Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) право власності на домоволодіння розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кузнечна, 11, яке включає в себе - житловий будинок літ. А, загальною площею 71,2 кв.м, житловою - 39,7 кв.м, прибудову літ. а, тамбур літ. а1, житловий будинок літ. Г-2Ж, загальною площею 92,6 кв.м, житловою - 43,1 кв.м, навіс літ. г, сарай літ. Д, сарай літ. Е, зливну яму З/Я, огорожу № 2-5, замощення І, в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі - [PERSON], померлої 09 липня 2015 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 липня 2015 року померла бабуся позивача - [PERSON]. Після смерті бабусі залишилось спадкове майно, яке складається з домоволодіння розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Кузнечна, 11. Бабуся за життя склала заповіт відповідно до якого все своє майно, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось і взагалі все те, на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу. У встановлений законом шестимісячний строк, позивач звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі та отримав пам'ятку по спадщині з переліком всіх необхідних документів. Звернувшись до нотаріуса після спливу шестимісячного строку, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового будинку, оскільки позивачем не надано правовстановлюючий документ на вищезазначене майно. Означена відмова, на думку позивача, є порушенням його спадкових прав та підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності. Представник позивача до суду не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Новомосковською державною нотаріальною конторою 04 вересня 1979 року за р. № 3229, зареєстрованого в Новомосковському міському бюро технічної інвентаризації 18 серпня 1980 року в реєстровій книзі за № 5520-47 та зареєстрованого 14 травня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 9735445 у відкритому розділі № 640458912119, [PERSON] набула право власності на житловий будинок - (стіни шлакобетон), з надвірними побудовами, а саме: сарай Б - шлакобетонний, вбиральня, огорожа, розміром житлової площі - 39,7 кв.м., який знаходиться за адресою: місто Новомосковськ, Дніпропетровської області, вулиця Кузнечна, будинок № 11, розташованій на земельній ділянці комунальної форми власності, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. У відповідності до даних технічного паспорту, складеного ПП [PERSON], кваліфікаційний сертифікат № 001503 серія АЕ, одноквартирний (садибний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: місто Новомосковськ, Дніпропетровської області, вулиця Кузнечна, будинок № 11 складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 71,2 кв.м, житловою - 39,7 кв.м (рік побудови 1954), прибудови літ. а (рік побудови 1954), тамбуру літ. а1 (рік побудови 1967), житлового будинку літ. Г-2Ж , загальною площею 92,6 кв.м, житловою - 43,1 кв.м (рік побудови 1988), навісу літ. г (рік побудови 1988), сараю літ. Д (рік побудови 1980), сараю літ. Е (рік побудови 1987), зливної ями З/Я (рік побудови 1988), воріт № 2 (рік побудови 1990), огорожі № 3 (рік побудови 1990), огорожі № 4 (рік побудови 1990), огорожі № 5 (рік побудови 1990), замощення І (рік побудови 1954). 09 липня 2015 року [PERSON], яка на день смерті проживала за адресою: [INFO] померла. За життя 01 лютого 2000 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за № 373, у відповідності до якого все своє майно заповіла [PERSON], який на день смерті проживав за адресою: [INFO]. 29 жовтня 2015 року позивачем подано заяву до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та 22 березня 2016 року подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 22 березня 2016 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у відповідності до якого позивач набув право власності на житловий будинок - (стіни шлакобетон), з надвірними побудовами, а саме: сарай Б - шлакобетонний, вбиральня, огорожа, розміром житлової площі - 39,7 кв.м., який знаходиться за адресою: місто Новомосковськ, Дніпропетровської області, вулиця Кузнечна, будинок № 11. Також, постановою нотаріуса від 29 квітня 2016 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на будинок літ. Г-2Ж, житловою площею 43,1 кв.м, загальною площею 92,6 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, з підстав того, що позивачем наданий правовстановлюючий документ тільки на один із будинків із всього домоволодіння, а саме - «А». На другий будинок - «Г-2ж» , що розташований за однією адресою з будинком під літерою -А документ що підтверджує право власності спадкодавця відсутній. Відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок під літерою Г-2ж, що знаходиться за адресою: місто Новомосковськ, Дніпропетровської області, вулиця Кузнечна під № 11 (одинадцять) унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності [PERSON] житлового будинку, розташованого за адресою: місто Новомосковськ, Дніпропетровської області, вулиця Кузнечна, будинок № 11, враховуючи докази на підтвердження факту будівництва складових частин житлового будинку до 1992 року, відсутність доказів державної реєстрації права власності на створене до 1992 року майно органом, що здійснював державну реєстрацію прав на нерухоме майно власником, своєчасне звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, наявність складеного померлою заповіту, відсутність доказів на підтвердження відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб, відсутність доказів наявності інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, суд приходить до переконання, що за позивачем, як спадкоємцем [PERSON] належить визнати право власності на прибудови, побудовані до 1992 року. Водночас, враховуючи заявлені позовні вимоги та факт отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 березня 2016 року, яким встановлено право власності позивача на житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, право власності на яке було зареєстроване за спадкодавцем, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на прибудову літ. а, тамбур літ. а1, житловий будинок літ. Г-2Ж , загальною площею 92,6 кв.м, житловою - 43,1 кв.м, навіс літ. г, сарай літ. Д, сараю літ. Е, зливну яму З/Я, ворота № 2, огорожу № 3, огорожу № 4, огорожу № 5, замощення І, які в цілому є надвірними побудовами, що входять до складу Житлового будинку, розташованого за адресою: місто Новомосковськ Дніпропетровської області, вулиця Кузнечна, будинок № 11, відмовивши в задоволенні позову в частині визнання права власності на житловий будинок літ.А, за фактичною відсутності в цій частині позову спору між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: partial