Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить змінити формулювання та дату звільнення, зазначивши у трудовій книжці запис за №11 «звільнена з займаної посади з 03.03.2015 року за згодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України» та стягнути з відповідача на корись позивача 3452,40грн., в тому числі 1218грн. заборгованості з виплати заробітної плати; 629,20грн. компенсації за невикористану відпустку; 1605,20грн. компенсації за час затримки виплати заробітної плати. Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Розглянувши надані документи, заслухавши пояснення сторін по справі, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач була прийнята на посаду адміністратора фітнес-клубу Домінант Lux з 12 серпня 2014 року з окладом згідно штатного розпису, про що видано наказ №1-к від 11 серпня 2014 року. Наказом від 16 березня 2015 року №17-к позивача було звільнено з посади адміністратора фітнес-клубу Домінант Lux згідно п.4 ст.40 КЗпП України, у звязку з прогулами без поважних причин. Позивач надала докази на підтвердження поважності причин своєї відсутності на роботі з 06.02.2015 року по 12.02.2015 року, про що свідчить виписний епікриз №219 (а.с.36), але доказів на підтвердження поважності причин своєї відсутності на роботі з 12 лютого 2015 року по 27 лютого 2015 року та з 02 березня 2015 року по 16 березня 2015 року позивач не надала. Відповідно до вимог ст. ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобовязані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, власником може бути розірваний трудовий договір укладений на невизначений строк у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до п.8 Постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.92року, при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін), договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника. Таким чином вимоги позивача в частині зміни формулювання причин звільнення та дати звільнення є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що наказ від 16 березня 2015 року №17-к про звільнення позивача з посади адміністратора фітнес-клубу Домінант Lux згідно п.4 ст.40 КЗпП України, у звязку з прогулами без поважних причин, видано у відповідності до вимог КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадяться в день звільнення. Ст. 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідачем було нараховано, але не виплачено всіх сум, що належать позивачу від установи, та які провадяться в день звільнення. Згідно розрахунку компенсації за невикористану відпустку, позивачу перераховано заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку на розрахункову карту не в день звільнення, а 29.05.2015 року, що підтверджується платіжним дорученням №143 від 29.05.2015 року. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1246,80грн., а в решті позовних вимог відмовити.

Outcome: partial