Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом,в якому зазначив, що між ним і відповідачем було укладено Договір банківського вкладу на вимогу № 2620/61/188566 від 05.06.2014 р. та Договір банківського рахунку [NUMBER] від 05.06.2014 р. Під час укладання Договору банківського вкладу на вимогу № 2620/61/188566 від 05.06.2014 р. позивачем було внесено на відкритий відповідачем депозитний рахунок грошові кошти в сумі 67 907,97 грн. Згідно пунктів 2.2, 5.1.3, 5.2.1 Договору № 2620/61/188566 від 05.06.2014 р., позивач має право вимагати повернення вкладу або його частини за першою письмовою вимогою, яка пред»являється відповідачеві за три банківські дні д запропонованої дати повернення вкладу (його частини). Позивачем 13.06.2014 р. було подано заяву відповідачу з вимогою про повернення суми вкладу з урахуванням відсотків, які мали бути нараховані. Однак, листом від 10.07.2014 р. відповідач повідомив позивача, що той має право зняти кошти у відділенні, в якому обслуговується, але при наявності коштів в касі. Утім, незважаючи на звернення позивача кошти до теперішнього часу не повернуті. Заборгованість станом на 12.11.2014 р. за вищевказаним Договором складає 76 167,62 грн., з яких: 67 907,97 грн. - вклад; 2 958,18 грн. -1% річних, згідно умов Договору, 887,45 грн. - 3% річних, 4 414,02 грн. -індекс інфляції. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу 76 167,62 грн. У судовому засіданні сторони відсутні. Позивач у своїй заяві просить суд розглядати справу у його відсутності, позов підтримує, не заперечує ухвалити заочне рішення у разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з»явився, хоча належним чином був сповіщений про судове засідання. про що свідчить поштове повідомлення про отримання 26.12.2014 р. повістки. Причину неявки суду не повідомив, з заявами, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не звернувся, заперечень на позов не надав. Виходячи з наведеного, матеріалів справи, з письмової згоди позивача і на підставі ст..224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено Договір банківського вкладу на вимогу № 2620/61/188566 від 05.06.2014 р. та Договір банківського рахунку [NUMBER] від 05.06.2014 р. Під час укладання Договору банківського вкладу на вимогу № 2620/61/188566 від 05.06.2014 р. позивачем було внесено на відкритий відповідачем депозитний рахунок грошові кошти в сумі 67 907,97 грн. Згідно пунктів 2.2, 5.1.3, 5.2.1 Договору № 2620/61/188566 від 05.06.2014 р., позивач має право вимагати повернення вкладу або його частини за першою письмовою вимогою, яка пред»являється відповідачеві за три банківські дні д запропонованої дати повернення вкладу (його частини). Позивачем 13.06.2014 р. було подано заяву відповідачу з вимогою про повернення суми вкладу з урахуванням відсотків, які мали бути нараховані. Однак, листом від 10.07.2014 р. відповідач повідомив позивача, що той має право зняти кошти у відділенні, в якому обслуговується, але при наявності коштів в касі. Утім, незважаючи на звернення позивача кошти до теперішнього часу не повернуті. Заборгованість станом на 12.11.2014 р. за вищевказаним Договором складає 76 167,62 грн., з яких: 67 907,97 грн. - вклад; 2 958,18 грн. -1% річних, згідно умов Договору, 887,45 грн. - 3% річних, 4 414,02 грн. -індекс інфляції. Статтею 1058 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Приписами ч. 3 ст. 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачам на праві приватної власності. Відповідно до ч.1,5 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню владникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмірі процентів не встановлений договором або законом. Таким чином суд приходить до висновку, що дії банку є незаконними та такими, що порушують право позивача вільно розпоряджатися грошовими коштами відповідно до умов договору. Позивачем надано розрахунок позовних вимог, правильність якого перевірена судом .

Outcome: approved