Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача [PERSON], 08.09.1980р.н., такою, що втратила право на користування житловим приміщенням квартирою № 55 по вул.Освицька, 7 у м.Львові; зобовязати Сихівський районний відділ Державної міграційної служби України у м.Львові примусово зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: м.Львів, вул.Освицька, 7/55. В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 29.12.2003р., посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON], що також підтверджується витягом № 2486659 від 31.12.2003р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно ЛОДК БТІ та ЕО. У вказаному житлі зареєстровані він, як власник, двоє його дітей [PERSON], [PERSON], а також його колишня дружина відповідачка [PERSON], шлюб з якою розірвано 08.11.2013р. Відповідачка разом з дітьми виїхала з квартири 12.08.2015р. та не проживає у вказаній квартирі до даного часу. Вивезла з квартири, допоки він перебував на роботі, всі меблі, усю побутову техніку, її особисті речі в квартирі відсутні. Постійна відсутність відповідачки у спірній квартирі також підтверджується складеними уповноваженими працівниками ЖБК № 252 актами від 16.12.2015р., 20.04.2016р. та 18.08.2016р. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період її відсутності не існує, а тому вважає, що така втратила право користування квартирою 55 по вул.Освицька, 7 у м.Львові, на підставі чого просить винести відповідне судове рішення. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча у відповідності ст.76 ЦПК України належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи (в т.ч. шляхом публікації оголошення у пресі згідно ч.9 ст.74 ЦПК), а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності відповідачки, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків [PERSON], [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.401, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до положень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 29.12.2003р., посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON], що також підтверджується витягом № 2486659 від 31.12.2003р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно ЛОДК БТІ та ЕО. Як вбачається з будинкової книги та виданої Житлово-будівельним кооперативом № 252 довідки з місця проживання про склад сімї і прописки № 9 від 19.05.2016р., в квартирі [ADDRESS] зареєстровані четверо осіб: [PERSON], як власник (позивач), [PERSON], як дружина власника (відповідачка) та їхні спільні діти [PERSON], 13.06.2000р.н. та [PERSON], 03.05.2008р.н. Також встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08.11.2013р. було розірвано. [PERSON], згідно вказаних позивачем обставин, відповідачка, після розірвання їхнього шлюбу продовжували проживати у спірній квартирі, а вже 12.08.2015р. добровільно покинув житлове приміщення, без відома позивача вивезла з квартири всі меблі, побутову техніку та відповідно свої особисті речі. Як стверджується актами від 16.12.2015р., 20.04.2016р. та 18.08.2016р., складеними мешканцями будинку № 7 по вул.Овицька та затвердженого головою ЖБК-252 [PERSON], відповідачка [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 12.08.2015р. (понад рік), особистих речей в квартирі немає (вивезено). Вказані обставини також підтвердженні показами свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні ствердили, що відповідачка [PERSON] виселилась з квартири позивача понад півтора роки тому і з того часу до такої жодного разу не навідувалась, а місце перебування останньої на даний час їм невідоме. Право користування чужим майном може бути встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Будь-які правочини, на підставі яких відповідачка була би наділена правом на користування спірною квартирою (найм, оренда, позичка, тощо) не вчинялись. Передбачених чинним законодавством підстав для збереження за відповідачкою спірного жилого приміщення судом не встановлено. Таким чином, суд повно, всебічно та обєктивно оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що відповідач, не проживаючи у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, втратила право на користування нею з підстав ч.2 ст.405 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В частині вимог про зобовязання Сихівського районного відділу Державної міграційної служби України у м.Львові примусово зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: м.Львів, вул.Освицька, 7/55 слід відмовити з огляду на те, що відповідно до ст.7 Закону України «Про вільний вибір місця проживання та свободу пересування» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням, відтак, питання про зняття особи з реєстрації виникає в процесі виконання такого рішення суду, оскільки орган, який здійснює реєстрацію місця проживання та зняття з реєстрації при наявності такого рішення зобовязаний зняти особу з реєстрації і лише у випадку відмови в цьому може виникнути спір. З огляду на викладене така вимога заявлена позивачем передчасно та на даний час відсутні підстави для її задоволення. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки в користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 520 грн., що підтверджені відповідним платіжними дорученням. На підставі ст.ст.401, 405 ЦК України та

Outcome: approved