Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами в сумі 12 199 гривень 54 копійки. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] 30 січня 2012 року було укладено кредитний договір № 298/4559АCLАРТ, відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» надав [PERSON] кредит в сумі 9 755 гривень 45 копійок, а також - 14 березня 2012 року було укладено кредитний договір № 589/4564АCLАРТ, відповідно до якого ПАТ «Платинум Банк» надав [PERSON] кредит в сумі 3 220 гривень 45 копійок. Між ПАТ «Платинум Банк» і ТОВ «ФК «Бізнес Фінанс» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, за яким право вимоги за вказаними договорами було відступлено на користь ТОВ «ФК «Бізнес Фінанс». В подальшому ТОВ «ФК «Бізнес Фінанс» за договором факторингу відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги грошових коштів за вказаними кредитними договорами. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредитів та сплаті відсотків за договорами кредитів не виконав, у нього виникла заборгованість за кредитами у вказаному розмірі. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнав позов частково. Пояснив, що він не заперечує щодо стягнення з нього заборгованості за вказаними кредитними договорами, однак просив застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення пені. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З кредитного договору зі страхуванням життя позичальника № 298/4559АCLАРТ від 30.01.2012 року, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» і [PERSON] (далі кредитний договір № 298/4559АCLАРТ) вбачається, що ПАТ «Платинум Банк» надав відповідачу кредит в сумі 9 755 гривень 45 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 % річних за користування кредитом на строк до 30.01.2013 року (а.с. 7). Відповідно до пунктів 2.5 - 2.8 кредитного договору № 298/4559АCLАРТ, перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником з 21 по 26 число кожного місяця включно рівними частинами в сумі 1 128 гривень. З кредитного договору зі страхуванням життя позичальника № 589/4564АCLАРТ від 14.03.2012 року, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» і [PERSON] (далі кредитний договір № 589/4564АCLАРТ) вбачається, що ПАТ «Платинум Банк» надав відповідачу кредит в сумі 3 220 гривень 45 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20 % річних за користування кредитом на строк до 14.03.2013 року (а.с. 19 - 20). Відповідно до пунктів 2.5 - 2.8 кредитного договору № 589/4564АCLАРТ, перерахування коштів для погашення заборгованості за кредитом здійснюється позичальником з 06 по 11 число кожного місяця включно рівними частинами в сумі 373 гривень. На підставі договору про заміну сторони у зобов'язанні від 08.10.2012 року, укладеному між ПАТ «Платинум Банк» і ТОВ «ФК «Бізнес Фінанс», право вимоги за вказаними кредитними договорами було відступлено на користь ТОВ «ФК «Бізнес Фінанс» (а.с. 134 - 135). За договором факторингу № 2 від 08 жовтня 2012 року ТОВ «ФК «Бізнес Фінанс» продало (відступило) права вимоги за кредитним договором № 298/4559АCLАРТ від 30.01.2012 року та передало їх ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 31 - 32, 159 - 162). За договором факторингу № 13 від 15 жовтня 2012 року ТОВ «ФК «Бізнес Фінанс» продало (відступило) права вимоги за кредитним договором № 589/4564АCLАРТ від 14.03.2012 року та передало їх ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 155 - 158). Відповідно до вказаних договорів, права вимоги - це права грошової вимоги клієнта щодо погашення (стягнення) заборгованості з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів та підтверджуються документацією. Як вбачається з виписки з Реєстру боржників від 08.10.2012 року, договором факторингу № 2 від 08.10.2012 року ТОВ «ФК «Бізнес Фінанс» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги заборгованостей до [PERSON] за кредитним договором № 298/4559АCLАРТ від 30.01.2012 року в розмірі 10 559 гривень 39 копійок, з яких: 8 111 гривень 96 копійок - заборгованість за основною сумою боргу; 910 гривень 96 копійок - заборгованість за відсотками; 1 536 гривень 47 копійок - заборгованість за пенею (а.с. 3). Як вбачається з виписки з Реєстру боржників від 15.10.2012 року, договором факторингу № 3 від 15.10.2012 року ТОВ «ФК «Бізнес Фінанс» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги заборгованостей до [PERSON] за кредитним договором № 589/45649АCLАРТ від 14.03.2012 року в розмірі 2 940 гривень 15 копійок, з яких: 2 558 гривень 25 копійок - заборгованість за основною сумою боргу; 113 гривень 05 копійок - заборгованість за відсотками; 268 гривень 85 копійок - заборгованість за пенею (а.с. 5). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Норма статті 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, оскільки, відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання з повернення кредитів, що передбачені кредитними договорами № 298/4559АCLАРТ від 30.01.2012 року і № 589/45649АCLАРТ від 14.03.2012 року, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позичальником, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача, який є новим кредитором, слід стягнути заборгованість за вказаними кредитними договорами. При цьому, зроблену в судовому засіданні заяву відповідача про застосування позовної давності щодо позовних вимог в частині стягнення пені, суд вважає обґрунтованою. Відповідно до пункту першого частини другої статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України). Оскільки, датою повернення кредиту за договором № 298/4559АCLАРТ від 30.01.2012 року встановлено 30.01.2013 року, враховуючи положення ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності в даному конкретному випадку починається з дати наступної, коли позичальник мав погасити кредит, тобто з 31.01.2013 року. Отже, позовна давність за вимогами позивача щодо стягнення пені за вказаним договором спливла 31 січня 2014 року. Оскільки, датою повернення кредиту за договором № 589/45649АCLАРТ від 14.03.2012 року встановлено 14.03.2013 року, враховуючи положення ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності в даному конкретному випадку починається з дати наступної, коли позичальник мав погасити кредит, тобто з 15.03.2014 року. Отже, позовна давність за вимогами позивача щодо стягнення пені за вказаним договором спливла 15 березня 2014 року. Позовну заяву отримано судом 23.05.2014 року. Таким чином, набувши право вимоги за договорами факторингу № 2 від 08.10.2012 року і № 3 від 15.10.2012 року, позивач міг довідатися про порушення своїх прав відповідачем на наступний день після дати повернення кожного з кредитів, встановленої кредитними договорами. Норми частин 3 і 4 статті 267 ЦК України передбачають, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Будь-яких обставин поважності причин пропущення позовної давності за вимогами про стягнення пені, представником позивача не наведено. Таким чином, враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності в частині щодо стягнення пені, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити з підстав спливу позовної давності. Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. За таких обставин, з відповідача слід стягнути розмір заборгованості без урахування розміру нарахованої пені за обома кредитними договорами. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial