Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить розірвати шлюб зареєстрований 13 березня 1999 року зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів громадського стану м. Донецька між ним та відповідачкою з тих підстав, що шлюбні відносини припинилися з квітня 2012 року. Спільне господарство не ведуть. Відносини між ними не склалися з тих підстав, що вони з відповідачкою зовсім різні за характером та різні погляди на життя. через це в сім'ї часто проходили сварки, які призвели до того, що ми втратили почуття любові і повагу один до одного. Сім'я розпалася і зберегти її неможливо. Майнового спору немає. На даний час шлюбні стосунки між сторонами остаточно були припинені, за таких обставин позивач дійшов висновку про необхідність розірвання даного шлюбу та звернувся до суду. Примирення між ними не можливе і позивач проти цього категорично заперечує, Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання з'явилася, позов визнала повністю. Проти розірвання шлюбу не заперечувала. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК) установив наступне. Так, між сторонами було зареєстровано шлюб 13 березня 1999 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Донецька. Актовий запис №96 Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Основною причиною припинення сімейних відносин це втрата один до одного почуття та поваги. На примирення позивач не згоден, обґрунтовуючи це тим, що відновлення сім'ї є неможливим, через що суд не вважає за необхідне вживати заходів щодо примирення сторін. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved