Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить здійснити тлумачення заповіту [PERSON] , який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирської міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л. за реєстровим № 897, який був зареєстрований в Спадкову реєстрі 20.03.2012р. за реєстровим № 52565299, а саме визначити розмір частки кожного із спадкоємців за заповітом [PERSON] та [PERSON] у спадщині у простих арифметичних дробах, що становлять 14/100 та 10/100 відповідно кожного спадкоємця. Мотивуючи свої вимоги тим, що свідоцтвом про право власності на спадщину за законом посвідченого Другою житомирською державною нотаріальною конторою 06.07.1991р. за реєстром № 2-2424 Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради було зареєстровано право власності [PERSON] на нерухоме майно, а саме 24/100 ід. частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про наявність (відсутність) зареєстрованого майна КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 07.08.2018р. № 4174. 20.03.2012р. [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирської міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л. за реєстровим № 897, який був зареєстрований в Спадкову реєстрі 20.03.2012р. за реєстровим № 52565299. Цим заповітом [PERSON] належну їй на праві власності 24/100 ід. частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] заповіла: - \~ \~ \~ \~своєму сину [PERSON] , [INFO] : коридор № 5-1, кухню № 5-2, житлову кімнату № 5-3; - \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [INFO] : тамбур № [NUMBER] ; тамбур № 4-2, кухню№ 4-3, житлову кімнату № 4-4. Таким чином, у зв`язку з тим, що зміст заповіту [PERSON] не містить в собі розміру ідеальної частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та відповідно розміру часток цього домоволодіння, що заповідалося позивачу та [PERSON] я вимушена звернутися до суду з позовом про тлумачення судом його змісту. Позивач в судове засідання не з`явилася, в прохальній частині позовної заяви просить розглядати справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просять проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю. Представник третьої особи - Територіальна громада міста Житомира в особі Житомирської міської ради - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй заяві просить розглядати справу у відсутність представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Житомирської державної нотаріальної контори в Житомирській області - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивачка послалася як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось відповідачем, та підтверджено доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на спадщину за законом посвідченого Другою житомирською державною нотаріальною конторою 06.07.1991р. за реєстром № 2-2424 Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради було зареєстровано право власності [PERSON] на нерухоме майно, а саме 24/100 ід. частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про наявність (відсутність) зареєстрованого майна КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 07.08.2018р. № 4174. 20.03.2012р. [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Житомирської міського нотаріального округу КУЗЬМІНОЮ Л.Л. за реєстровим № 897, який був зареєстрований в Спадкову реєстрі 20.03.2012р. за реєстровим № 52565299. Цим заповітом [PERSON] належну їй на праві власності 24/100 ід. частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] заповіла: - \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [INFO] : коридор № 5-1, кухню № 5-2, житлову кімнату № 5-3; - \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [INFO] : тамбур № 4-1; тамбур № 4-2, кухню№ 4-3, житлову кімнату № 4-4. Згідно з експлікацією приміщень до плану садибного (індивідуального) будинку, що є невід`ємною частиною технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , що виготовлений КП КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради станом на 19.07.2018р. вказаний житловий будинок включає в себе: тамбур № 4-1; тамбур № 4-2; кухню № 4-3; житлову кімнату № 4-4; коридор № 5-1, кухню № 5-2, житлову кімнату № 5-3. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторне) серії [NUMBER] видане 04.07.2018р. Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. В 2015 році із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] як спадкоємці за заповітом, а [PERSON] як спадкоємиця за законом на підставі ст. 1241 ЦК України на належну їй обов`язкову частку спадкового майна внаслідок чого Другою житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області була заведена спадкова справа № 309/2015 щодо майна померлої [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторне) серії [NUMBER] видане 04.04.2017р. Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. 23.01.2020р. Житомирською державною нотаріальною конторою була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у відповідності з якою було відмовлено мені [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] баби - [PERSON] у відповідній частці до спадкового майна, що складається з : частки житлового будинку [ADDRESS] , яку складають наступні приміщення: коридор № 5-1; кухня № 5-2; житлова кімната № 5-3; тамбур № 4-1; тамбур № 4-2; кухня № 4-3, житлова кімната № 4-4, оскільки зі змісту заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л. 20.03.2012р., зареєстрованого у реєстрі за 897, неможливо визначити розмір частки кожного зі спадкоємців за заповітом у спадщині у простих арифметичних дробах. Крім того, 23.01.2020р. Житомирською державною нотаріальною конторою була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у відповідності з якою з якою було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] матері - [PERSON] , на підставі ст. 1241 ЦК України на належну їй обов`язкову частку спадкового майна, яке складається з: частки житлового будинку [ADDRESS] , яку складають наступні приміщення: коридор № 5-1; кухня № 5-2; житлова кімната № 5-3; тамбур № 4-1; тамбур № 4-2; кухня № 4-3, житлова кімната № 4-4, оскільки зі змісту заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л. 20.03.2012р., зареєстрованого у реєстрі за 897, неможливо встановити, від якої ідеальної частки вказаного житлового будинку необхідно вираховувати обов`язкову частку в спадковому майні, та неможливо визначити розмір частки кожного зі спадкоємців за заповітом у спадщині у простих арифметичних цифрах. В довідці Приватної фірми «ЮрЕкс» ЮРИДИЧНА КОНСУЛЬТАЦІЯ ТА МАЙНОВА ЕКСПЕРТИЗА» від 10.02.2020р. № 10/105 зазначено про те, що виходячи з того, що [PERSON] належало 24/100 ід. частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] з якого вона заповіла [PERSON] згідно заповіту від 20.03.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л. за реєстровим № 897 наступні приміщення: коридор № 5-1, кухню № 5-2, житлову кімнату № 5-3, загальною площею 26,1 кв.м. в тому числі житловою площею 13,5 кв.м., що складає 10/100 ідеальних часток домоволодіння, та заповіла [PERSON] згідно заповіту від 20.03.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л. за реєстровим № 897 наступні приміщення: тамбур № 4-1; тамбур № 4-2; кухню № 4-3; житлову кімнату № 4-4, загальною площею 33,8 кв.м. в тому числі житловою площею 19,0 кв.м., що складає 14/100 ідеальних часток домоволодіння. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно статті 1261 ЦК України, до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Згідно із ч. 1, 2 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Це означає, що суб`єкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. Як передбачено п.2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Аналогічні правила містяться і в п. 1.6 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5. Отже об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений зі слів та сполучень слів, які утворюють його текст. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Цивільного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з1ясування і дослідження інших обставин справи. Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved