Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 15.09.2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №2353, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 25000 євро. В подальшому, 17.12.2012 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив товариству свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до боржника [PERSON] Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором №2353 від 15.09.2006 року. Відповідно до умов договору, [PERSON] зобов'язалася в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Проте, позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконувала у зв'язку чим станом на 01.02.2015 року наявна заборгованість по кредитному договору у розмірі 825739 грн. 85 коп., з яких: 22220, 00 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 17182,02 доларів США - заборгованість по відсоткам; 827,96 доларів США - заборгованість по комісії; 90232 грн. 34 коп. - заборгованість по пені. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №2353 від 15.09.2006 року між банком та [PERSON] 15.09.2006 року було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно за виконання позичальником усіх його зобов'язань, що виникли по договору кредиту. Просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 825739 грн. 85 коп. та понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] також у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позов не визнали з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 15.09.2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 25000 євро, що еквівалентно 160627 грн. 87 коп. на строк по 15.09.2026 року зі сплатою 13 % річних. Кредит надавався позичальнику для ремонту та облаштування житла. Погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку, який є невід'ємною частиною даного договору, погашення процентів згідно встановленого порядку (а.с.6-8). Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що банк надає позичальнику кредит шляхом видачі йому безпосередньо з позичкового рахунку готівки. Статтею 1054 п.1 Цивільного Кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом також встановлено, що 15.09.2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с.14). В умовах договору сторони погодили, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як було встановлено судом, заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01.11.2010 року, яке набрало законної сили, позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк в м.Чернівці» було задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь банку суму заборгованості по кредитному договору №2353 від 15.09.2006 року в розмірі 26769,56 євро та 10100 грн. 73 коп. в межах вартості заставленого майна шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS]. Разом із тим, зазначена обставина була прихована позивачем. У пункті 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст.ст.10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що на даний час у відповідачів існує заборгованість за кредитним договором №2353 від 15.09.2006 року, а також будь-яких відомостей щодо стану виконання рішення суду від 01.11.2010 року. Таким чином, позивачем не було наявності підстав для покладення на відповідачів відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Крім того, суд зауважує, що валютою кредиту, відповідно до умов укладеного договору є Євро, в той час як позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення суми заборгованості за кредитом у доларах США у його грошовому еквіваленті в національній валюті. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що договором поруки від 15.09.2006 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 5.3.2 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, яка була стягнута рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01.11.2010 року. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. За змістом ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Таким чином, термін дії договору поруки наданий час є припиненим. За таких обставин, суд вважає, що позов безпідставний та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed