Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити відповідача житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив, що дана квартира є приватною власністю ТОВ «ЮРФАКТОР СЕРВІС», оскільки вона була придбана за результатами проведення електронних торгів, але в ній проживає відповідач, який відмовляється добровільно її звільнити. Проживання колишнього власника у спірній квартирі порушує права ТОВ «ЮРФАКТОР СЕРВІС» як власника квартири, у звязку з чим він звернувся до суду. Ухвалою суду від 12.09.2018р. провадження за даним позовом відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання з повідомленням сторін. Сторони в судове засідання не зявилися. Від представника позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. Також він зазначив, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся, але направлена кореспонденція повернулась без вручення через відсутність адресата та його неявкою до відділу зв'язку за поштовим повідомленням. Відповідно до ст.280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, судом встановлені наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира за адресою: [ADDRESS] (далі - спірна квартира), - належить ТОВ «ЮРФАКТОР СЕРВІС» на праві приватної власності на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна, серії та номер: 1137, виданий 12.06.2018р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 9). Згідно вищезазначеного свідоцтва про придбання нерухомого майна аукціоні з реалізації заставного майна, попереднім власником спірної квартири був [PERSON] відповідач за даним позовом (а.с. 8). Квартира складається з двох кімнат житловою площею 33,7кв.м, загальною площею 53кв.м. Згідно відомостей відділу реєстрації місця проживання з питань державної реєстрації ДОЗ Черкаської міської ради, відповідач з реєстраційного обліку місця проживання за вищезазначеною адресою не знятий /а.с.19/, що свідчить по те, що він і по теперішній час продовжує проживати у спірній квартирі. Позивач стверджує, що відповідач проживає в квартирі без належних правових підстав і відмовляється звільнити квартиру, чинить перешкоди позивачу в реалізації права власності, а тому він має бути виселений, внаслідок чого позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Як вбачається з вимоги про виселення за вих. № 003 від 11.07.2017р. адресованої [PERSON], ТОВ «ЮРФАКТОР СЕРВІС» вчиняв заходи для вирішення спору позасудовим шляхом (а.с. 5,6), проте зазначена вимога була проігнорована відповідачем, оскільки направлена кореспонденція повернулась на адресу відправника без вручення, через відсутність адресата та його неявкою до відділу зв'язку за поштовим повідомленням (а.с. 7). За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Житлового кодексу України (далі ЖК). Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Судом встановлено, що позивач є одноособовим власником спірної квартири і не надавав дозволу відповідачу на проживання в цій квартирі. Відповідач з реєстраційного обліку у спірній квартирі не знявся та продовжує проживання у спірній квартирі без згоди її власника, а відтак порушує законні права та інтереси позивача. За змістом ст.ст.401, 402 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Натомість судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність у відповідача права користування спірною квартирою, що набуте у передбачений законом спосіб. Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, особам, яких виселяють із жилого будинку, (житлового приміщення), що є предметом іпотеки, у звязку із звернення стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України, від 22 червня 2016 року у справі №6-197цс16. Як вбачається з кредитного договору №016/066/71-439 укладеного 07.06.2006р. між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], останньому було надано кредит в сумі 23000 доларів США на строк до 06 червня 2016 року включно, зі сплатою 14% річних за користування кредитом (а.с. 11-15). Кредит надається Позичальнику лише після укладення іпотечного договору про іпотеку Обєкта нерухомості зазначеного в п. 1.4 цього Договору. Згідно п. 1.4 даного Договору, кредитні кошти призначені для здійснення Позичальником розрахунків по Договору купівлі-продажу між Позичальником та [PERSON] з метою придбання квартири №7, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Гетьмана Сагайдачного (Ватутіна), буд. 227. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира була придбана попереднім її власником [PERSON] за рахунок коштів отриманих в кредит на її придбання та була предметом іпотеки. За таких обставин, суд обґрунтовано приходить до висновку, що право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту. З огляду на положення ст.ст.321, 383, 391 ЦК позивач має право вимагати виселення відповідача зі спірної квартири, оскільки його проживання обмежує його у реалізації прав власника на це житло. Крім того, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 109 ЖК УРСР відповідач повинен бути виселений із спірної квартири без надання йому іншого постійного житла. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1762грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved