Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (т. 1, а.с. 240) до відповідачів про стягнення заборгованості, зазначаючи, що між ПАТ «МЕГАБАНК», яке є правонаступником ВАТ «МЕГАБАНК» та [PERSON], 04.04.2007 було укладено кредитний договір № 157в/2007, згідно з яким Банк надав останній кредит у сумі 28 000 доларів США з терміном повернення 03.04.2017 зі сплатою 13,5 процентів річних. Додатковою угодою № 4 від 06.02.2008 сума наданого кредиту була збільшена до 55 840 доларів США. У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору за наслідками звернення банку до суду, Скадовським районним судом Херсонської області 31.03.2011 ухвалене рішення, яке частково залишене в силі рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 29.06.2011. Вказаним рішенням суду [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 445 950,69 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки будинок, загальною площею 92,2 кв. м., що розташований за адресою: Херсонська область Скадовський район смт. Лазурне вул. Гагаріна, 40 та належить [PERSON] Стягнута сума включає: залишок кредиту 53 568,77 доларів США, несплачені проценти 8 517,46 доларів США, штрафи 16 821,26 грн. Станом на 18.10.2012 рішення суду не виконане, й загальна сума заборгованості Позичальника, що підлягає стягненню становить 11 048,60 дол. США та 17 244,58 грн., з яких: залишок нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом 11 048,60 доларів США, штраф 17 244,58 грн. 04 квітня 2007 року між Банком та [PERSON] й [PERSON] були укладені договори поруки № 157в/2007-п та № 157в/2007-п-1. В звязку з невиконанням позичальником обовязків по сплаті кредитної заборгованості, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «МЕГАБАНК» заборгованість за кредитним договором № 157в/2007 від 04 квітня 2007 року в загальній сумі 11 048,60 доларів США та 17 244,58 грн., а саме залишок нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом 11 048,60 дол. США, штраф 17 244,58 грн., з них солідарно з [PERSON] та [PERSON] залишок нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом 2450,79 доларів США та штраф 3730,17 грн., а також стягнути з відповідачів понесення судові витрати. В судовому засіданні в режимі відеоконференцзвязку представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, що вказані в позовній заяві з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи у відповідності з положеннями ч. 5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявилася, про причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] просив відмовити у задоволенні вимог заявлених до його довірителя, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні вимог банку в частині стягнення з нього кредитної заборгованості, вважаючи такі вимоги необґрунтованими. Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд встановив, що між ПАТ «МЕГАБАНК», яке є правонаступником ВАТ «МЕГАБАНК» та [PERSON] 04.04.2017 було укладено кредитний договір № 157в/2007, згідно з умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 28 000 доларів США з терміном повернення 03.04.2017 року зі сплатою 13,5 процентів річних (т. 1, а.с. 5-7). Додатковою угодою № 4 від 06.02.2008 сума наданого кредиту була збільшена до 55 840 доларів США (т. 1, а.с. 27). Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 31.03.2011 (т. 1, а.с. 37), частково залишеним в силі рішенням апеляційного суду Херсонської області від 29.06.2011 (т. 1, а.с. 35-36), з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 445 950,69 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки будинок загальною площею 92,2 кв.м., що розташований за адресою: Херсонська область Скадовський район смт. Лазурне вул. Гагаріна, 40, та належить [PERSON] Стягнута сума включає наступне: залишок кредиту 53 568,77 доларів США, несплачені проценти 8 517,46 доларів США, штрафи 16 821,26 грн. Згідно розрахунку заборгованості станом на 18.10.2012 загальна сума заборгованості позичальника [PERSON], що підлягає стягненню становить 11 048,60 доларів США та 17 244,58 грн., а саме: залишок нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом 11 048,60 доларів США, штраф 17 244,58 грн. (т. 1, а.с. 4). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з положень статей 6, 626-631, 526 ЦК України, укладений договір є обовязковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до договору. Статтями 625, 629 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, договір є обовязковим для виконання сторонами. Враховуючи, що [PERSON] з умовами кредитного договору була ознайомлена, заборгованість по кредиту не погашена, позовні вимоги ПАТ «МЕГАБАНК» в частині стягнення з неї кредитної заборгованості підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заявлених банком вимог про солідарне стягнення разом з [PERSON], з [PERSON] та [PERSON] залишку нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 2 450,79 дол. США та штрафу в розмірі 3 730,17 грн., оскільки на час звернення з вищевказаним позовом в силу закону договори поруки [PERSON] та [PERSON] припинили свою дію закінченням строку. Такий висновок суду обґрунтовується наступним. Так, 04.04.2007 між Банком та [PERSON] й [PERSON] укладено договори поруки № 157в/2007-п та №157в/2007-п-1 (т. 1, а.с. 31, 33). Згідно з п. 2.1.1 договорів поруки (з урахуванням додаткової угоди № 2 до договору поруки № 157в/2007-п від 04.04.2007) Поручителі, у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору, приймають обов'язок виконати за Позичальника, невиконані останнім свої обов'язки по поверненню суми отриманого кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом та нарахованих штрафних санкцій відповідно до умов кредитного договору № 157в/2007 від 04.04.2007. З п. 5.1 вищевказаних договорів поруки вбачається, що вони набувають чинності з моменту підписання сторонами та діють протягом трьох років з дня закінчення строку кредитного договору. Тобто в цій частині є посилання на умови кредитного договору. З п. 8.2 Кредитного договору № 157в/2007 від 04.04.2007 вбачається, що він діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань за ним. Таким чином строк дії договорів поруки можливо сформулювати наступним чином: договори поруки набувають чинності з моменту підписання сторонами та діють протягом трьох років з дня повного виконання позичальником своїх зобовязань за ними. Виходячи з викладеного можливо зробити висновок, що строк поруки у вищевказаних договорах не встановлений, а отже в даному випадку має застосовуватись положення ч. 4 ст. 559 ЦК України. Вказане узгоджується з правовими позиціями наведеними нижче. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі №6-6цс14 строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2056цс15 порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. У справі, яка переглядається, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обовязків, передбачених основним зобовязанням. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1599цс15 За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі не встановлення такого строку порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Умови договору поруки про її дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. З огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі №6-438цс15 згідно зі статтею 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Будучи за своєю правовою природою зобовязанням порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Крім того, у статті 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Виходячи із частини четвертої статті 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі. Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобовязань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки. Відповідно до частин першої, третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі частини першої статті 252, частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частина перша статті 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Водночас абзац другий частини першої статті 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому суд звертає увагу на строк виконання зобовязання з повернення кредиту в цілому, оскільки від цього залежить календарна дата від якої відраховується вищевказаний шестимісячний строк. Так, з досліджених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи Скадовського районного суду Херсонської області № 2-79/11 за позовом ПАТ «МЕГАБАНК» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, вбачається наступне. З вимоги ПАТ «МЕГАБАНК» за вих. №02-1673 від 09.09.2009 (надісланої поштою) та вимоги аналогічного змісту за вих. №02-2041 від 25.09.2009 (врученої позичальниці особисто 25.09.2009) (справа №2-79/11 а.с. 35-36) вбачається, що позивач повідомляв відповідачку [PERSON], що в порушення прийнятих на себе зобовязань, відповідно до умов кредитного договору нею не сплачені грошові кошти згідно з встановленим графіком за період з 01.04.2009 по 31.08.2009, станом на 04.09.2009 прострочена заборгованість за кредитом складає 2645,10 доларів США. У вимозі банк з посиланням на ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимагав: 1) відновити порушені права Банку протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги сплативши вищевказану прострочену заборгованість за кредитом; 2) у разі несплати протягом наданого строку простроченої заборгованості за кредитом, сплатити також частину кредиту достроково в сумі 50926 доларів США та нараховані проценти за відповідний період. Таким чином, банк через невиконання обовязків позичальником фактично змінив строк виконання основного зобовязання і встановив його (25.09.2009 фактичне отримання вимоги [PERSON] В.М.+ 30 днів) до 25.10.2009. Отже, договори поруки діяли до (25.10.2009 + 6 місяців) 25.04.2010. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі №6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Таким чином, вимогу до поручителів у формі позову ПАТ «МЕГАБАНК» мав заявити до 25.04.2010. Як вбачається з позовної заяви ПАТ «МЕГАБАНК» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у справі № 2-79/11 від 16.12.2009 (зареєстрована в Скадовському районному суді Херсонської області 11.01.2010) банком були заявлені наступні позовні вимоги: стягнути з відповідачів на користь позивача солідарно розмірі 54 171,42 долари США та 3 436,93 грн. в т.ч. за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ «МЕГАБАНК» права продажу житлового будинку загальною площею 92,2 кв.м., житловою площею 52,8 кв.м. за адресою: Херсонська область Скадовський район смт. Лазурне вул. Гагаріна, 40 належного [PERSON] будь-якій особі покупцю від імені ПАТ «МЕГАБАНК» для погашення заборгованості за кредитним договором № 157в/2007 від 04.04.2007. Вказана позовна заява подана в строк передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України. Як вже зазначалось вище, рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 31.03.2011 вищевказаний позов було задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 445 950,69 грн. на користь ПАТ «МЕГАБАНК» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки будинку, загальною площею 92,2 кв.м., житловою площею 52,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Херсонська область Скадовський район смт. Лазурне вул. Гагаріна, 40 належного [PERSON], шляхом надання ПАТ «МЕГАБАНК» права продажу будь-якій особі покупцю від імені ПАТ «МЕГАБАНК» за вартістю, яка буде встановлена експертною оцінкою з наданням ПАТ «МЕГАБАНК» права отримати в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження та інших повноважень продавця. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 29.06.2011 рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 31.03.2011 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 445 950,69 грн. на користь публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки будинку, загальною площею 92,2 кв. м., що знаходиться по вулиці Гагаріна 40 смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області та в частині стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог. Рішення набрали законної сили. Таким чином у вказаній справі наявні наступні юридичні факти. Строк дії договорів поруки [PERSON] та [PERSON], який закінчувався 25.04.2010 є преклюзивним, тобто не підлягає перериванню, поновленню чи продовженню. У межах вказаного строку ПАТ «МЕГАБАНК» предявив вимоги до поручителів, самостійно обравши спосіб захисту своїх порушених прав (шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки). Слід погодись з тим, що у межах розгляду справи №2-79/11 (і тільки в межах її розгляду) банк мав право задовольнити свої вимоги в т.ч. вимагати повернення кредитних коштів з поручителів, оскільки така вимога заявлена ним в період строку дії зобовязання поруки. Однак вини поручителів в тому, що банком був неправильно обраний спосіб захисту своїх порушених позичальницею прав немає, тому судом апеляційної інстанції банку було обґрунтовано відмовлено в частині позовних вимог до поручителів. З набранням законної сили судовими рішеннями у вказаній справі кредитор втратив право вимагати стягнення грошових коштів з поручителів, оскільки строк дії поруки закінчився до повторного звернення позивача до суду. Повторно (у межах справи №2119/3330/12) ПАТ «МЕГАБАНК» звернувся з позовом до позичальника та поручителів лише 29.10.2012 (реєстрація справи в суді 02.11.2012), тобто через півтора роки після закінчення стоку дії зобовязання поруки, і через чотири місяці після розгляду по суті справи №2-79/11, що свідчить про безпідставне стягнення заборгованості з поручителів. З огляду наведених в сукупності підстав суд відмовляє у задоволенні вимог банку про солідарне стягнення разом з [PERSON], з [PERSON] та [PERSON] залишку нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 2 450,79 дол. США та штрафу в розмірі 3 730,17 грн., тому позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати по справі розподіляються у відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial