Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 27.09.2005 року між банком та [PERSON] було укладено договір № б/н про надання останньій кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування Банку на ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідач була ознайомлена з умовами надання кредиту та підтвердила свою згоду підписанням заяви про надання кредиту. Відповідно до умов договору, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. Відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала. Станом на 31.08.2015 року відповідач має заборгованість в сумі 26057 грн. 68 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 6181 грн. 88 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом 19875 грн. 80 коп.. Від вказаної суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 15197 грн. 19 коп., яка була задоволена рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 31.08.2011 року. Отже різниця суми заборгованості за кредитним договором становить 10860 грн. 49 коп. а також штрафів при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань передбачених договором: штраф (фіксована частина) 500 гривень та штраф (процентна складова) 543 грн. 02 коп.. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, що становить 11903 грн. 51 коп. та витрати понесені по справі в сумі 1218 грн.. В судове засідання представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Вважає, що оскільки строк дії договору ні закінчився, то позивач мав право нараховувати позивачу відсотки за користування кредитом, після постановлення судового рішення, а також штрафи. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до суду не зявилась, надавши письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що оскільки рішенням Баштанського суду від 31.08.2011 року з неї вже стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в повному обсязі, просила в задоволенні позову відмовити. За згодою позивача проведено розгляд справи в заочному порядку. Вислухав пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а саме: умови надання банківських послуг; розрахунок заборгованості; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти; заяву позичальника від 27.09.2005 року, копію наявного в матеріалах справи рішення Баштанського районного суду від 31.08.2011 року суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступного: В судовому засіданні встановлено, що дійсно 27.09.2005 року між банком та [PERSON] було укладено договір № б/н про надання останній кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач у повному обсязі виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту. 31 серпня 2011 року Баштанським районним судом Миколаївської області справа № 2-546/2011р. було винесено рішення, яким було позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 31.05.2011 року заборгованість в сумі 15197 грн. 19 коп.. 06.10.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» знову звернулося з позовом про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, яка утворилась за період з 31.08.2011 року по 31.08.2015 року в сумі 11903 грн. 51 коп., тобто за період після ухвалення судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Відповідно до п.6.5; 6.6; 8.6 Умов надання банківських послуг передбачено обовязок погашення позичальником заборгованості за кредитним договором в розмірі та на умовах, встановлених договором, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених договором. У разі невиконання зобовязань, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. При порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позивальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Пунктом 5.2 Умов та правил надання банківських послуг, Банк має право зажадати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, в разі невиконання позичальником своїх боргових зобов'язань за договором. Згідно з частинами 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Звернувшись у 2011 році до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості позивач застосував до позичальника положення ст. 611 ЦК України. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області справа № 2-546/2011р. з позичальника було стягнуто всю заборгованість за кредитом, а також проценти за користування та штрафи. Тобто Банком було реалізовано своє право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі. Крім того згідно наявних в справі матеріалів, строк дії кредитного ліміту на карті визначено строком дії кредитної картки ( а.с.15). Строк дії кредитної картки визначено до вересня 2011року ( а.с16). Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, обов'язок по наданню доказів покладено на сторони. Із правової позиції у справі № 6-1206 цс15, слідує, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору. При цьому як слідує із наявного в матеріалах справи рішення Баштанського районного суду від 31.08.2011 року, штрафні санкції передбачені умовами договору ( штраф фіксована частина і процентна складова) вже стягнуті з відповідача на користь позивача. Строк дії кредитного ліміту обмежений строком дії кредитної картки, і згідно наявних документів закінчився 31.08.2011року. При цьому з наданого розрахунку слідує, що позивач просить стягнути з відповідача нараховані відсотки на тіло кредиту, після закінчення строку дії кредитного ліміту і постановлення рішення суду та штрафні санкції, за період з часу укладення договору. В контексті ст.536 ЦК України проценти є платою за користування чужими грошовими коштами, а не штрафними санкціями. Передбачені умовами договору штрафи вже також стягнуті на користь позивача. За такого заявлені позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за кредитом не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed