Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 58888,28 грн., обгрунтовуючи тим, що при звільненні розрахунок проведений не був. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що з позовними вимогами вона не згодна, оскільки вина власника або уповноваженого ним органу щодо розрахунку при звільненні позивача не доведена у передбаченому законом порядку і не встановлена рішенням суду та у звязку з цим відсутні правові підстави для застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ст.7 ч.13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що позивач 09 липня 2007 р. на підставі наказу №270к був прийнятий на роботу у ПАТ «Лисичанськвугілля» на посаду провідного юрисконсульта. 30 грудня 2016 р. наказом №1015-к [PERSON] був звільнений за ч. 3 ст.38 КЗпП за власним бажанням, у звязку з невиконанням роботодавцем умов колективного договору та законодавства про працю, з 30.12.2016 р. (а.с.8). Згідно довідки №65 від 28.02.2018 р. заборгованість відповідача перед [PERSON] складала 22757,01 грн. (а.с.10), яка фактична була виплачена лише 29.12.2017 р. Відповідачем при звільненні позивача в порушення ст.116 КЗпП України не було проведено розрахунок в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). З наданої позивачем довідки №66 від 28.02.2018 р. вбачається, що його середньоденний заробіток складав 195, 89 грн. без урахування обовязкових платежів (а.с.9), середньомісячне число робочих днів склало 36/2=18. Час затримки розрахунку з 31 грудня 2016 р. по 29 грудня 2017 р. включно складає 11 місяців 29 днів, тобто заробітна плата за час затримки розрахунку визначається за 11 місяців 11Х18Х195, 89 грн.=38786, 22 грн. і пропорційно кількості за неповний місяць грудень 2017 р. у вигляді 29 календарних днівХ18 середньомісячна кількість робочих днів/31 календарних днів у грудні місяці = 2 робочих днів (з математичним округленням) Х 195, 89 грн. = 3298, 53 грн.. Всього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на користь позивача з ПАТ «Лисичанськвугілля», складає 38786, 22 грн. + 3298, 53 грн. = 42084,75 грн. без урахування обовязкових платежів. Суд не приймає заперечення відповідача щодо відсутності коштів для своєчасного розрахунку, бо відсутність коштів у підприємства не є доказом відсутності вини. Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для часткового задоволення позову, надані докази достатніми та переконливими. Судовий збір у розмірі 704,8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial