Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору у сумі 887480,47 грн., а саме: 277779,00 грн. заборгованість за кредитом, 504685,49 грн. заборгованість по відсотках, 38611,29 грн. інфляційні витрати за кредитом, 66404,69 грн. інфляційні витрати за відсотками та судові витрати по сплаті судового збору, мотивуючи позов тим, що 16.10.2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 281/20-267, відповідно до умов якого, відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, передбачених договором та графіком платежів. У порушення умов кредитного договору позичальник свої зобовязання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 06.03.2018 року має заборгованість за кредитом у сумі 277779,00 грн., 504685,49 грн. заборгованість по відсотках, 38611,29 грн. інфляційні витрати за кредитом, 66404,69 грн. інфляційні витрати за відсотками. На виконання умов кредитного договору, позичальнику була направлена вимога досудового врегулювання спору, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. 14.06.2010 року відповідно до ЗУ «Про акціонерні товариства» змінено назву Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16.07.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження (а.с. 62-63). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11.10.2018 року заяву [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі за позовом [PERSON] акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково, витребувано у [PERSON] акціонерного\~товариства «Укрсоцбанк»\~ письмові докази - документи по кредитному договору №281/20-267 від 16.10.2007 року, а саме платіжні документи (копії) про погашення заборгованості по кредиту і відсоткам за користування кредитом від 03.12.2007 року, 11.12.2007 року, 12.01.2007 року, 11.02.2008 року, 11.02.2008 року, 06.03.2008 року, 07.04.2008 року, 13.05.2008 року, 10.06.2008 року, 11.07.2008 року, 15.08.2008 року, 11.09.2008 року, 20.10.2008 року; вимоги банку (копії листів і інших документів) до [PERSON] про належне виконання умов кредитного договору №281/20-267 від 16.10.2007 року за період з 2007 по 2018 роки; платіжний документ (копію) про погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом від 26.07.2017 року в сумі 5 грн. із зазначенням того, з якого рахунку, ким, з якої установи банку були перераховані вказані кошти. (а.с 105-107) 06.08.2018 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач вказав, що заявлений позов не визнає, оскільки кредитний договір №281/20-267 від 16.10.2007 року [PERSON] підписувався, однак грошові кошти за вказаним договором він не отримував, оскільки у 2007 році до нього звернувся [PERSON] з прохання оформити на імя [PERSON] кредит на розвиток бізнесу [PERSON], на що [PERSON] погодився, оскільки перебував з [PERSON] у дружніх стосунках. Однак пізніше [PERSON] почали викликати до міліції та прокуратури, де пояснили, що [PERSON] його ошукав та проти [PERSON] порушено ряд кримінальних справ по обвинуваченню у шахрайстві. Вироком Богунського районного суду м. Житомира № 1-150/12 від 08.07.2013 року [PERSON] було засуджено за вчинення злочинів з привласнення кредитних коштів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 та ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 КК України. Вироком також задоволено позовні вимоги банку про стягнення завданої шкоди. Також, позивач у 2008 році звертався до [PERSON] з вимогами погасити заборгованість за кредитним договором. Згідно графіку погашення кредиту сплата за кредитом повинна була здійснюватися кожного місяця, остання оплата була здійснена 20.10.2008 року, а 26.07.2017 року була сплачена заборгованість по кредиту на суму 5,00 грн., однак такого погашення [PERSON] та [PERSON] не здійснювали, отже факт здійснення 26.07.2017 року проплати у сумі 5,00 грн. не відповідає дійсності. (а.с. 118-122) 05.10.2018 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про приєднання до справи письмового доказу копії вироку Богунського районного суду м. Житомира № 1-150/12 від 08.07.2013 року. (а.с. 155-209) 19.12.2018 року протокольною ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.12.2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. (а.с. 211-213) 20.12.2018 року до суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про долучення до матеріалів справи доказів, які витребовувались ухвалю суду від 11.10.2018 року, до якого долучені копії заяви на переказ готівки та квитанцій за період з 03.12.2007 року по 20.10.2008 року, копію вимоги від 24.02.2009 року на імя [PERSON], копію статуту АТ «Укрсоцбанк». (а.с. 217-239) 25.02.2019 року до суду надійшла заява відповідача про застосування строку позовної давності, у якій він зазначив, що згідно умов кредитного договору № 281/20-267 від 16.10.2007 року, кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є 15.10.2010 року, згідно графіку погашення кредиту, сплата за кредитом повинна здійснюватись кожного місяця. Остання плата за кредитом була проведена 20.10.2008 року, оскільки плату 26.07.2017 року у сумі 5,00 грн. відповідач не здійснював. Отже, про порушення своїх прав позивач дізнався 06.12.2008 року, оскільки граничний термін погашення заборгованості є 05.12.2008 року, однак з позовом до суду позивач звернувся 08.06.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, тому у задоволенні позову просив відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності. (а.с. 244-251). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.02.2019 року залучено до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». (том 2 а.с. 15-16) Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позові та додатково пояснив, що всі докази на підтвердження позовних вимог наявні у матеріалах справи, інші докази відсутні, надана довідка, у якій відображено, зокрема, проплата від 26.07.2017 року у сумі 5,00 грн., яку він вважає належним доказом. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві та заяві про застосування строку позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві та заяві про застосування строку позовної давності та додатково пояснив, що погашення у розмірі 5,00 грн. 26.07.2017 року [PERSON] не здійснював, відповідач на виконання ухвали суду про забезпечення доказів не надав відомостей щодо вказаного погашення, довідка банку, у якій відображене вказане погашення, не є належним доказом вказаної обставини. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка відповідач [PERSON] підтвердив доводи, викладені у відзиві та пояснив, що у 2007 року підписав кредитний договір, та отримані за цим договором кошти відразу передав [PERSON] Всіма питаннями щодо оформлення кредиту займався [PERSON] У 2009 році [PERSON] стало відомо про шахрайські дії [PERSON] з кредитними коштами, за що його було засуджено вироком суду. У 2017 року банк знову звернувся до [PERSON] з питанням погашення заборгованості та було подано позов до суду про стягнення заборгованості, після чого [PERSON] повідомив, що нічого сплачувати не буде, оскільки з нього стягнуто заборгованість вироком суду. Про сплату коштів 26.07.2017 року у сумі 5,00 грн. йому нічого не відомо. Суд, на підставі повно і всебічно зясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами та на які відповідач послався як на підставу своїх заперечень, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обовязків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами ч.1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 16 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений договір кредиту №281/20-267. Відповідно до п. 1.1. договору кредиту кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 400000,00 грн. зі сплатою 17 % річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в додатку 1 до цього договору, що є невід'ємною складовою частиною цього договору та порядком повернення кредиту згідно з графіком, що міститься в додатку 2 до цього договору, який є невід'ємною складовою частиною цього договору, не пізніше п'ятого числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому було надано кредит, та з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 16 жовтня 2010 року, на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 1.3. договору, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором за цим договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає з позичальником нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу, а саме: легкового універсалу-В марки [PERSON] турбо, 2006 року випуску, чорного кольору заставною вартістю 626200,00 грн. (а.с. 4-9) Згідно п. 2 додаткової угоди №1 від 20.10.2008 року про внесення змін до договору кредиту №281/20-267 від 16.10.2007 року встановлено нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 19 % річних та змінено кінцевий термін погашення - не пізніше 15 жовтня 2010 року. (а.с. 10) Згідно п. 1.2.2. статуту Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» є правонаступником всіх прав та обовязків Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк». (а.с. 20-24) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. У силу ст. 550 ЦК України право на неустойку, якою згідно зі ст. 549 цього Кодексу є штраф, пеня, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Зі змісту ст. 610 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, що встановлено\~ п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з вимогою ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не\~ встановлено договором або законом. Згідно довідки № 04.22-07/2404 від 07.03.2018 року, яка видана ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON], за період з 16.10.2007 року по 05.03.2018 року було перераховано наступні суми: 06.11.2007 року 2833,33 грн., 03.12.2007 року 17000,00 грн., 11.12.2007 року 10888,67 грн., 12.01.2008 року 17010,86 грн., 11.02.2008 року 6950,57 грн., 06.03.2008 року 14298,18 грн., 07.04.2008 року 16342,27 грн., 13.05.2008 року 16027,36 грн., 10.06.2008 року 15902,16 грн., 11.07.2008 року 15428,48 грн., 15.08.2008 року 16179,89 грн., 11.09.2008 року 15297,69 грн., 20.10.2008 року 15544,66 грн., 26.07.2017 року 5,00 грн. (а.с. 19) Позивач вказує, що у звязку з тим, що\~ відповідач допустив неналежне виконання договору утворилась заборгованість у сумі 887480,47 грн., а саме: 277779,00 грн. заборгованість за кредитом, 504685,49 грн. заборгованість по відсотках, 38611,29 грн. інфляційні витрати за кредитом, 66404,69 грн. інфляційні витрати за відсотками (а.с. 16-18). Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Відповідачем було подано заяву про застосувати наслідків спливу строків позовної давності до кредитних правовідносин, які є предметом цієї справи, у звязку з чим просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність \~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За частинами першою, пятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 91-93 постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою\~статті 261 ЦК України\~починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Пунктами 1.1., 2.4. договору кредиту № 281/20-267 від 16.10.2007 року та додатком 2 до цього договору, а також п. 2 додаткової угоди №1 від 20.10.2008 року про внесення змін до договору кредиту №281/20-267 від 16.10.2007 року визначено, що погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється щомісячно, не пізніше 5 числа кожного місяця. Таким чином, умовами кредитного договору визначено окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами, тому незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Судом встановлено, що останній платіж на погашення кредиту було здійснено 20.10.2008 року. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача, що останній платіж за кредитним договором було здійснено 26.07.2017 року у сумі 5,00 грн., оскільки суду не була надано доказів здійснення такого платежу [PERSON] Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11.10.2018 року було витребувано у [PERSON] акціонерного\~товариства «Укрсоцбанк»\~ письмові докази, зокрема, платіжні документи (копії) про погашення заборгованості по кредиту і відсоткам за користування кредитом від 03.12.2007 року, 11.12.2007 року, 12.01.2007 року, 11.02.2008 року, 11.02.2008 року, 06.03.2008 року, 07.04.2008 року, 13.05.2008 року, 10.06.2008 року, 11.07.2008 року, 15.08.2008 року, 11.09.2008 року, 20.10.2008 року та платіжний документ (копію) про погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом від 26.07.2017 року в сумі 5 грн. із зазначенням того, з якого рахунку, ким, з якої установи банку були перераховані вказані кошти. (а.с. 105-107) Однак, суду були надані копії заяв на переказ готівки та квитанцій за період з 03.12.2007 року по 20.10.2008 року, копію платіжного документу про погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом від 26.07.2017 року в сумі 5,00 грн. суду надано не було. Єдиним доказом, який підтверджує сплату коштів на погашення кредиту у сумі 5,00 грн. від 26.07.2017 року є довідка № 04.22-07/2404 від 07.03.2018 року, яка видана ПАТ «Укрсоцбанк», у якій відображено вказане погашення, однак суд критично відноситься до даного доказу, оскільки довідка не містить даних щодо того, хто та у якому порядку здійснив даний платіж, платіжні документи щодо даного платежу, у матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч.ч. 6-10 ст. 84 ЦПК України,\~ будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобовязані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом пяти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обовязку подати витребувані судом докази. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки на вимогу суду не було надано докази щодо здійснення [PERSON] погашення кредиту у сумі 5,00 грн. 26.07.2017 року, суд не вбачає підстав для прийняття до уваги вказаного платежу. Таким чином, оскільки останній підтверджений платіж на погашення кредиту було здійснено 20.10.2008 року, тому право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою\~статті 261 ЦК України\~почався після невиконання позичальником обов'язку з внесення чергового платежу, а саме з 06.12.2008 року. Надіславши позов до суду 08.06.2018 року (а.с. 30), позивачем було пропущено трирічний термін позовної давності, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини другої\~ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 5\~ст. 263 ЦПК України\~обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.\~ При цьому, суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає у звязку з пропуском позивачем терміну позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається позивача. На підставі ст. ст. 3, 6, 11, 253, 256, 257, 261, 267, 525, 526, 530, 549, 553, 550, 610, 623, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 1054, Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed