Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому, після уточнення позовних вимог (а.с. 89-91), просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 червня 2003 року між ним та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу, та після народження [INFO] року сина - [PERSON] відповідачка з сином вселилися до його однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], та 24.10.2004 року було зареєстровано місце проживання [PERSON] з їх сином за даною адресою. На початку 2008 року з метою поліпшення житлових умов він домовився зі своєю матір'ю - [PERSON] про вселення в її двохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS]. Після цієї домовленості, вони усією сім'єю - тобто позивач разом з відповідачкою [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] на початку 2008 року вселилися до цієї квартири, яка належить його матері, де стали проживати без реєстрації місця проживання, будучі зареєстрованими за попередньою адресою [ADDRESS]. При цьому, він посилається як на факт проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS], на відомості із школи, де навчався у першому класі неповнолітній [PERSON], а також на лист начальника Хмельницького ОМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС від 11.07.2011 року на ім'я відповідачки на адресу проживання [ADDRESS], постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 13.07.2011 року, постанову Малиновського районного суду м. Одеси про притягнення його до адміністративної відповідальності, згідно з якою було встановлено місце його противоправних дій відносно відповідачки - місце їх проживання за адресою [ADDRESS]. 21.09.2011 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси шлюб між ними було розірвано. Одразу після розірвання шлюбу, у листопаді відповідачка отримала кредитні кошти та придбала двохкімнатну квартиру [ADDRESS], та сама запропонувала йому, що протягом двох-трьох місяців зробить в своїй квартирі косметичний ремонт та переселиться з дитиною з квартири матері позивача [PERSON] - [PERSON] в свою квартиру. Так з 2008 року відповідачка не проживала за адресою своєї реєстрації ([ADDRESS]) в період шлюбу з ним, та після розірвання шлюбу в 2011 році, а тому [PERSON] втратила право користування квартирою. Після розірвання шлюбу з [PERSON], він створив нову сім'ю, та заселився до своєї однокімнатної квартири разом із дружиною [PERSON] та її неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], місце проживання яких зареєстровано у його квартирі. Відповідачка за весь час реєстрації в його квартирі жодного разу не сплатила рахунки за комунальні платежі, які нараховуються в тому числі і внаслідок її реєстрації у його квартирі. Домовленості про зняття з реєстрації між ним та відповідачкою не було досягнуто, так як відповідачка не бажає цього робити, чим створює перешкоди для здійснення ним права власності квартирою. [PERSON], діюча від свого імені та від імені малолітнього сина [PERSON], 21.08.2014 року подала до суду зустрічний позов до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, та просить суд визнати за нею та малолітнім [PERSON] право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; вселити її та малолітнього [PERSON] в квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що вона разом із малолітнім сином, [PERSON], вселилась до свого чоловіка, [PERSON], зі згоди останнього у квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 22.10.2004 року за вказаною адресою була здійснена реєстрація її місця проживання та її сина. Наприкінці літа 2007 року подружні відносини зіпсувались, відповідач, [PERSON], влаштовував скандали, сварки, з'ясування стосунків із вигаданих мотивів. 11.10.2007 року ввечері, коли вона повернулась додому, вона не змогла потрапити до квартири, оскільки замки вхідної двері були замінені. У зв'язку з цим, вона вимушена була звернутись до міліції для вжиття заходів до [PERSON] Працівниками міліції, які прибули на місце, було зафіксовано вказаний факт, складено протокол, матеріали зареєстровані в ЖРЗПЗ за №3287 від 11.10.2007р. Тоді нею було подано позов до Приморського районного суду м. Одеси із вимогами до відповідача про вселення її та сина у квартиру за адресою [ADDRESS], де вони були зареєстровані та де мали право проживати як члени сім'ї власника. В процесі розгляду справи в суді стосунки сторін поліпшились та на прохання [PERSON] вона повернулась до спірної квартири. Однак у 2011 році стосунки знову зіпсувались. У зв'язку з припиненням подружніх та сімейних стосунків заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачка вимушена була розірвати шлюб із відповідачем, оскільки останній неодноразово застосовував до неї насильство, бив, а потім вигнав із займаної квартири із дитиною на руках та встановив строк для вивезення речей. Неодноразові прохання впустити її разом з сином до квартири та надати ключі від дверей залишились без задоволення. Представник позивача за первісним позовом з'явився у судове засідання, просив задовольнити первісний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом у судове засідання з`явився, просив суд задовольнити зустрічний позов, у задоволенні первісного позову [PERSON] відмовити. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. У ст. 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Згідно з ст. 163 ЖК України, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до договору дарування від 27.03.2001 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.6). Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2011 року шлюб, зареєстрований 05 червня 2003 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №297, між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.10). 07 жовтня 2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2574, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.70). Згідно з довідкою про склад сім`ї та реєстрацію від 18.09.2014 року вих. № 814, виданою ЖКС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ», у зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.43). Судом встановлено, що [PERSON] понад шість місяців не проживає у [ADDRESS] що підтверджується актом про непроживання [PERSON] за вказаною адресою, який був підписаний сусідами, чиї підписи посвідчені головою правління ЖКС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ» (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності володіє квартирою [ADDRESS] у м. Одесі (а.с.68-69). Під час судового засідання [PERSON] зазначила, що проживає в зазначеній квартирі [ADDRESS] у м. Одесі з кінця 2011 року. Також, судом заслухано свідків, які викликались до суду за клопотаннями [PERSON] та [PERSON] При цьому, суд враховує те, що показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], є суперечливими, а тому це не дозволяє суду розглядати показання свідків як належні та допустимі докази по справі, оскільки з них неможливо достовірно встановити обставини справи. У своїй зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що після розлучення з [PERSON] у вересні 2011 року вона не має можливості проживати у спірній квартирі через неправомірну поведінку [PERSON], однак доказів звернення до правоохоронних органів з вересня 2011 року або будь-яких інших доказів поважності непроживання за вказаною адресою вона до суду не надала, тому визнати її непроживання у зазначеній квартирі понад шість місяців з поважних причин неможливо, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, висловлену у наведеній постанові Пленуму. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] у спірній квартири не проживає більше шести місяців без поважних причин, квартирою відповідачка не цікавиться, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участь у спільному побуті, не є членом сім'ї [PERSON] Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за малолітнім [PERSON] право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та його вселення, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований у [ADDRESS]. Право користування [PERSON] зазначеною квартирою ніким не оспорюється. Таким чином, позовні вимоги в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні позовні вимоги [PERSON] законні та обгрунтовані, та підлягають задоволенню, а зустрічна позовна заява [PERSON] задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: approved