Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати договір дарування житлового будинку [ADDRESS] від 23.02.2017 та договір дарування земельної ділянки (кадастровий номер 7110136400:01:008:0141), розташованої за вказаною вище адресою від 23.02.2017, що посвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. недійсними, із застосуванням наслідків недійсності даних правочинів. Та зобов`язати відповідача [PERSON] , в порядку застосування наслідків недійсності правочинів, повернути житловий будинок та земельну ділянку у власність позивача [PERSON] .. В обґрунтування позову зазначено, що 23.02.2017 між позивачем та його донькою [PERSON] були укладені договори дарування, згідно яких позивач на користь доньки подарував житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку (кадастровий номер 7110136400:01:008:0141) призначену для обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за тією ж адресою. Вказані договори дарування, були посвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за реєстровими №1454 та №1460 від 23.02.2017. Позивач зазначає, що вказані договори були укладені ним внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, в період сильного душевного хвилювання та розладу його психічного стану. Крім того, він зазначає, що за інших обставин він би у жодному разі не уклав би на таких умовах, вкрай невигідних для нього умовах, договори дарування на користь відповідачки, яка скористалась його хворобою у власних корисних цілях, що не відповідають його інтересам, адже він не маючи власного житла не отримав від доньки підтримки та розуміння, а його подарунком фактично володіє його колишня дружина [PERSON] , а не його донька. З огляду на викладене вище, посилаючись на норми ст. 233 ЦК України, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 26 березня 2018 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою суду від 18.05.2018 визнано явку позивача в судовому засіданні обов`язковою. Ухвалою суду від 23.05.2018 витребувано з КП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» Черкаської міської ради медичку картку на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 30.05.2018 у справі призначено судову психологічну експертизу. Провадження у справі зупинено. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 05.07.2018 ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.05.2018 залишено без змін. Листом КНДІСЕ Черкаського відділення від 26.07.2018 за вих №23/799/-18 ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.05.2018 залишено без виконання. Ухвалою суду від 02.07.2018 провадження у справі віднослено. Призначено справу до розгляду у судове засідання. Ухвалою суду від 30.10.2018 призначено проведення судової психологічної експертизи. Провадження у справі зупинено. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2018 року ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.10.2018 залишено без змін. 25.05.2019 на адресу суду надійшов висновок експерта судової психологічної експертизи від 14.03.2019. Ухвалою суду від 28.03.2019 провадження у справі віднослено. Призначено справу до розгляду у судове засідання з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою суду від 23.01.2020 визнано явку позивача в судове засідання обов`язковою. Ухвалою суду від 13 квітня 2020 року позов залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України. Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 липня 2020 року ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.04.2020 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 28.07.2020 справа надійшла до Придніпровського районного суду м. Черкаси у провадження судді Демчика Р.В. Ухвалою суду від 03.12.2020 відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Гіллмора Д.А. про призначення у справі судової комплексної психолого-психіатричної експертизи. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовні заяві та додані до неї докази. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні через його необґрунтованість та недоведеність. Також, представник відповідача зазначив, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що спірні договори дарування були укладені позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних для нього умовах, а відтак підлягає визнанню його недійним на підставі ст. 233 ЦК України. Третя особа приватний нотаріус Романій Н.В. в судове засідання не з`явилась. Проте надала суду письмову заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсності. Заслухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 23.02.2017 між позивачем та його донькою [PERSON] були укладені договори дарування, згідно яких позивач на користь доньки подарував житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку (кадастровий номер 7110136400:01:008:0141) призначену для обслуговування даного житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за тією ж адресою. Вказані договори дарування, були посвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В. за реєстровими №1454 та №1460 від 23.02.2017 (а.с. 10, 11). Крім того, судом встановлено, що згідно висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 14.03.2019 за №190/191/19-27 (а.с. 3-6 т.2), експертом встановлено, що під час експертного дослідження виявлені індивідуально-психологічні особливості [PERSON] , [INFO] , такі як працьовитість, ретельність, потреба доводити почату справу до кінця, завзятість. Розумовий аналіз його сильна сторона. Уважний до деталей, подробиць. Планує та передбачує життя і йому не подобаються «сюрпризи» чи зміни звичайного ходу подій. Він постійно «упорядковує», організує людей і речі навколо себе. Надмірна пристрасть до деталей, потреба у додатковій, уточнюючої інформації для прийняття рішення позбавляє його оперативності. Раціональність, емоційна сухість і холодність заважають швидко встановлювати контакти з різними особами, що не сприяє розвитку особистого успіху. В ситуаціях конфлікту така риса характеру як завзятість переходить в упертість. В психоемоційному плані виражена егоїстичність, яка при цьому поєднується з владністю, незалежністю при чуттєвості та ранимості. Цей конфлікт породжує постійне занепокоєння, тривогу та страх. Висока потреба у відчутті, що його цінують. На питання у якому емоційному стані перебував [PERSON] під час укладання 23 лютого 2017 року договорів, що оспорюються, встановити неможливо. Виявлені психологічні особливості, особисті риси [PERSON] , його певні погляди в повному обсязі не можуть вирішити питання чи під впливом тяжких для нього обставин підписані договори. Для вирішення питання чи був здатним [PERSON] з урахуванням визначених обставин, 23 лютого 2017 року повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення, реалізовувати і якою мірою фактичний зміст власних дій та їх наслідків, доказів особливо-тяжких обставин, які є умовою для правильного розуміння помилкової угоди в матеріалах справи є недостатніми. Так, немає повної інформації, що [PERSON] саме на момент підпису договору дарування житлового будинку та земельної ділянки страждав будь-якими психічними розладами. До матеріалів справи приєднана довідка КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер» від 05.03.2018 року за №332/01-37/01 про те, що [PERSON] перебуває під наглядом лікаря - психіатра КЗ «ЧОПНД» з приводу депресивного стану. Дана відповідь не містить повну інформацію щодо перебігу захворювання і не конкретизує визначення «перебуває під наглядом лікаря» (стаціонар, амбулаторно чи перебуває на обліку). Крім того, в результаті проведеного дослідження, у [PERSON] не виявлений гальмівний тип нервової системи, підвищена сугестивність, депресивний стан, швидка виснажуваність та розгубленість, вплив яких зумовлює неправильне сприйняття і оцінку ситуації та їх перспективи в результаті ухвалення рішення, що не відповідає інтересам. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Правовим наслідком укладання договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього в обдарованої особи. Особливість договору дарування полягає у тому, що цей договір є безоплатним, а тому дарувальник не набуває права власності від обдарованої особи зустрічних дій майнового характеру. Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, позивач зазначив, що поведінка відповідачки свідчить про її навмисні дії позбавити його житла, яке є єдиним місцем його проживання, оскільки після укладення договорів дарування стосунки із відповідачем значно погіршились і остання не виконала своєї обіцянки проживати з ним та допомагати йому з лікуванням. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правові наслідки вчинення правочину під впливом помилки визначені у статті 229 ЦК України: якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки відповідно до статті 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також, що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановлені судом обставини справи свідчать про повну недоведеність позиції позивача, що оспорювані договори, були укладені ним під впливом помилки та/або тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, а саме, у зв`язку із тяжкими сімейними обставинами, що призвели до сильного душевного хвилювання та розладу його психічного стану. Судом також не було встановлено помилки позивача при укладанні оспорюваних ним договорів дарування, оскільки не має правового значення помилка щодо одержання ним користі від вчиненого правочину. За таких обставин, суд не вбачається підстав для визнання недійсними договорів дарування від 23.02.2017 на підставі ст. 229 ЦК України, у зв`язку із вчиненням оспорюваного правочину під впливом помилки, а також на підставі ст. 233 ЦК України, у зв`язку із вчиненням оспорюваного правочину під впливом тяжкої обставини, оскільки такі обставини перед судом не доведені. На підставі наведеного, ст.ст.203,215,229,233 ЦК України,

Outcome: dismissed