Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] та кредит» заборгованість за кредитним договором №1432 pv3-07 у розмірі 101277 грн. 46 коп., а також понесені судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 15 серпня 2007 року між Банком «[PERSON] та Кредит» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1432 pv3-07 на підставі якого [PERSON] надав позичальнику кредитні кошти в сумі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) дол. США в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими договором та строком дії до 15.08.2022 року. У звязку із порушенням [PERSON] взятих на себе зобовязань щодо строків повернення кредитних коштів, банком було подано до суду позовну заяву про примусове стягнення заборгованості за кредитним договором. 05.02.2014р. Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області постановлено рішення, яким позов задоволено та ухвалено стягнути з позичальника та його поручителя заборгованість у сумі 187 183,19 грн. Дане судове рішення позичальником не виконане. Крім того кредитний договір сторонами не розірвано, позичальник продовжує користуватися кредитними ресурсами, а тому, відповідно до умов п.п. 4.2 та 4.7 кредитного договору він зобовязаний сплатити проценти та комісію за користування кредитом. Згідно п. 4.2., 4.7 Кредитного договору нарахування процентів та комісії проводиться з моменту видачі кредитних коштів до моменту повного виконання позичальником зобовязань по коверненню кредитних коштів Банку. Статтею 615 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України випливає, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати відсотків. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Право Банку стягувати штрафні санкції, передбачені п. 6.1. розділу 6 даного Кредитного Договору . Так даним пунктом кредитного договору встановлено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів і/або сплати відсотків, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 1 % річних від простроченої суми за кожний день прострочення. Оскільки позичальником не виконано ні рішення суду, ні вимоги кредитного договору, а саме порушено графік повернення тіла кредиту та відсотків за користування ним, в результаті чого на час подання позовної заяви за період з 11.03.2015 року по 01.03.2016 року за ним рахується заборгованість за відсотками, несплачена комісія та нарахована і несплачена пеня за останній календарний рік на загальну суму 409 250,77 (чотириста дев'ять тисяч двісті пятдесят гривень 77 копійок) гривень, з яких: сума строкової заборгованості за відсотками - 147,66 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ становить 4 000,82 грн. з розрахунку 1USD = 27,0948 UAH; сума простроченої заборгованості за відсотками - 1 609,46 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти за офіційним курсом НБУ становить 43 608,00 грн. з розрахунку 1USD = 27,0948 UAH; сума строкової заборгованості по щомісячній комісії 252,50 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 2 777,41 грн., пеня - 358 612,04 грн. Оскільки розмір пені, нарахованої за період з 11.03.2015 р. по 01.03.2016 року становить 358 612,04 гривень, і дана сума значно перевищує суму несплачених кредитних коштів по відсотках та комісії, вважають за необхідне стягнути з Відповідача суму пені співрозмірну сумі несплачених відсотків та комісії, яка дорівнює 50 638,73 грн.( 4 000,82 грн. + 43 608,00 грн.+152.50+2 777,41), таким чином загальна сума до стягнення становитиме 101 277,46 грн. (сто одна тисяча двісті сімдесят сім гривень сорок шість копійок), та складається із 50 638,73 грн. боргу по відсотках та комісії + 50 638,73 грн. пені. Представник позивача позовні вимоги підтримав і просить задовольнити. Судове рішення виконано, але куплялася валюта а тому коштів які стягнуті не вистачило на погашення кредиту. Кредитний договір не припинений, банк нараховує відсотки. Предмет позову банк не змінював, борг був у доларах, а рішенням суду від 05.02.2014 року стягнуто еквівалент у гривнях, так як на той час ДВС не виконували стягнення у валюті. У відповідності до ст. 533 ЦК виконання судового рішення не означає виконання кредитних зобовязань. Банк вправі стягнути відсотки з 11.03.2015 року по 01.03.2016 року. комісію та пеню. Договір не виконаний тому що договір не виконано належним чином. Тобто валюта повертається у валюті кредиту. Оскільки було видано долари США то повернення має робитися у доларах США. Відсотки нараховуються до того часу поки буде погашена кредитна заборгованість. Банк нарахував відсотки та просить стягнути. Представник відповідача позову не визнав, та пояснив, що договір припиняється належним його виконанням, що підтверджується документами. Дійсно був кредитний догові. Рішенням Коломийського міськрайонного суду 05.02.2014 року (346/4828/13-ц) стягнуто 187183 грн. (а/с 26) а не у доларах. Рішення виконано 27.02.2015 року та згідно доручення сплачено 207408 грн. 98 коп. (а/с 117) враховуючи витрати виконавчого провадження, так як рішення не виконано вчасно. Однак сплачено по рішенню про стягнення на предмет іпотеки. Було закінчено виконавче провадження, винесена ДВС постанова, яка оскаржувалася, але ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 24.12.2015 року визнано виконавчий лист виданий 05.02.2014 року по справі №346/4828/13-ц таким що не підлягає виконанню. (а/с 106) Було звернено стягнення на предмет іпотеки рішенням Коломийського міськрайонного суду (с. Потятиник) від 29.09.2014 року (а/с 61) на суму що вказана у рішенні від 05.02.2014 року 187183 грн. У звязку з невчасним виконанням рішення про стягнення суми банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості і рішенням від 24.04.2015 року (346/733/15-ц) стягнуто 111995 грн. 97 коп., і банк не заперечує що воно виконане. Беручи до уваги пояснення представників позивача, та відповідача дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 15 серпня 2007 року банк «[PERSON] та кредит» і [PERSON] уклали кредитний договір, відповідно до п. 2.1 якого, банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 25000 дол. США з оплатою по процентній ставці 11,5 процентів річних. Відповідно до п. 3.2 Договору позичальник зобовязувався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором до 15 серпня 2022 року. Відповідно до п. 5.1 Договору забезпеченням виконання зобовязань за цим договором є застава нерухомості (іпотека): однокімнатна квартира в м. Коломия, вул. Шевченка, 2/2. Відповідно до п.6.1 Договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8 цього Договору, а також будь - яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. 16 серпня 2007 року [PERSON] «[PERSON] та кредит» та [PERSON] уклали іпотечний договір, відповідно до якого іпотекодавець передав у заставу іпотеко держателю нерухоме майно квартиру під номером 2 в будинку 2 по вул. Шевченка у м. Коломия Івано-Франківської області. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON]. Відповідно до п. 4 Договору зазначена квартира передається в іпотеку як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором №1432pv від 15 серпня 2007 року на суму 25000 дол. США строком до 15 серпня 2022 року, а також сплати процентів за користування кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 11,5 % річних, а також комісійної винагороди за кредитним договором , неустойки за цим договором або за кредитним договором, враховуючи відшкодування збитків, завданих про строчкою платежів за кредитним договором, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки в повному обсязі (в тому числі витрат за виконавчим написом), визначеному на момент фактичного задоволення вимог. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року стягнуто в солідарному прядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] та кредит» заборгованість за кредитним договором № 1432pv3-07 від 15 серпня 2007 року в розмірі 187183 грн. 19 коп. (а/с 21) Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29.09.2014 р. в рахунок погашення заборгованості згідно кредитного договору № 1432pv3-07 від 15 серпня 2007 року, в сумі 187183 грн. 19 коп. звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме комерційне приміщення. (а/с 61) Способом реалізації предмету іпотеки визначено реалізацію шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 квітня 2015 року стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ «[PERSON] та кредит» 111995 грн. 97 коп. заборгованості за кредитним договором. (а/с 168) Вказані рішення набрали законної сили та були повністю виконані [PERSON], що підтверджується платіжним дорученням №1 від 27.02.2015 року, (а/с 117) а тому нарахування позивачем в період з березня 2015 року по березень 2016 року суми заборгованості по відсотках, комісії та пені є безпідставними. [PERSON] виконала свої зобовязання по повернення всієї суми заборгованості по кредитному договору № 1432pv3-07 від 15 серпня 2007 року, яка визначена рішенням суду в національній валюті 187183 грн. 19 коп., а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1432pv3-07 від 15 серпня 2007 року є такими, що не підлягають до задоволення. Наведеними доказами спростовуються доводи позивача. Вжиті ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 18 квітня 2016 року заходи забезпечення позову у виді арешту приміщення №2 по вул. Шевченка в будинку №2 в м. Коломия, Івано-Франківської області необхідно застосувати до набрання судовим рішенням законної сили. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 527, 530, 533, 1054 ЦК України, та

Outcome: dismissed