Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 167063 грн. середнього заробітку за час затримки поновлення його на роботі та 50000 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідачем не виконано рішення суду про поновлення позивача на роботі, а тому повинно відшкодувати позивачу середній заробіток за весь час затримки поновлення на роботі та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача повторно в судове засідання не з»явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, 19.08.2003р. між позивачем та відповідачем укладено трудовий контракт №3709 на строк з 01.09.2003 року по 01.09.2006 року на підставі якого наказом Міністерства аграрної політики України №421-к від 19.08.2003 року позивача призначено на посаду директора Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Житомирагропроект». Строк дії вищевказаного контракту продовжено до 01.09.2009 року на підставі додаткової угоди від 26.07.2006 року та наказу Міністерства аграрної політики України №171-п від 26.06.2006 року. Наказом Міністерства аграрної політики України №225-п від 29.09.2006 року з позивачем достроково розірвано контракт та останнього звільнено з роботи. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24.01.2007 року даний наказ скасовано, а [PERSON] поновлено на роботі. На виконання рішення суду Міністерство аграрної політики України наказом №108-п від 22.05.2007 року скасувало свій незаконний наказ № 225-п від 29.09.2006 року. Наказом Міністерства аграрної політики України №158-п від 31.08.2008 року [PERSON] звільнено з роботи з посади директора Державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Житомирагропроект» з 01.09.2009 року на підставі п.2 ст.38 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку дії трудового контракту №3709 від 19.08.2003 року. Вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Житомирської області від 22.09.2011 року, яким скасовано рішення Корольовського районного суду м. Житомира 19.05.2011 року та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Житомирського державно-кооперативного проектно-вишукувального інституту «Житомирагропроект», Міністерства аграрної політики України про визнання недійсною додаткової угоди, укладення на невизначений строк трудового контракту, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року (із змінами) розяснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи, що рішення суду про відмову у задоволенні позову [PERSON] про поновлення його на роботі, набрало законної сили, доводи позивача про незаконне його звільнення і порушення його прав у сфері трудових відносин є необгрунтованими, а тому позов не підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed