Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.03.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6400,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з чим станом на 31.03.2014 року має заборгованість в сумі 25568,99грн., яка складається з: 4986,54грн.-заборгованість за кредитом; 18888,69грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00грн.-штраф (фіксована частина); 1193,76грн.-штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 25568,99грн. та судові витрати. Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 червня 2014 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2015 року заочне рішення від 17 червня 2014 року скасоване і цивільна справа призначена до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не зявився. До суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. На позовних вимогах наполягає. В судовому засіданні відповідач і її представник позовні вимоги не визнали і просять у задоволенні позову відмовити , застосувавши термін позовної давності. Суд, заслухавши відповідача та її представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази , надані сторонами в якості як обґрунтування позовних вимог , так і заперечення проти них вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані і задоволенню не підлягають з наступних підстав : В судовому засіданні встановлено, що дійсно 20.03.2006 року [PERSON] подала до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву на отримання кредиту у розмірі не 6400,00 гривень , як вказано в позовній заяві, а 4000 гривень , у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до вищевказаної заяви, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві. В судовому засіданні встановлено, що банк свої зобовязання по кредитному договору виконав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.03.2006 року, станом на 31.03.2014 року [PERSON] має заборгованість в сумі 25568,99грн., яка складається з: 4986,54грн.-заборгованість за кредитом; 18888,69грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00грн.-штраф (фіксована частина); 1193,76грн.-штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ст. 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі , якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін. Відповідно до вимог ст 10,11 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається в якості обґрунтування позовних вимог і заперечення проти них. За змістом ст. 60 ЦПК України , доказуванню підлягають ті обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наявних у справі документів , на які посилається позивач , встановлено , що на підставі заяви , поданої до банку та підписаної відповідачем 20.03.2006 року , на її імя було видано кредитну карту з картрахунком № 4149605301280244 та встановлено кредитний ліміт в сумі 4000 гривень. Позивачем не вказано кінцевий термін повернення відповідачем кредиту, який відповідає строку дії картки. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг , на які посилається позивач в якості обґрунтування своїх позовних вимог, визначена форма договору, яка укладається між банком та утримувачем платіжної картки. Договір складається з заяви, памятки клієнта , умов та правил надання банківських послуг, тарифів. На вимогу суду надати до матеріалів справи памятку клієнта [PERSON], в якій вказано строк дії картки та кінцевий термін повернення нею кредиту , представник позивача надав не заповнений , чистий , бланк памятки. Відповідач надала суду для огляду оригінал кредитної карти № 4149605301280244 та долучила до матеріалів справи її ксерокопію. При огляді кредитної карти встановлено , що термін її дії сплинув у березні 2009 року і таким чином останній платіж по картці повинен був здійснений відповідачем у березні 2009 року, а позивач з вимогою про стягнення заборгованості по кредиту лише 13 травня 2014 року. Відповідач просить суд застосувати до позовних вимог позовну давність. Відповідно до п. 7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув і стосується позасудового порядку повернення кредиту та спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача, як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч 4 ст. 267 ЦК України ). Загальна позовна давність , як передбачено вимогами ст. 256 ЦК України , встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки ( місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення погашення відсотків за кредитом визначено щомісячними платежами , а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (після MONTH). Як встановлено судом і підтверджено наявними у справі документами, термін дії кредитного договору , який відповідає терміну дії кредитної картки сплинув 31 березня 2009 року, а ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом про захист свого порушено права лише 13 травня 2014 року , тобто з пропуском установленого вимогами статті 257 ЦК України трирічного строку. Довід представника позивача та додана до матеріалів справи довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] (картрахунку № 4149605301280244) про те, що картка, яка була видана відповідачу має строк дії до березня 2013 року не доведено належними та допустимими доказами. Крім того в самій довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] (картрахунку № 4149605301280244) містяться суперечності, а саме вказано, що строк дії кредитної картки березень 2013 року, однак з незрозумілих підстав 19 серпня 2015 року банком на дану карточку , строк дії якої сплинув, безпідставно , всупереч умов та правил надання банківських послуг, без узгодження з клієнтом, знову було встановлено кредитний ліміт в сумі 4990 гривень.

Outcome: dismissed