Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначив, що відповідач зареєстрована у належній йому на праві приватної власності квартирі [ADDRESS] . Посилаючись на відповідні норми житлового законодавства і права власності, змінивши під час розгляду справи предмет позову, позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача надав заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечив. Законний представник малолітньої відповідачки в судове засідання не прибула, була повідомлена про місце, день і час розгляду справи належним чином шляхом отримання судових повісток про виклик, про причини свого неприбуття суд не повідомила. Враховуючи, що законний представник малолітньої відповідачки, яка була належним чином повідомлена про місце, день і час розгляду справи, не прибула в судове засідання і не повідомила суд про причини свого неприбуття, суд вважає причини неприбуття законного представника малолітньої відповідачки в судове засідання неповажними. Оскільки, законний представник малолітньої відповідачки не з`явилася в судове засідання без поважних причин, не подала відзив та представник позивача не заперечив проти вирішення справи в заочному порядку, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Треті особи надали суду заяви про розгляд справи у відсутності їх представників. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами, а саме: свідоцтвом виданим 31.10.2013 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Бобковим О.В. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.10.2012 року (а.с. 9, 10 - 11). Відповідно до листа Устимівської сільської ради Васильківського району Київської області від 05.12.2018 року № 266, [PERSON] , [INFO] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] (а.с. 17). [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. Вирішуючи спір по суті, суд застосовує наступні норми законодавства. Норма частини першої статті 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Право власності позивача на вказане нерухоме майно виникло відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» після [PERSON] , яка була попереднім власником зазначеного житла та є законним представником відповідачки, яка є малолітньою особою і не досягла віку цивільної процесуальної дієздатності. Норми статті 405 ЦК України передбачають, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. У зв`язку із цим, малолітня відповідачка користувалася квартирою [ADDRESS] , як член сім`ї власника житла. Натомість, станом на дату прийняття цього рішення, факт реєстрації відповідачки у житловому приміщенні, що належить позивачу, створює останньому, як власнику майна, перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Рішенням, Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року, яке набрало законної сили, виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] (а.с. 5 - 8). Зокрема, в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2012 року (№ 6-22277св12), 31 жовтня 2012 року (№ 6-13150св12) і 11 листопада 2015 року (№ 6-20997св15), суд касаційної інстанції зазначив про те, що відповідно до вимог статтей 156, 157 ЖК УРСР, з урахуванням положень статті 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на майно; виникнення прав членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування будинком; при цьому згідно зі статтями 317, 391, 383 ЦК України, власник, якому належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і які є непорушними, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року (№ 6-57цс11), 23 січня 2013 року (№ 6-164цс12) і 05 листопада 2014 року (№ 6-158цс14), суд також виходив з того, що право членів сім`ї власника будинку на об`єкт власності є похідними від прав самого власника. Відповідно до частин першої та другої статті 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї; на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Оскільки, під час розгляду справи встановлено, що відповідачка, як член сім`ї [PERSON] мала право користуватися житлом у вигляді квартири [ADDRESS] , право власності на яку у [PERSON] припинилось на законних підставах, суд приходить до висновку про припинення права малолітньої [PERSON] на користування вказаним житлом. Таким чином, права позивача на належне здійснення права власності щодо квартири [ADDRESS] , підлягають захисту шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на законного представника малолітньої відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved