Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на автомобіль марки MAZDA 323, 1995 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та зняти з нього арешт і обмеження, стверджуючи, що 02 лютого 2015 року він надав у тимчасове безоплатне користування своїй знайомій [PERSON] вище вказаний автомобіль, строк користування яким було визначено в один тиждень, але після сплину зазначеного вище строку користування відповідач [PERSON] відмовилася повернути позивачу автомобіль, мотивуючи це тим, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Коростенським МРЕВ УДАІ УМВС України в Житомирській області, власником автомобіля є [PERSON], а не позивач [PERSON] Позивач з ствердженнями [PERSON] не погоджується і зазначив, що 20 лютого 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого позивач за 46400 грн. (на день укладення договору в еквіваленті складало 5800 доларів США) придбав у останнього автомобіль марки MAZDA 323, 1995 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], договором встановлено, що право власності у позивача, як покупця виникає з моменту підписання акту прийому-передачі, 20 лютого 2014 року був також складений акт прийому-передачі автомобіля, згідно якого [PERSON] передав позивачу, а позивач прийняв у нього вище вказаний автомобіль, тобто право власності на спірний автомобіль виникло у позивача саме 20.02.2014 року. Крім того, в повному обсязі реалізувати своє право власності на автомобіль позивач не в змозі, оскільки, як стало йому відомо, на спірний автомобіль Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції накладено арешт. Вказані вище обставини позбавили позивача права в повній мірі володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому автомобілем, з приводу чого він змушений звернутися до суду з позовом і в судовому засіданні свої вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в позові обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі, заперечень до заявлених вимог не надала. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого Коростенським МРЕВ УДАІ УМВС України в Житомирській області, належав автомобіль марки MAZDA 323, 1995 року випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 20.02.2014 року відповідно до укладеного сторонами договору купівлі-продажу відповідач [PERSON] продав позивачу вище вказаний автомобіль за 46400 грн. (на день укладення договору в еквіваленті складало 5800 доларів США), що підтверджується розпискою і актом прийому-передачі автомобіля від 20.02.2014 року, що 02.02.2015 року позивач надав у тимчасове безоплатне користування на один тиждень відповідачу [PERSON] вище вказаний автомобіль, але остання відмовилася повертати позивачу автомобіль, посилаючись на дані в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, в якому власником автомобіля вказаний [PERSON], що суд вважає такі ствердження [PERSON] безпідставними в зв'язку з наступним. Згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, а згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто, право власності на спірний автомобіль виникло у позивача саме 20.02.2014 року. При цьому, те що позивач не здійснив державної реєстрації автомобіля на своє ім'я не впливає на його право власності. Крім того, законодавство України не містить жодної вказівки власне на реєстрацію права власності на транспортні засоби, а лише говорить про державну реєстрацію самих транспортних засобів. Як встановлено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно та про звільнення майна з-під арешту, тому суд вважає правомірною вимогу позивача про звільнення вище вказаного автомобілю з-під арешту. Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що позивач є добросовісним набувачем, набув право власності на автомобіль на законних підставах, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, і має законне право володіти, користуватися, розпоряджатися вище вказаним автомобілем. На підставі викладеного,

Outcome: approved