Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначаючи, що між сторонами 21.08.2008 року укладено кредитний договір № HEB0GA0000000017, згідно умов якого банк зобов'язався надати відповідачеві1 кредит у розмірі 9512,70 доларів США на термін до 21.08.2018 року, а відповідач1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. За умовами договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач1 повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, видав відповідачу1 кредит у розмірі 9512,70 доларів США. Відповідач1 в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 11.02.2015 року має заборгованість у розмірі 22274,36 доларів США, яка складається: 11076,19 доларів США - заборгованість по кредиту; 2057,95 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 552,25 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7517,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також 9,78 доларів США - штраф (фіксована частина); 1060,22 доларів США - штраф (процентна складова). Крім того, в забезпечення зобов'язання за договором № HEB0GA0000000017 між банком та відповідачем2 [PERSON] укладено договір поруки. Відповідачам направлялись вимоги щодо виконання зобов'язань, які залишені без реагування з боку боржників. З посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України позивач просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість у розмірі 22274,36 доларів США, що за курсом валют на момент подачі позову складала 569109,97 грн., за кредитним договором № HEB0GA0000000017 від 21.08.2008 року, а також стягнути судові витрати. Представник позивача Чайковська Г.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, що зазначені у позові. Відповідачка1 [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату і місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача2 [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з даним позовом. Крім того, рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 06.09.2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (що є предметом даної справи) № HEB0GA0000000017 від 21.08.2008 року, укладеного між [PERSON] та банком, в розмірі 11937,71 доларів США звернено стягнення на предмет іпотеки - будинок №7 по вул.Учбова в с.Гладківка Голопристанського району Херсонської області. Рішення в частині звернення стягнення набрало законної сили. Просила в позові відмовити повністю за необґрунтованістю. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 21.08.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № HEB0GA0000000017 (а.с. 15-17). За умовами даного договору банк зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти на строк з 21.08.2008 р. по 21.08.2018 р. у розмірі 9512,70 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідачка [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитом 21.08.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором солідарно з позичальником у повному обсязі за своєчасне виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором № HEB0GA0000000017. Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530, 1048, 1049, 1050 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позичальник не виконував належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. Разом з тим, судом встановлено, що 08.07.2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Голопристанського районного суду Херсонської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області №2108/2-1075/2011 від 06.09.2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HEB0GA0000000017 від 21.08.2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», в розмірі 11937,71 доларів США звернено стягнення на предмет іпотеки - будинок №7 по вул.Учбова в с.Гладківка Голопристанського району Херсонської області. Дане рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки рішенням апеляційного суду Херсонської області залишено без змін. Дослідивши матеріали даної цивільної справи та цивільної справи №2108/2-1075/2011, суд приходить до висновку, що в частині позову до [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом так і від будь-якого з них окремо. Пунктом 2 договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 19). Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі N 6-190цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. За таких обставин суд відмовляє в задоволені позову в частині вимог до [PERSON], оскільки порука за договором № HEB0GA0000000017/1 від 18.08.2008 року є припиненою. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором №HEB0GA0000000017 від 21.08.2008 року підлягають задоволенню частково: в частині стягнення заборгованості по процентам, комісії, пені за період 15.06.2011 року по 11.02.2015 року. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що договір не є розірваним, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості по процентам, комісії, пені за період до 15.06.2011 року задоволенню не підлягають, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду про стягнення даної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача 240,92 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 108,87 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом; 6444,08 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Позовні вимоги про стягнення штрафу (процентної та фіксованої частин) також не підлягають задоволенню з огляду на наступне. За змістом ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з аналізу зазначених правових норм пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це приведе до застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те ж порушення договірного зобов'язання. За таких обставин, суд, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, виходячи з умов укладеного кредитного договору, а також враховуючи положення чинного законодавства, стягує з відповідачки [PERSON] тільки пеню та відмовляє у стягнення штрафу, не допустивши подвійної відповідальності. Крім того, п. 5.3 кредитного договору передбачено: при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Проте у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів 9,78 доларів США (штраф - фіксована частина) та 1060,22 доларів США (штраф - процентна складова), що суперечить умовам договору. Згідно зі ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК). Такими випадками є ст.193, ч.4 ст.654 ЦК, закон «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.91 №959-XII, декрет КМ від 19.02.93 №15-93, закон «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 23.09.94 №185/94-ВР. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають стягненню й інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК, та при застосуванні ст.625 ЦК. Така думка висвітлена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року №6-79цс14. Згідно офіційного курсу НБУ сума боргу 6793,87 доларів США, що підлягає стягненню за зобов'язанням, станом на 11.06.2015 року становить 143712,97 гривень. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача частково, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, також підлягають задоволенню частково в сумі 1437,13 грн. На підставі викладеного й

Outcome: partial