Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення коштів, в якій зазначив, що згідно з угодою № SAMDNWFC00034708973 від 27.04.2017 р. позивачем у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . 13 червня 2017 року на рахунок позивача надійшла винагорода за виконані сільгоспроботи в сумі 18\~332 грн. В той же день банк в односторонньому порядку стягнув цю суму для погашення заборгованості по кредитному договору № DOXRF904010024 від 29.01.2008 р. стягнуто 14\~182,68 грн., з яких на погашення пені 12\~853,90 грн., по картці № [NUMBER] **65 погашено заборгованість в сумі 3\~520,01 грн., по картці № [NUMBER] **76 погашено заборгованість в сумі 537,88 грн. Позивач вважає безпідставним стягнення пені за прострочення заборгованості, оскільки ще у 2008 році він повернув кредит і сплатив усі проценти і на момент стягнення у 2017 році він не мав боргів перед банком. Позивач просить стягнути з відповідача гроші в сумі 18\~332 грн., які були стягнені 13 червня 2017 року з його карткового рахунку. На доведення обґрунтованості своїх вимог позивач надав суду наступні документи: акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 13 червня 2017 року (а.с. 7), відповідь на звернення від 15.12.2017 р. (а.с. 8-9), виписки по кредитному договору № DOXRF904010024 від 29.01.2008 р. (а.с. 10-12), відповідь ПАТ «ПРИВАТБАНК» від 02.08.2017 (а.с. 13-14), довідка про заборгованість від 13.06.2017 (а.с. 15), довідка про заборгованість від 14.06.2017 (а.с. 16), довідка про заборгованість від 13.10.2017 (а.с. 17), довідка про заборгованість від 14.06.2017 (а.с. 18), довідка про заборгованість від 29.06.2017 (а.с. 19), довідки про заборгованість від 13.10.2017 (а.с. 20, 21, 22), довідка-рахунок (а.с. 23), виписка по кредиту за договором від 29.01.2008 за період 29.01.2008 12.10.2017 (а.с. 24-25), виписка по картці за період 26.04.2017 12.10.2017 (а.с. 26), виписки по картці (а.с. 27-45). Представник відповідача скористався своїм правом і надав суду відзив на позовну заяву, який обґрунтував наступним. З позовними вимогами позивача не погодився. Відповідно до укладеного кредитного договору № DOXRF904010024 від 29.01.2008 р. позивач отримав кредит на придбання техніки в розмірі 4427,50 грн. Також згідно договору № SAMDNWFC00034708973 позивачу була надана кредитна картка. На момент підписання договору сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов. Надаючи грошові кошти позивачу, банк задовольнив його вимогу і надав майно (грошові кошти) у тимчасове користування, при цьому передбачив порядок та умови здійснення розрахунків за користування грошовими коштами. Заява про надання кредиту підписана позивачем особисто, в ній зазначено, що він ознайомлений та згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифам, та всі ці документи складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Можливість договірного списання банком передбачена також п. 6.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 року, а саме: якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається у договорі про розрахунково-касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг. Станом на 01.10.2017р., 20.10.2017 р. (зазначені дати списання), за позивачем обліковувалася прострочена заборгованість за вказаним кредитним договором, в подальшому заборгованість позивача також наявна. Зазначає, що у відносинах, що склалися між сторонами, позивач не є потерплою стороною, оскільки порушення зобов`язання сталося саме з його боку. До того ж, при отриманні платіжної банківської картки для виплат позивач ознайомився та погодився з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, що підтвердила власним підписом в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Усі списані з карткового рахунку кошти були перераховані на погашення заборгованості за кредитними договорами, що підтверджується випискою по рахунку кредитного договору. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. На доведення обґрунтованості своїх заперечень відповідач надав суду наступні докази: копія анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 29.01.2008 р. (а.с. 76), копія анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 27.04.2017 р. (а.с. 75), довідка про заборгованість за кредитами, виписка по рахунку договору картрахунку кредитного договору від 22.12.2015 року. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності та підтримання позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та день слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Всебічно, об`єктивно, повно та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче. В судовому засіданні встановлено, що згідно з угодою № SAMDNWFC00034708973 від 27.04.2017 р. позивачем у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] . Встановлено, що 13 червня 2017 року на рахунок позивача надійшла винагорода за виконані сільгоспроботи в сумі 18 332 грн. З`ясовано, що 13 червня 2017 року банк в односторонньому порядку стягнув цю суму для погашення заборгованості по кредитному договору № DOXRF904010024 від 29.01.2008 р. стягнуто 14 182,68 грн., з яких на погашення пені 12 853,90 грн., по картці № [NUMBER] **65 погашено заборгованість в сумі 3 520,01 грн., по картці № [NUMBER] **76 погашено заборгованість в сумі 537,88 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Суд вважає, що Банк списав суму погашення заборгованості за спірним кредитним договором за межами позовної давності п кредитному договору № DOXRF904010024 від 29.01.2008 р., за яким Банк втратив право на стягнення до додаткових вимог, у зв`язку зі спливом позовної давності до основної вимоги (ст. 266 ЦК України), тому списання коштів поза межами позовної давності немає правового значення. Ця правова позиція висловлена в Постановах ВСУ № 6-100цс від 03 вересня 2014 року та № 479/1160/14-ц від 21 лютого 2018 року. Згідно ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Частиною 1 статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, допускається лише за рішенням суду у випадках, встановленим законом. Згідно ч.1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. В судовому засіданні встановлено, що позивач ніякого розпорядження і згоди на списання з його рахунку банку не видавав. Банк не зміг надати суду документів на підтвердження існування такого розпорядження свого клієнта. Суд вважає, що списання грошових коштів з рахунку позивача № [NUMBER] є неправомірним і списана сума підлягає поверненню. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved