Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь борг з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 89 271,60 грн. В підтвердження вимог зазначає, що 19.08.2013 року [PERSON] позичила у позивача 44 000,00 грн. зі строком повернення до 19.08.2013 року. Про що склали договір позики у вигляді розписки. Проте відповідач ухиляється від повернення боргу, чим порушила взяті на себе зобов*язання. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак відповідач не повертає борг. У зв*язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач надав заяву про слухання справи за його відсутністю, вимоги позову підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилась, будучи повідомленою про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за її відсутністю не надала, тому суд, зі згоди представника позивача розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить правилам ст. 280 ЦПК України. Суд вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що 19.08.2013 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 44 000,00 грн. на підтвердження чого, надала особисто розписку, згідно якої остання зобовязалася повернути суму боргу до 19.05.2014 року. Отже, між сторонами укладено простий письмовий договір позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошову суму, а позичальник зобовязується повернути таку ж саме грошову суму (суму позики). Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 610,611 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частина 2 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач не тільки до встановленого у розписці терміну, але і до сьогоднішнього часу не повернув суму позики в розмірі, то з відповідача повинно бути також стягнуто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за прострочення грошового зобовязання від суми боргу, а всього на загальну суму 89 271,60 грн. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позову щодо стягнення заборгованості за розпискою є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Отже, на підставі вищенаведеного вимоги підлягають задоволенню. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на підставі правил ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved