Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі - продажу будинку № 14 по вулиці Крутогірній в с. Всесвятське Новомосковського району Дніпропетровської області, укладений між [PERSON] та відповідачм [PERSON] у вересні 1997 року та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на будинок № 14 по вулиці Крутогірній в с. Всесвятське Новомосковського району Дніпропетровської області після смерті чоловіка [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 травня 1997 року позивач разом із своїм чоловіком дали завдаток за будинок № 14 по вулиці Крутогірній в с. Всесвятське Новомосковського району Дніпропетровської області в сумі 1000 доларів США [PERSON], про, що [PERSON] було власноруч написано розписку. У вересні 1997 року сторонами укладено договір купівлі продажу, у відповідності до якого [PERSON] придбав, а [PERSON] продала належний їй на праві власності житловий будинок та отримала грошові кошти в розмірі 2000,00 грн. за житловий будинок. В той же день [PERSON] передала [PERSON] всі правовстановлюючі документи на будинок. 25 січня 2012 року [PERSON] помер. Позивач не змогла вступити у спадщину після смерті [PERSON] у зв'язку з тим, що її чоловік нотаріально не посвідчив укладений між [PERSON] та [PERSON], договір. Від шлюб у з [PERSON] позивач має двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які не заявляють своїх прав на спадщину після смерті свого батька [PERSON] Позивач, його представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Відповідач-1 до суду не з'явилася, підстав неявки не повідомила. Надала суду заяву, за якою позов визнає та просить суд про розгляд справи у відсутність сторін. Відповідачі-2, -3 до суду не з'явилися, підстав неявки не повідомили. Надали суду заяви, за якими позов визнають та просять суд про розгляд справи у відсутність сторін. У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Матеріали справи свідчать, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 грудня 1997 року [PERSON] належав житловий будинок А, глинобитний, обкладений цегельною плиткою, житловою площею 27.2 кв.м., загальною площею 68,8 кв.м., з надвірними побудовами: сарай Б, навіс В, гараж Г, навіс Д, сарай З, погріб І, вбиральня К, колодязь № 1, огорожа № 2-3, що знаходиться в с. Всесвятському Новомосковського району Дніпропетровської області по вул. Крутогорній, 14, розташованого на земельній ділянці місцевої сільської Ради. 25 травня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] досягнуто угоду, у відповідності до якої [PERSON] придбав, а [PERSON] продала належний їй житловий будинок, що знаходиться в с. Всесвятському Новомосковського району Дніпропетровської області по вул. Крутогорній, 14. На підтвердження виконання договору [PERSON] складено розписку, у відповідності до якої остання отримала завдаток за будинок в розмірі 1000,00 доларів США та розписку, у відповідності до якої [PERSON] одержала залишок грошей за будинок в с. Всесвятському по вул. Крутогірній, 14 в сумі 2000,00 доларів США від [PERSON] Договір нотаріально не посвідчено. 12 жовтня 2014 року [PERSON] помер. 28 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини шляхом постійного проживання із померлим та про право на спадщину. Довідок Василівської сільської ради № 233 від 23 лютого 2017 року , № 232 від 23 лютого 2017 року вбачається, що [PERSON]І та [PERSON] проживали за адресою: [INFO] з 1997 року по 2016 рік без реєстрації. Постановою нотаріуса від 28 лютого 2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав того, що спадкоємцем не надано документів на підтвердження права власності на ім`я спадкодавця. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що перехід та набуття права власності на спірне майно відбулося в строк до 2004 року, застосуванню до правовідносин, пов`язаних із переходом права підлягають норми ЦК, чинного на час вчинення договору норми ЦК УРСР 1963 року. Так, відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачалось, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. За ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (ст.47 ЦК УРСР). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними» з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. В судовому засіданні встановлено, що сторони за договором купівлі-продажу домовилися щодо усіх істотних умов договорів, що підтверджується письмовими доказами, фактично виконали повністю умови договору: [PERSON] оплатив вартість нерухомого майна, прийняв зазначене майно у власність, [PERSON], в свою чергу, отримала оплату вартості об'єкту нерухомості, передала майно позивачу. При цьому, нотаріальне посвідчення договору не можливе, як внаслідок ухилення відповідача, так і внаслідок смерті особи, яка була стороною правочину, що об`єктивно унеможливлює проведення державної реєстрації та посвідчення угоди, тому, суд вважає можливим визнати договір купівлі-продажу дійсним, оскільки відсутній інший спосіб захисту порушеного права. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту набуття спадкодавцем за життя права на житловий будинок, відсутність доказів реєстрації права власності на спадкове майно за життя, смертю особи, яка може бути заявником по заяві про вчинення державної реєстрації права власності, що об`єктивно унеможливлює станом на час звернення з позовом проведення державної реєстрації переходу права власності, прийняття позивачем спадщини, відсутність факту подання заяви іншими особами, які мають право на спадкування за законом у встановлений ст.1270 ЦК України строк, відсутність доказів на підтвердження відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб до часу відкриття спадщини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved