Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де є третя особа, про визнання права користування квартирою, вселення в квартиру та усунення перешкод в користуванні квартирою. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві власності її батькам - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності. З моменту придбання квартири у 2001 році вона 16 річною дитиною вселилася в квартиру разом із батьками та молодшою сестрою та проживали в зазначеній квартирі постійно однією сім'єю до 16.04.2012 року. В квартирі позивач не зареєстрована, має постійне місце реєстрації в [ADDRESS], зареєстрований в квартирі лише відповідач. 05.04.2012 року вона поїхала у відпустку, при цьому, батько забрав в неї ключі від квартири та сказав, щоб вона не поверталась до квартири. 16.04.2012 року, коли вона повернулась з відпустки, батько не впустив її до квартири, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом. 25.03.2013 року матір позивачки та третю особу у даній справі, було вселено до спірної квартири на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва. Разом з матір'ю, було вселено і її, батько не чинив перешкод щодо її вселення в цілому в квартиру, але не дав можливості користуватися тією кімнатою якою вона користувалася раніше. На даний час позивачка проживає в спірній квартирі, в квартирі де вона зареєстрована вона не має змоги проживати бо квартира здається. Позивач просила визнати за нею право на користування спірною квартирою, та вселити у спірну квартиру, а також зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод в користуванні квартирою. Представник позивача в судовому засіданні підтримав пояснення позивача, та пояснив, що позивач набула права користування спірною квартирою на підставі ст. 156 ЖК , оскільки була вселена неповнолітньою до спірної квартири та увесь час в ній проживала, виселена зі спірної квартири була в порушення вимог закону, а тому має право на користування цією квартирою не залежно від того що має інше житло та місце реєстрації. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні її позовних вимог, та звернув увагу суду на те, що позивач має у власності інше житлове приміщення та має постійне місце реєстрації в іншій квартирі, а тому не має права на набуття права користування спірною квартирою, а тому не можуть бути задоволеними і решта вимог позивача. Третя особа в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, та пояснила, що позивач була вселена до спірної квартири як неповнолітня дитина, постійно в ній проживала, а тому має право на користування вказаною квартирою. Крім того зазначила, що у неї з відповідачем двоє дітей, і рішенням суду було задоволено її позовні вимоги в інтересах молодшої неповнолітньої доньки до відповідача та визнано за молодшою донькою право на користування квартирою. Вважає що обидві доньки мають рівні права на користування спірною квартирою, а тому позовні вимоги позивачки необхідно задовольнити. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши надані суду докази що містяться в матеріалах справи, судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини : Позивач [PERSON] [INFO] є дочкою [PERSON] відповідача у справі та дочкою [PERSON] третьої особи у справі. (а.с. 5 т.1). Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 11 жовтні 2001 року квартира за адресою [ADDRESS] зареєстрована на ім'я відповідача [PERSON] на праві приватної власності (а.с.6 т.1). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.06.2012 року визнано за [PERSON], матір'ю позивачки та [PERSON], батьком позивачки право спільної сумісної власності на спірну квартиру, а також вселено [PERSON] в зазначену квартиру. Рішення суду набрало законної сили. 25.03.2013 року на підставі вказаного рішення суду [PERSON] була вселена до спірної квартири, разом з [PERSON] до спірної квартири вселилася і позивач [PERSON] та продовжує в ній проживати і на час розгляду справи. (а.с.20 -22 т.1) На час вселення 25.03.2013 року позивача до спірної квартири відповідач не давав своєї згоди на вселення останньої до квартири та між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не було укладено жодних угод. Вказана обставина підтверджується поясненнями учасників судового процесу та не заперечується ними. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Відповідно до вимог ст. 65, 156 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до змісту ст. 65 ЖК за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим жилим приміщення, якщо вона зберігає право користування жилою площею в іншому жилому приміщенні. Як убачається з матеріалів справи, що [PERSON] до вселення в спірну квартиру проживала з дотриманням правил реєстрації в квартирі [ADDRESS] (а.с.25 т.1) та зареєстрована в ній на час розгляду справи судом. 19 жовтня 1999 року позивачка [PERSON] стала співвласницею цієї квартири, приватизувавши її разом з іншими членами сім'ї (а.с.26 т.1). У спірній квартирі позивачка [PERSON] зареєстрована не була (а.с. 25 т.1). Зазначені обставини свідчать про те, що позивачка зберігає право на житлову площу в квартирі [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, оскільки вона має інше житлове приміщення та зареєстрована у ньому, а також 25.03.2012 року була вселена до спірної квартири без згоди на її вселення одного із співвласників спірної квартири.

Outcome: dismissed