Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 02.03.2007 між ним та відповідачем було укладено кредитний договір №ZPV0GK00000168 на суму 18000 доларів США. В порушення пп.1.1, 7.1. договору йому видано гривневий еквівалент в сумі 75750 грн. через касу банку. Банком не було надано графіку погашення кредиту із зазначенням сукупної вартості кредиту. Тому просить визнати кредитний договір недійсним. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позову наполягає, на підставах, викладених у ньому. Пояснив, що позивач не заперечує той факт, що дійсно укладався з банком кредитний договір. Проте позичальнику було видано кредит не в доларах США, а в гривні. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову. Пояснила, що позивач заповнив анкету заяву із зазначенням суму валюти яку бажає отримати. Видачу грошей позивачу підтверджує первинний банківський документ. Сукупна вартість кредиту в договору не зазначено, оскільки позивач може самостійно визначати яку суму бажає сплатити щомісячно. Суд, вислухавши пояснення сторін доводи та вивчивши матеріали справи, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що 23.02.2007 [PERSON] власноручно заповнив анкету-заяву на надання кредиту в сумі 15000 доларів США. 02.03.2007 між [PERSON] та ПАТ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №ZPV0GK00000168. Пунктом 7.1. договору передбачено, що банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти : шляхом видачі готівки через касу на строк з 02.03.2007 по 02.03.2027 у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 18660 доларів США на наступні цілі : 15000 доларів США на придбання житла, а також в розмірі 3660,00 доларів США на сплату страхових платежів. Відповідно до меморіального ордеру № 1 від 02.03.2007 сума 15000 доларів США, що в еквіваленті становить 75750 грн. була видана [PERSON] через касу відділення банку. Постановою НБУ №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року було прийнято правила, які регулюють правовідносини, пов'язані з наданням споживачу інформації про умови кредитування. Частинами 1,2 ст.5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Враховуючи те, що договір укладений 02.03.2007 за два місці до прийняття Правил, то вказані правила не можуть регулювати відносини, які виникли до моменту їх прийняття. Згідно з ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Суд вважає, що при укладенні договору сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а його зміст не суперечить актам цивільного законодавства. Тому підстав для задоволення позову не має.

Outcome: dismissed