Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму втрат від інфляції у розмірі 8837,58 грн., три проценти річних у розмірі 2018,25 грн. у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання та судові витрати. 25.05.2020 р. подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача суму втрат від інфляції у розмірі 2523,16 грн., 3% річних у розмірі 948,19 грн. за період в межах позовної давності, тобто три роки, які передували зверненню до суду, з 17.07.2015 р. та по 25.05.2020 р., оскільки грошове зобов`язання до цього часу не виконано. Свої вимоги мотивує тим, що 04.03.2008 року Залізничним районним судом м. Львова у справі № 2-731/08 було ухвалено рішення, яким частково задоволено її позов до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди на суму 6503 грн. Дане рішення суду набрало законної сили 14.03.2008 року. Однак відповідач вказане судове рішення не виконав. Вважає, що відповідно до вимог ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми та судові витрати. Просить позов задоволити. Справа перебувала в провадженні Франківського районного суду м. Львова. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 11.12.2019 р. позовну заяву передано на розгляд до Залізничного районного суду м. Львова за підсудністю. 11.01.2020 р. справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. 19.06.2020 р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити та стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4522,40 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце судового розгляду. При цьому, адвокат Лисович І.І., який представляє інтереси відповідача подав заяву про застосування позовної давності, просить розглядати справу за його відсутності та відмовити в задоволенні позову (а.с.100, 101). За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість проведення судового розгляду за відсутності відповідача та його представника на підставі наявних у справі даних чи доказів. Заслухавши пояснення представника позивача - адвоката Мацепури В.С., дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та передбачених законом підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04.03.2008 року по справі № 2-731/08 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 5003 грн. матеріальної та 1500 грн. моральної шкоди, а всього - 6503 грн. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Правилами ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правила статті 625 ЦК поширюються на грошове зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Крім того, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення коштів, яке боржником не виконано, не припиняє правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Разом із тим, відповідно до положень ч. 5 ст. 11 ЦК України, рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, зокрема, ч. 4 ст. 36, ст.ст. 43, 46, ч. 3 ст. 334, ч. 3 ст.653 ЦК України Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Таким чином, судове рішення, яким задоволено вимогу про стягнення боргу не породжує, а підтверджує підставу виникнення зобов`язання грошового характеру, яке виникло до, а не внаслідок прийняття такого судового рішення. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Представник відповідача у заяві просить застосувати позовну давність та відмовити у позові повністю. Так, згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями\~з визначеним\~строком виконання\~перебіг позовної\~давності починається\~зі спливом\~строку виконання.За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до Франківського районного суду м. Львова 17 липня 2018 року. Представник позивача зменшив позовні вимоги, з урахуванням позиції відповідача щодо застосування позовної давності, тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню втрати від інфляції у розмірі 2523,16 грн., 3% річних у розмірі 948,19 грн. за період в межах трирічного строку позовної позовної давності, які передували зверненню до суду, тобто з 17.07.2015 р. по 17.07.2018 р. та по 25.05.2020 р., оскільки грошове зобов`язання до цього часу не виконано. Щодо заяви представника відповідача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.ч.\~1,\~2\~ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються :\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено,\~що між\~впозивачем та\~адвокатом Мацепурою\~В.С.\~ укладено\~договір про\~надання професійної\~правничої допомоги\~№11/07\~від 11.06.2018\~року,\~згідно якого\~ [PERSON] \~надає позивачу\~правничу допомогу. Згідно договору сторонами визначено порядок оплати послуг адвоката. Крім того, до заяви додано акти виконаних робіт № 09/12-1-01 та 09/12-1-02 від 17.08.2018 р. та 19.06.2020 р., які підписано сторонами. На підставі викладеного, враховуючи граничний розмір витрат, складність справи, виконану адвокатом роботу (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціну позову, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4522,40 грн. Крім цього, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved