Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначив, що йому на праві власності на підставі договору дарування від 21 лютого 2008 року належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстрована його знайома - відповідачка [PERSON] . З 2019 року відповідачка в належній йому квартирі не мешкає, оскільки з власної волі змінила місце проживання. Реєстрація [PERSON] в належній позивачу квартирі має наслідком порушення його прав як власника, покладає надмірний тягар по сплаті комунальних послуг, у зв`язку з чим [PERSON] просить визнати відповідачку особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав заявлені позовні вимоги та зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з*явилась, про час і місце його проведення була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. З`ясувавши позицію позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 21 лютого 2008 року (а.с.3), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4). Відповідачка [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 29 листопада 2017 року (а.с.5), проте, як вбачається з актів перевірки паспортного режиму від 20 лютого 2020 року, від 10 березня 2021 року, у зазначеній квартирі не мешкає (а.с.6-7). Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16. З довідки КП «Служба єдиного замовника» від 10 березня 2021 року № 413 вбачається, що [PERSON] членом сім`ї позивача по справі не являється. Приймаючи до уваги наведене вище та враховуючи, що відповідачка з власної волі не мешкає в належній [PERSON] квартирі, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідачку по справі. На підставі ст.150 ЖК України, ст.ст. 317,319,391, 405 ЦК України,

Outcome: approved