Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про зобов`язання до вчинення дій щодо виселення з службового житлового приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що спільним рішенням засідання командування та житлової комісії Навчального центру відповідно до протоколу № 3 від 11.04.2008 підполковник [PERSON] зі складом сім`ї дві особи (він, дружина [PERSON] та донька [PERSON] ) був забезпечений службовим житловим приміщенням: однокімнатною квартирою [ADDRESS] . (службовий ордер для вселення серії А № 067102.) На сьогоднішній день вказана службова квартира [ADDRESS] належить до відомчого житлового фонду та перебуває на балансі Головного центру. Наказом Голови Державної прикордонної служби України № 65-ос від 27.01.2018 підполковник [PERSON] був переведений для подальшого проходження військової служби до [INFO] (військова частина [NUMBER] ) м. Київ та наказом начальника Головного центру від 09.02.2018 № 55-ос з 11.02.2018 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Спільним рішенням командування та житлової комісії Головного центру згідно з витягом з протоколу № 1 від 23.02.2018 підполковник [PERSON] був знятий із квартирного обліку з усіма членами сім`ї, як такий, що припинив трудові відносини з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи. Вказує, що станом на серпень 2019 року підполковник [PERSON] утримане службове житлове приміщення не здав, хоч і повідомлявся про необхідність його здачі телеграмою від 31.05.2019 за №721/592. Квартира за вищезазначеною адресою не звільнена у зв`язку з тим, що на даній житловій площі зареєстровані та проживають колишня дружина наймача [PERSON] та донька [PERSON] , про що свідчить наявність особистих речей. Необхідність для виселення [PERSON] , [PERSON] , обумовлена тим, що існує квартирна черга військовослужбовців Головного центру, які можуть претендувати на заселення у службове житло. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.09.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, із заявами не зверталися, не надано відзиву на позов, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що спільним рішенням засідання командування та житлової комісії Навчального центру у відповідності до протоколу № 3 від 11квітня 2008 року підполковник [PERSON] зі складом сім`ї дві особи (він, дружина [PERSON] та донька [PERSON] ) був забезпечений службовим житловим приміщенням, однокімнатною квартирою [ADDRESS] . (службовий ордер для вселення серії А № 067102.). На сьогоднішній день службова квартира [ADDRESS] , належить до відомчого житлового фонду та перебуває на балансі Головного центру. Наказом Голови Державної прикордонної служби України № 65-ос від 27.01.2018 підполковник [PERSON] переведений для подальшого проходження військової служби до [INFO] (військова частина [NUMBER] ) м. Київ та наказом начальника Головного центру від 09.02.2018 № 55-ос з 11 лютого 2018 року виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Спільним рішенням командування та житлової комісії Головного центру згідно з витягом з протоколу № 1 від 23 лютого 2018 року підполковник [PERSON] був знятий із квартирного обліку з усіма членами сім`ї відповідно до вимог пункту 3 статті 40 Житлового кодексу Української РСР, як такого що припинив трудові відносини з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, пункту 3.9 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 16/14707 11 січня 2008 року військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаному з переїздом в іншу місцевість, зараховуються на облік за новим місцем служби разом із членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. Облікову житлову справу направлено до нового місця проходження служби супровідним листом від 02 березня 2018 року за № 721/447. Станом на серпень 2019 року підполковник [PERSON] утримане службове житлове приміщення не здав, хоч і повідомлявся про необхідність його здачі телеграмою від 31 травня 2019 року за №721/592. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2016 року у цивільній справі № 712/2612/16 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На даний час в службовій квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають дві особи [PERSON] , [PERSON] (згідно з довідкою з місця реєстрації та склад сім`ї від 12 липня 2019 року № 722). Відповідно до абзаців 8-9 пункту 2.22 Інструкції виселенню зі службового житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення підлягають колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають при ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний термін з дня розірвання шлюбу. Виселення провадиться у судовому порядку за позовом командування органу Державної прикордонної служби України, на обліку в якому перебуває службове житлове приміщення. Приписами статті 118 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що службові житлові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу нього. Згідно з вимогами статті 124 Житлового кодексу Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Аналізуючи норму статті 125 Житлового кодексу України слід дійти висновку, що зазначена норма права підлягають застосуванню до житлових правовідносин, одним із суб`єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах. Таким чином, закріплені в статті 125 гарантії не можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення з службового приміщення громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах. Право користування службовим приміщенням члена сім`ї (або колишнього члена сім`ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи. До вказаного висновку прийшов Верховний Суд України у справі 761/15791/15-ц від 05 липня 2017 року. До аналогічного висновку також прийшов Верховний Суд України у справі 489/7095/15-ц від 05 липня 2018 року. Відповідно до вимог пункту 2.1. Інструкції військовослужбовцям та членам їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності в них за місцем проходження служби житла надаються службові житлові приміщення. Службове житлове приміщення надається на час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби. Згідно з вимогами пунктів 19-21 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до пункту 2.21 Інструкції у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню у двомісячний термін з дня видання наказу про виключення із списків особового складу органу Державної прикордонної служби. Орган Державної прикордонної служби України зобов`язаний прийняти службове житлове приміщення за актом приймання-передавання службового житлового приміщення, до якого додаються дефектний акт квартири, довідка про сплату квартирної плати і комунальних послуг та довідка про склад сім`ї та реєстрацію. Згідно з пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу Української РСР» у справах про виселення зі службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому, слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради про включення їх до числа службових. Судом достеменно встановлено, що на сьогоднішній день на квартирному обліку у Головному центрі [PERSON] , [PERSON] не перебувають. [PERSON] не являється військовослужбовцем Головного центру. Тому, [PERSON] разом з [PERSON] не має права користуватися та розпоряджатися службовим житловим приміщення за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що відповідачі не звільнили займаного ними службового житлового приміщення, їх не відносять до категорії осіб, визначених ст. 125 ЖК України, які не підлягають виселенню, а тому суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині виселення відповідачів. З врахуванням вищенаведеного, в частині позовних вимог про зняття з реєстрації відповідачів слід відмовити, оскільки така вимога, на переконання суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, а задоволення попередньої позовної вимоги є достатньою підставою для зняття відповідачів з реєстрації, у порядку встановленого зазначеними Правилами та Законом. Позовна вимога що встановлення порядку виконання рішення шляхом надання місячного терміну для звільнення службового жилого приміщення не підлягає до задоволення, адже механізм виселення осіб до компетенції суду не входить. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 1921 грн.

Outcome: partial