overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку пізніше уточнила, та в якій просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та відповідачем, [PERSON], зареєстрований 09 вересня 2006 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 396. Позивачка у судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити на сьогоднішньому судовому засіданні. Відповідач у судове засідання також з'явився, позов визнав, вказавши, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 09 вересня 2006 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], [INFO], зареєстрований в відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції міста Харкова, про що зроблено відповідний актовий запис № 396, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Під час шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу сторони по справі тривалий час не знаходили взаєморозуміння, більше року тому позивачка дізналася про відносини її чоловіка з іншою жінкою, з того ж часу шлюбні відносини між сторонами припинені. На даний момент чоловік і жінка спільним життям не проживають і шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна набутого в період шлюбу немає. У силу п. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду. У відповідності зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне сімейне життя чоловіка й жінки суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України , особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що подружжя не бажають проживати сумісним життям, сім'я існує формально, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає, а також позивачка бажає залишити своє шлюбне прізвище «[PERSON]», у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду\~з позовною заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] кошти на її утримання в розмірі мінімального прожиткового мінімуму. В обґрунтування вимог зазначає, що вона є пенсіонеркою та її пенсія становить 1272 грн., якій їй не вистачає на життя, інших доходів вона не має та можливості утримання від інших осіб також, окрім відповідача, який є її сином та є працездатним, однак допомоги їй не надає. Позивач в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України - повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ч.1 ст.205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Тобто, виходячи із зазначених норм, обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є сином позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до довідки Київського рай управління ПФУ позивачка [PERSON] знаходиться на обліку в УПФУ у Київському районі м. Харкова та отримує пенсію у розмірі 1216,33 грн. на місяць, тобто є непрацездатною. Позивачка та відповідач зареєстровані за адресою [INFO] б. 21 кв.4, що підтверджується довідкою з місця проживання та є співвласниками 48/100 частини зазначено комунальної квартири, що підтвердується свідоцтвом про права власності на житло. Однак позивачем до суду не надано доказів на підтвердження своєї потреби в матеріальній допомозі, а надані позивачкою квитанції на сплату послуг Укртелеком, чеки за придбання ліків на думку суду не підтверджують зазначених фактів, оскільки складають на місяць в середньому 150 грн. На підтаві викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною звільнення від сплати аліментів на утримання малолітньої дитини. В позовній заяві вказував, що з відповідачкою він проживав без шлюбу, мають з нею спільного сина [PERSON], [INFO]. За рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 21.09.2012 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. З грудня 2017 року син почав проживати разом з позивачем та знаходиться на повному його утриманні, проте аліменти за рішенням суду [PERSON] продовжує отримувати. Позивач в судовому засідання позов підтримав, просив його задовольнити, пояснив суду, що дитина проживає з ним з 01.12.2017 року, мати участі в утриманні та вихованні дитини не бере. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі відповідно до рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 21.09.2012 року зобовязаний сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Факт проживання позивача разом з своїм сином [PERSON] та його повне утримання позивачем підтверджується актами обстеження умов проживання органа місцевого самоврядування від 02.03.2018 та від 04.12.2018 років, довідками з Березанського навчально-виховного комплексу від 03.12.2018 № 141 та характеристикою сина даного закладу від 04.12.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Оскільки судом встановлено, що дитина більше не перебуває на утриманні матері, на яку було стягнуто аліменти, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про звільнення його від сплати аліментів за рішенням суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною про встановлення факту постійного проживання без реєстрації зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування позову зазначила, що після смерті її бабусі [PERSON] відкрилася спадщина. Для її прийняття їй необхідно встановити факт проживання без реєстрації зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. До судового засідання позивач не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач Миронівська селищна рада в судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглянути справу у відсутність представника, позовні вимоги визнали у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом [PERSON], яка померла [INFO]. (а.с. 5). Відповідно до пояснень свідків [PERSON], [PERSON], у лютому 2006 року [PERSON] захворіла та [PERSON] була вимушена її доглядати у зв'язку із чим з 22 лютого 2006 року і по цей час мешкає у квартирі [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO] (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з ч. 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно п. 2 Постанови № 7 від 30.05.2008 р. Пленуму Верховного суду України «У справах про спадкування» - Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 02.12.2013 року, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він являється власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яку він придбав у відповідача на підставі договору купівлі - продажу від 06.09.2013 року. На момент укладання договору відповідач був зареєстрований в квартирі, але вирішити питання про зняття його з реєстраційного обліку не було можливості, оскільки [PERSON] на той час не було, оформлення документів за дорученням від його імені проводила представник. Між тим, [PERSON] пообіцяв виписатися найближчим часом, однак цього не зробив і виїхав за межі м. Макіївки.. Ніяких особистих речей відповідача в квартирі не має. Він як власник квартири несе всі витрати по її утриманню, сплачує комунальні платежі за відповідача, тому змушений звернутися до суду за захистом свого права власника житлового приміщення. В судове засідання позивач не з»явився, просив розглянути справу за участю свого представника. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України через оголошення в пресі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 06.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом, позивач [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]. Своє право власності [PERSON] зареєстрував належним чином,. про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.09.2013 року. За даними домової книги та паспорта громадянина України [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 06.04.1999 року. Згідно акту, складеному представниками комунального підприємства ООО» УК Лідер» від 25.11.2013 року [PERSON] не проживає в спірній квартирі, його речі в квартирі відсутні. Свідок [PERSON] який проживає по - сусідству, підтвердив суду, що [PERSON] раніш проживав в квартирі [ADDRESS], потім її продав. Зараз в квартирі ніхто не проживає, вона закрита. Відповідача не бачив тривалий час. Таким чином, судом встановлено, що відповідач зареєстрований в квартирі, яку у вересні 2013 року продав позивачу [PERSON], до теперішнього часу з реєстраційного обліку не знявся. Особистих речей відповідача в квартирі не має, участь в утриманні квартири не приймає. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що право позивача як власника майна порушено і потребує захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 03.10.2018 року, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17.09.2016 року в розмірі 26\~380,63 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 5912,80 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 1078,07 грн., заборгованості за пенею та комісією 3547,65 грн., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 15\~842,11 грн.; стягнути витрати у розмірі 1762 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) №б/н від 17.09.2016 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 14\~385,21 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування ним за ставкою 13% річних на суму залишку заборгованості. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті\~www.privatbank.ua\~складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобовязання банк виконав, натомість позичальник покладені на нього обовязки належним чином не виконував, в результаті чого станом на 02.09.2018 року має заборгованість в розмірі 26\~380,63 грн., яку представник позивача просить суд стягнути з позичальника в примусовому порядку. Ухвалою суду від 07.11.2018 відкрито провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час, місце слухання справи повідомлялася належним чином за єдиним відомим місцем проживання - місцем реєстраційного обліку, направлені судові повістки не отримує, інформації щодо іншої адреси для листування в порушення вимог\~ст.131 ЦПК України\~суду не надано, про причини своєї неявки суд не повідомила, не надала суду жодної заяви або клопотання, а також відзиву.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 04.08.2010 року, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, відповідачка в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, у зв'язку з чим справа розглядається за її відсутності з постановлениям заочного рішення. Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.09.1988 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку - [PERSON] [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 2005 року, сім'я існує формально. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивачки, у них абсолютно різні погляди на життєві ситуації, вирішення побутових проблем, на підставі чого виникали сварки, що призвело до втрати почуттів любові та взаємоповаги, подружжя більше 10 років мешкає окремо, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя та їх неповнолітньої дитини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 05.01.2010 року, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, витрати, пов'язані з видачею свідоцтва про розірвання шлюбу покласти на себе. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягаючи на розірванні шлюбу, мотивуючи свої доводи тими обставинами, що мешкають вони окремо, не ведуть окреме господарство, не мають спільного бюджету, поновлення сімейних стосунків не можливо. Ухвалою суду від 13.05.2008 року сторонам надавався термін для примирення -три місяці, Сторони не примирилися. Відповідачка позовні вимоги визнала, проти розлучення не заперечувала , відповідачка підтвердив ,що збереження сім»ї не можливо, але пояснила ,що вони дійсно не ведуть спільне господарство . Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.04.1988 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ,[PERSON], [INFO] та повнолітню доньку, [PERSON],[INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені в жовтні 2009 року у зв'язку з тим, що сторони не досягли порозуміння щодо сімейних стосунків , сім'я існує формально, позивач з відповідачкою спільне господарство не ведуть, єдиного сімейного бюджету не мають. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень позивача та відповідачки , у них не склались подальшій шлюбні відносини, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Суд ураховує ті обставини, що при подачі позовної заяви позивачка не доплатила державне мито та вважає, що на підставі вимог ст.ст.81,88 ЦПК України, вказані витрати на користь держави належить стягнути з позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 05.02.2016року. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позову в повному обсязі, від позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовився перед початком розгляду справи по суті. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи попереджений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не сповістив. Ознайомившись з поясненнями позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав: Позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах з 11.03.2008 року, працюючи художником-оформлювачем, що доказується витягом з трудової книжки.(наказ № 16 від 11.03.2008 року) по 31.07.2014 року (наказ №59від 30.07.2014 року), звільнений за власним бажанням. З довідки, яку видав відповідач 11.12.2015 року за №267/01 (арк. 3) вбачається, що заборгованість по заробітній платі за період з 01 червня 2014 року по 31 липня 2014 року складає 2458,44 гривень. На підставі вимог ст.21 КЗпП України працівник зобовязаний виконувати обовязки, що покладені на нього трудовим договором сумлінно та дотримуючись вимог внутрішнього розпорядку, власник або уповноважений ним орган зобовязаний сплачувати заробітну плату належним чином в термін, передбачений колективним договором. На підставі вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Відповідачем заробітна плата не виплачена своєчасно, чим порушені вимоги ст.21,115 КЗпП України. Згідно довідки відповідача за підписом головного бухгалтера заборгованість по несплаченій заробітній платі з урахуванням стягнення суми всіх податків та обовязкових платежів до бюджету перед позивачем складає 2458,44 гривень. На підставі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всі сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. До цього часу розрахунок по заборгованості з заробітної плати не проведено. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму 2458,44 гривень. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що з відповідача належить стягнути на користь бюджету судовий збір в сумі 551,27 гривень на підставі ст.ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 05.05.2014 року, просить стягнути з відповідача заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 4847.64 грн. за період з 01.10.2005 року по 01.04.2014 року, а також судові витрати у розмірі 243.60 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] Згідно з вимогами ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 67, 68 Житлового кодексу України повинен своєчасно вносити оплату послуг за теплопостачання, проте за період з 01.10.2005 року по 01.04.2014 року він порушує строки виплати, у зв'язку з чим, склалась заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 4847,64 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, суду надала письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач в судове засідання також не з'явився, проте суду надав заперечення проти позовних вимог та письмову заяву в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, та застосувати при постановлені рішення строк позовної давнини, передбачений ст. 257 ЦК України. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 05 травня 2014 року позивач звернувся до суду з дійсним позовом про стягнення суми заборгованості за відпущену теплову енергію з відповідача [PERSON], власника квартири, яка розташована за адресою : [ADDRESS] За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Донецькій області відповідач, дійсно зареєстрований за вищевказаною адресою з 21.02.2006 року, про що в матеріалах справи є відповідна довідка №б/н від 12.05.2014 року Між позивачем та відповідачем, згідно з вимогами ст. 509 ЦК України, виникли зобов'язання, які вони повинні виконувати, та не звільняються від відповідальності за неможливістю виконання даного зобов'язання. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» квартиронаймач житлового приміщення повинен оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, згідно з ст. ст. 67, 68 Житлового Кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату за комунальні послуги, проте за період з 01.10.2005 року по 01.04.2014 року відповідачем порушуються строки виплати, склалась заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 4847,64 грн. Згідно вимог ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності, впродовж якого особа може звернутися до суду за захистом порушеного права, встановлений в три роки. Таким чином з відповідача в межах позовної давності підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2011 року по 01.04.2014 рік у сумі 2174.23 грн. Крім цього, з відповідача в силу ст. 88 ЦПК України підлягає до стягнення сума судового збору на користь позивача.

Outcome: partial