Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення. Позов з урахуванням уточнення (а.с. 42-44) мотивовано тим, що позивач є власником ? частини квартири № 244 в будинку № 57 по вул. 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжі, решта квартири належить його дружині [PERSON] Відповідач [PERSON] був власником ? частини квартири, але подарував свою частку [PERSON] Незважаючи на це, [PERSON] продовжує мешкати в квартирі, 21 червня 2017 р. зареєстрував в ній свого неповнолітнього сина [PERSON], який в квартири не мешкає. Проживання та реєстрація відповідачів порушує права позивача як співвласника квартири, в звязку з чим він просить суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою, визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, виселити [PERSON] з квартири. Представник позивача в судовому засіданні підтвердив позовні вимоги та їх обгрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Третя особа [PERSON] позов підтримала, в судовому засіданні пояснила, що спірна квартира була приватизована її сімєю, до складу якої, окрім неї входили її чоловік [PERSON] та сини [PERSON], [PERSON] У лютому 2009 р. [PERSON] свою частку квартири подарував їй, але за згодою співвласників квартири залишився мешкати в ній до придбання нового житла. У липні 2012 р. інший співвласник [PERSON] свою частку квартири продав їй. На цей час вона є власником ? частини квартири, а позивач ? частки. У червні 2017 р. [PERSON] без згоди співвласників квартири зареєстрував в ній свого неповнолітнього сина [PERSON], який мешкає разом із матірю в квартирі в Шевченківському районі м. Запоріжжя. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що в спірній квартирі зареєстрований з дитинства, ніколи не виїжджав з неї і не знімався з реєстрації. Після приватизації квартири він став власником ? частки квартири. У липні 2012 р. в звязку з заборгованістю за кредитом, він вимушений був свою частку квартири формально подарувати матері, але залишився проживати в квартирі, де мешкає по цей час. У 2015 р. він одружився, став мешкати разом із дружиною в спірній квартирі. 16 лютого 2016 р. у них народився син, який також став проживати в тій же квартирі. Пізніше батько та матір створили їм неможливі умови для проживання, що стало причиною залишеннями ними квартири. На цей час дружина з дитиною мешкають в орендованій квартирі по вул. Чарівній в Шевченківському районі м. Запоріжжя. У липні 2017 р. він зареєстрував сина у спірній квартирі, вважаючи, що той має право на реєстрацію за місцем мешкання батька. З позовом не погоджується, оскільки право користування квартирою отримав до її приватизації і не втрачав його по цей час. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 10 червня 2004 р. Комунарської районною адміністрацією Запорізької міської ради, власниками квартири № 244 в будинку № 57 по вул. 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжі були в рівних долях по ? частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 3) Згідно нотаріально посвідченому договору дарування від 4 липня 2009 р. [PERSON] свою частку квартири подарував [PERSON]. (а.с. 6) Згідно нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу від 9 липня 2012 р. [PERSON] свою частку квартири продав [PERSON]. (а.с. 4-5) Таким чином, на цей час співвласниками спірної квартири є [PERSON] у розмірі ? частки, [PERSON] ? частки, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. (а.с. 11-12) Згідно наданим документам відповідач [PERSON] 14 листопада 2015 р. уклав шлюб з [PERSON], від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с. ) Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] з 7 лютого 1990 р., [PERSON] - з 7 лютого 1990 р., [PERSON] з 21 січня 1997 р., [PERSON] 21 червня 2017 р. (а.с. 30-31) В судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] мешкає в спірній квартирі, його син [PERSON] в квартирі не мешкає. При вирішенні спору суд приймає до уваги наступне. Згідно зі ст. 316 ч. ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], будучи власником ? частки спірної квартири, на свій розсуд розпорядився своїм майном, подарувавши належну йому частку квартири матері [PERSON]. Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ст. 722 ч.1 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. В судовому засіданні встановлено, що обдарована [PERSON] дарунок прийняла, про що свідчить п. 7 договору дарування, а також реєстрація права власності обдарованої на вказану частку квартиру в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. (а.с. 6, 11-12) Таким чином, подарувавши частку квартири, відповідач [PERSON] за своєю волею позбавився права власності на цю частку, а від того й права користування, як складової частини права власності, всією квартирою, оскільки з моменту прийняття майна обдарованою вона стала власником цієї частки, а іншої частки в праві власності на квартиру відповідач не має. За змістом ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], не будучи власником вказаної квартири або її частки, мешкає та зареєстрований в квартирі, чим перешкоджає позивачеві як співвласнику квартири у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Для поновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне визнати відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а також виселити його з квартири відповідно до ст. 109 ч.1 ЖК України без надання іншого житлового приміщення. При цьому суд приймає уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги про визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, також підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» місце проживання неповнолітньої дитини є похідним від місця проживання одного з батьків, а [PERSON] суд визнає таким, що втратив право користування спірною квартирою. Ствердження відповідача та його представника про те, що відповідач не втратив право користування квартирою, оскільки ніколи не виїжджав з неї і не знімався з реєстрації, суд не приймає до уваги, оскільки право користування квартирою він втратив одночасно з втратою права власності на вказану частку квартири внаслідок укладення договору дарування. Також судом не приймає до уваги ствердження представника відповідача про те, що відповідач є членом сімї співвласників квартири [PERSON] та [PERSON] як їх син, тому не може бути позбавлений права користування квартирою. При цьому суд приймає до уваги таке. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Між тим в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не є членом сімї співвласників квартири [PERSON] та [PERSON], оскільки він перебуває в зареєстрованому шлюбі, має неповнолітню дитину, тобто сам має сімю. Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 5 листопада 2014 р. в справі № 6-158-цс14. Не заслуговують на увагу також пояснення відповідача про те, що він оспорює в судовому порядку договір дарування частки квартири [PERSON], оскільки вказаний договір є діючим, недійсним його не визнано. З наведених підстав суд вважає за необхідне усунути перешкоди позивачеві у користуванні та розпорядженні належною йому частини спірної квартири шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, та виселення відповідача [PERSON] з квартири.

Outcome: approved