини є відповідач [PERSON] . Відповідачі вказаний факт визнали. Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до\~статей 122,\~124,\~126\~і\~127\~цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Оскільки мати дитини позов визнала та вказала на справжнього батька дитини, який позов визнав, суд вважає що позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частках слід сягнути 768 грн. 40 коп. судового збору на корись позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved