Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 20 177 грн, та завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Приазовського районного суду від 10 квітня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Внаслідок вчиненого злочину [PERSON] була спричинена матеріальна шкода у розмірі 20177 гривень, яку і просить стягнути позивач. Крім того, просить стягнути з відповідача спричинену моральну шкоду в розмірі 10000 гривень, оскільки внаслідок дій [PERSON] йому було заподіяно немайнові втрати, спричинених моральними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність та дратівливість. Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 08 травня 2020 року відкрито спрощене провадження по справі. Заяв та клопотань по справі від учасників процесу до суду не надходило. В судове засідання позивач не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з?явився, відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи; не повідомив суд про причину своєї неявки; відзив на позов та інших письмових пояснень по суті позову не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Вимогами ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вироку Приазовського районного суду Запорізької області від 10 квітня 2020 року [PERSON] був засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі з випробуванням строком на 1 рік. Вирок набрав законної сили 13 травня 2020 року. Вироком суду встановлено, що 14.12.2019 року о 09:50 годині [PERSON] , знаходячись в громадському місці, а саме в приміщенні магазину «Кіровський», який розташований за адресою: Приазовський район, смт . Приазовське, вул . Квіткова, 89 , після виниклої сварки з власником вказаного магазину [PERSON] , [PERSON] , покинув приміщення магазину та повернувся знову о 10:10 годині 14.12.2019 року, з раптово виниклим умислом на вчинення хуліганських дій, діючи з явною неповагою до суспільства та ігноруючи елементарні правила поведінки у громадських місцях, не реагуючи на зауваження та вимог потерпілого [PERSON] , покинути приміщення, з сокирою в руках, яку приніс з собою, почав висловлюватися грубою нецензурною лайкою та погрожувати потерпілому [PERSON] фізичною розправою, діючи з особливою зухвалістю, що виразилося згодом у розтрощенні [PERSON] холодильної вітрини фірми « COLD », вказаною сокирою, яка згодом зламалась від удару об поверхню столу, після чого [PERSON] покинув приміщення даного магазину. Внаслідок чого потерпілий [PERSON] був змушений зачинити свій магазин та не працювати до 16.12.2019 року. Таким чином, [PERSON] , умисно, грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжувалося особливою зухвалістю, що виразилось в пошкодженні майна та в тимчасовому припиненні нормальної роботи магазину «Кіровський». Тим самим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 20177 гривень. Згідно вимог ст.. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків. Відповідно до ст. 82 ч. 6 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Як вбачається зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно вироку Приазовського районного суду від 10 квітня 2020 року розмір спричиненої матеріальної шкоди [PERSON] складає 20177 гривень. Таким чином, суд вважає, необхідним задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди та стягнути з відповідача спричинену матеріальну шкоду у розмірі 20177 гривень. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача спричиненої моральної шкоди суд приходить до наступного. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ст.ст.23, 1167ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК та в Постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема, під немайновою шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (п. 3). Судом встановлено, що позивачу діями відповідача були спричинені втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, що регулюють правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. А відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень, які викладено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат і з урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Проте суд не може погодитися з розміром моральної шкоди, визначеним у позовній заяві. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 229 цього ж Кодексу, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Таким чином, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу, суд також керується вимогами ст. 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та враховує характер та обсяг фізичних та душевних страждань, які зазнав позивач, важкість вимушених змін в житті позивача, характеру додаткових зусиль для організації його життя та побуту, та, виходячи з засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX). За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: partial