Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений з відповідачем 13 серпня 2010 року, зареєстрований Франківським районним у місті Львові відділом РАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про що складено відповідний актовий запис № 357. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 13.08.2010 року. В шлюбі в них неповнолітніх дітей немає. Спочатку життя складалося добре, однак з часом сімейне життя у них погіршилось. У зв`язку з різними поглядами на життя, які призвели до того, що вони тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Сім`я розпалася остаточно і поновлена бути не може, шлюб існує формально, тому просить його розірвати. Відповідач відзиву на позов не надав. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі. Просить справу розглядати у її відсутності та позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позов визнав повністю та просить такий задоволити. У зв`язку з неявкою сторін та з врахуванням поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.02.2021, виданого повторно вбачається, що 13 серпня 2010 року Франківським районним у місті Львові відділом РАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 357. Після одруження відповідач прізвище не змінювала (а.с.3). Згідно копій паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] та громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] вбачається, що 13.08.10 р. зареєстровано шлюб між сторонами (а.с. 4-9). Як вбачається із позовної заяви та підтверджено заявою відповідача про визнання позову. Сторони спільно не проживають тривалий час. Сторони, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому його слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908 грн., згідно з квитанції №42877 від 04.03.2021 року, банк отримувача Казначейство України, отримувач УКуСихів.рм.Львів, р/р [NUMBER] , МФО 899998, КОД ЄДРПОУ 38007636. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті та подання останнім заяви про вирішення питання щодо судового збору в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 454 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 454 грн. судового збору. На підставі ст.ст.24, 105, 112 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved