Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина - неповнолітнього [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, зокрема, позивач суду пояснив, що відповідач ніколи не приймав участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям та розвитком, матеріальної допомоги на утримання свого сина - [PERSON] - не надає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що між ним та позивачем існують неприязні стосунки, внаслідок чого він позбавлений можливості приймати участь у вихованні свого сина. Також суду пояснив, що тимчасово не надає матеріальну допомогу на утримання дитини в зв'язку зі скрутним матеріальним становищем. Просив суд в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя. В подальшому відповідач та його представник в судові засідання, призначені на 18.07.2014 року, 28.07.2014 року, 06.08.2014 року не з'явились, будучи належним чином повідомлені, про причини неявки суду не зазначили. З урахуванням думки позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, у відповідності до положень ст.224 ЦПК України. Представники третіх осіб підтримали позов, просили суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Прокурор в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав та просив задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та оcіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, з'ясувавши думку неповнолітнього [PERSON] [INFO], вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [PERSON] померла [INFO], про що виконкомом Межиріцької сільської ради складено актовий запис про смерть №76 від 18.11.2013 року (а.с.10). Позивач по справі є рідним дідусем [PERSON] , [INFO] (а.с.11, 5,8). Судом встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], проживає в сім'ї [PERSON], знаходиться на його утриманні. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Межиріцької сільської ради № 399 від 25.11.2013 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача щодо [PERSON] [INFO]. У висновку йдеться про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, відсутність у відповідача постійної роботи та постійного місця проживання. (а.с.16). 17 лютого 2014 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України , а саме у вчинені вбивства потерпілої [PERSON] через необережність, та йому призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2014 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2014 року залишений без змін. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровьскої області від 19 червня 2014 року, яка залишена без змін Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області, [PERSON] звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2014 року, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року. Також суд враховує пояснення неповнолітнього [PERSON], [INFO], думка якого була з'ясована в судовому засіданні, та який пояснив суду, що не бажає мати за батька [PERSON] через обставини, які викладені вище. Окрім цього неповнолітній [PERSON], [INFO], зазначив, що відповідач по справі ніколи не цікавився його життям, соціальним розвитком та умовами проживання, хлопчик постійно знаходився і продовжує знаходитись на утриманні дідуся [PERSON] Відповідно до ст. 165 СК України за позивачем закріплено право на звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. ст. 150, 151 Сімейного кодексу України, ст. 11,12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно Міжнародної конвенції ООН «Про права дитини» (20 листопада 1989 року), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини, а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклується про дитину та матеріально її не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому, враховуючи характер ставлення відповідача до дитини, суд вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу та позбавити його батьківських прав відносно Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власного ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий судовий збір.

Outcome: approved