Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідач, будучи фізичною-особою підприємцем, підписав заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно заяви [PERSON] приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування та взяла на себе зобовязання виконувати умови договору. Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок №26001054606067 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку банку і клієнта. 08.04.2015 відповідачем була припинена господарська діяльність, тому позивач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 04.12.2013 (справа №6-125цс13) звертається з даним позовом в порядку цивільного судочинства. Банк свої зобов'язання за договором виконав належним чином. Прострочена заборгованість на рахунку відповідача зявилася 29 квітня 2016 року і не була погашена в момент, коли відповідач не здійснив внесення чергового платежу на рахунок погашення заборгованості. Тобто відповідач за договором свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 14.06.2017 має заборгованість за договором в сумі 90243,13грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 18396,56грн, заборгованості по процентам за користування кредитом 32982,46грн, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 38864,11грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. Представник позивача підтримав вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі, про що надав суду заяву. Відповідач у судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідача також не надходило. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 18.12.2017 згідно ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом установлено, що згідно заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, поданої 16.04.2013 фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с. 10), ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» здійснювалось обслуговування поточного рахунку № 26001054606067 зі встановленим кредитним лімітом, в електронному вигляді, через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms-повідомлення, інші), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг» (а.с. 11-23). 08.04.2015 зареєстровано припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON], що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 32-33). У порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання виконувала не у повному обсязі, передбачені умовами договору чергові платежі вносила несвоєчасно, тому станом на 14.06.2017 утворилась заборгованість в розмірі 90243,13 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 18396,56 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 32982,46 грн, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 38864,11 грн, що підтверджено розрахунком позивача (а.с. 29). Після встановлення вказаних обставин суд приходить до наступного висновку. В п. 4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі, отже справа підсудна Пирятинському районному суду Полтавської області. Частиною 3 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»\~(в редакції станом на дату припинення підприємницької діяльності [PERSON]А.) передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до ст. 51, 598-609 ЦК України, ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 04 грудня 2013 року (справа № 6-125цс13). Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк виконання, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а відповідач - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобовязанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту, сплати процентів за його користування та неустойки. \~\~\~\~\~\~ За таких обставин, з врахуванням порушення позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного і повного погашення заборгованості, ненадання відповідачем доказів про повне погашення заборгованості за кредитним договором, суд вважає позовні вимоги про стягнення з позичальника заборгованості в сумі 90243,13 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 18396,56 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 32982,46 грн, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 38864,11 грн, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимогст. 141 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору - 1600 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved