Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив виселити відповідачів посилаючись на те, що він є власником квартири [NUMBER] розташованої по [ADDRESS]. Вказана квартира належить йому на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 13.10.2014 року. Після оформлення права власності на квартиру він мав намір вселитись та проживати в ній. З цією метою він оформив договори про надання комунальних послуг на водопостачання, центрального опалення та інші послуги. На даний час він сплачує комунальні платежі. При спробі вселитись в належну йому квартиру він виявив, що в ній без реєстрації проживають відповідачі. Ніхто з відповідачів в квартирі не зареєстрований, договорів найму житлового приміщення з ними він не укладав, вони не є членами його сім'ї, комунальні платежі за квартиру відповідачі не сплачують, проживають в квартирі без його дозволу, як власника. На даний час він просить суд виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з належної йому квартири. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в позові, додавши, що відповідачі неправомірно користуються нерухомістю позивача, з приводу чого він неодноразово звертався до правоохоронних органів. В міліції йому порадили захистити свої права в судовому порядку, що він і зробив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що попереднім власником квартири, яким була його мати, йому надано дозвіл на проживання в квартирі. В подальшому мати під впливом тиску заповіла спірну квартиру брату [PERSON]. Після чого брат подарував квартиру своєму сину [PERSON] Він все своє свідоме життя проживає у спірній квартирі, в ній знаходяться належні йому речі, меблі в квартирі також проживає його син [PERSON]. Він має інше зареєстроване місце проживання, по [ADDRESS] у нової дружини, однак часто буває у спірній квартирі, користується нею, робить ремонтні роботи. Вважає що має право проживати в спірній квартирі, оскільки це житло його матері, а брат [PERSON] став власником квартири шахрайським шляхом, після чого подарував квартиру своєму синові, який є позивачем по справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що проживає в спірній квартирі з 1984 року. Під час шлюбу з відповідачем [PERSON] народила двох синів, діти з народження були зареєстровані у вказаній квартирі. Відповідач [PERSON], який є її сином, постійно проживає у даній квартирі. З жовтня 2014 року ні вона ні її син не мають зареєстрованого місця проживання у спірній квартирі, так як були виписані міграційною службою після оформлення договору дарування. Так як вона тривалий час проживає в квартирі, відмовилася від права викупу квартири у держави на користь [PERSON](колишньої свекрухи) вважає що має право продовжувати в ній жити не зважаючи на зміну власника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, тому суд розглянув справу в його відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 13.10.2014 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровуваний) укладений договір дарування квартири [NUMBER] розташованої по [ADDRESS], за яким [PERSON]Б.(батько) подарував, а [PERSON].(син) прийняв в дар вказану квартиру. В той же день право власності позивача було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с 5-7). За даними Ніжинського МВ Державної міграційної служби України в Чернігівській області [PERSON] та [PERSON] 30.10.2014 року зняті з реєстрації за адресою [ADDRESS] в зв'язку з відчуженням майна (договір дарування квартири), а [PERSON] з 16.04.2011 року зареєстрований за іншою адресою (а.с 23-25). Довідка КП «Служба Єдиного Замовника» від 04.06.2015 року підтверджує, що з 30.10.2014 року зареєстрованих за адресою [ADDRESS] не має (а.с 14). Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.03.2015 року, яке ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 року залишено без змін, [PERSON] відмовлено в поновленні реєстрації місця проживання в квартирі [NUMBER] розташованій по [ADDRESS]. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом. Як встановлено під час розгляду справи після переходу права власності на дану квартиру з [PERSON] на [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продовжили в ній проживати, чим чинять позивачу (новому власнику) перешкоди у користуванні та розпорядженні належною власністю. Тобто відповідачі не будучи власниками спірної квартири, а також не являючись членами сім'ї (в розумінні ст. 64 ЖК України) нового власника квартири та не маючи права користування нею, проживають в ній без відповідної правової підстави, чим чинять перешкоди позивачу у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю. Факт проживання в спірній квартирі відповідачами не заперечується. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Доводи відповідачів про те, що вони були вселені у встановленому законом порядку за згодою власника не заслуговують на увагу, оскільки право власності на квартиру у встановленому законом порядку набула інша особа (позивач), яка не надала згоди на вселення та реєстрацію у квартирі відповідачів. З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про виселення відповідачів, оскільки встановлено, що відповідачі без відповідної правової підстави проживають у спірній квартирі, чим порушують право позивача, як власника, на вільне користування розпорядження своїм майном.

Outcome: approved