Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 06.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11090481000, згідно до п.1.1 кредитного договору відповідачу надано кредит в іноземній валюті у розмірі 40600,00 дол.США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,3 % річних. В забезпечення виконання вимог за кредитним договором між позивачем та відповідачем 06.12.2006 року було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за №6930, відповідно до якого в іпотеку Банку було передано наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення, загальною площею 86,0 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Артема, будинок 83, приміщення 2, яке належить відповідачу на підставі договору дарування. 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11090481000 від 06.12.2006 року укладений між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого станом на 21.09.2015 року утворилася заборгованість в сумі 524159,07 гривень 07 копійок , яка складається із заборгованості по тілу кредиту 461688,53 гривень , заборгованості за відсотками- 62470,54 гривень. На підставі переліченого просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 06.12.2006 року нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Артема, будинок 83, приміщення 2, загальною площею 86,0 кв.м, що належить відповідачу, для задоволення вимог позивача, шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за ціною 293152,00 гривень.Також просив суд стягнути судові витрати на користь банку. Представник позивача, що діє на підставі довіреності [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд повідомив, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи зі згоди представника позивача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за ч.1 ст.629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. ч. 2, 3 ст. 533 ЦК, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором чи законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно до вимог ст.610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання в порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. З матеріалів справи встановлено, що 06.12.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11090481000, згідно до п.1.1 кредитного договору відповідачу надано кредит в іноземній валюті у розмірі 40600,00 дол.США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,3 % річних. На підставі п.п.1.1 кредитного договору, банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 40600,00 доларів США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі.На термін користування з 06.12.2006 року до 06.12.2013 року. Відповідно до договору іпотеки від 06.12.2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за №6930, в реєстрі заборон №6931/130 вбачається, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, загальною площею 86,0 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Артема, будинок 83, приміщення 2, яке належить відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 30 травня 2002 року за реєстром №2115,зареєстрованого у Маріупольському бюро технічної інвентаризації 31 травня 2002 року. 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №11090481000 від 06.12.2006 року укладений між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідно до умов п.п.2.1.1 іпотечного договору за рахунок предмету іпотеки позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. П.п.2.1.2 умов іпотечного договору передбачено,що у разі порушення іпотекодавцем обовязків встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, а уразі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги-звернути стягнення на предмет іпотеки. За розрахунком заборгованості за кредитним договором №11090481000 від 06.12.2006 року вбачається, що станом на 21.09.2015 року позичальник заборгував позивачу 524159,07 гривень 07 копійок , яка складається із заборгованості по тілу кредиту 461688,53 гривень , заборгованості за відсотками- 62470,54 гривень. Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному за розрахунком банку розмірі підтверджується умовами кредитного договору №11090481000 від 06.12.2006 року з відповідними додатками до нього. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) в разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно із ст.12 Закону в разі порушення іпотекодавем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.33 Закону в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону. За ч.6 ст.38 Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. На підставі ст.39 Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період де його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведенні прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартост предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. За ч.1 ст.41 Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», дотриманням вимог цього Закону. Таким чином, у судовому засіданні на підставі вивчених доказів було встановлено факт наявності у позичальника відповідальності перед позивачем за кредитним договором №11090481000 від 06.12.2006 року за порушення [PERSON] умов вказаного кредитного договору, внаслідок чого у представників банку виникло законне право на стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачу. Вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором №11090481000 від 06.12.2006 року, суд дійшов висновку, що загальна заборгованість позичальника за кредитним договором №11090481000 від 06.12.2006 року, яка була доведена ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в судовому засіданні, складається з заборгованості по тілу кредиту 461688,53 гривень , заборгованості за відсотками- 62470,54 гривень. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитих правовідносин» зазначено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, в ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). На підставі переліченого вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» підлягають задоволенню шляхом звернення стягнення на нежитлове приміщення, загальною площею 86,0 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Артема, будинок 83, приміщення 2, що належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 30 травня 2002 року за реєстром №2115, зареєстрованого у Маріупольському бюро технічної інвентаризації 31 травня 2002 року на користь позивача в рахунок погашення боргу за кредитним договором №11090481000 від 06.12.2006 року на загальну суму 524159,07 гривень 07 копійок, шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за ціною 293152,00 гривень. В той же час суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. За матеріалами справи вбачається, що відповідач мешкає в м.Маріуполі по вул.Дорожна, 1. Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним по справі №6-57цс15 у постанові від 27 травня 2015 року та по справі 6-483цс15 у постанові від 9 вересня 2015 року, вбачається, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Таким чином, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Крім цього суд зазначає, що за ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». В п.5 ст.11 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1275-р, яким було затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», згідно п.20 ч.1 якого місто Маріуполь Донецької області входить до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Враховуючи, що суд встановив, що місто Маріуполь Донецької області відноситься до вказаного Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, то нежитлове приміщення, загальною площею 86,0 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Артема, будинок 83, приміщення 2, яке перебуває в іпотеці та належить відповідачу, громадянинину України, розташоване на території проведення антитерористичної операції, тому зупинено дію ст.38 Закону України «Про іпотеку» у частині реалізації права іпотекодержателя, позивача, на продаж цього нежитлового приміщення. Таким чином, суд дійшов висновку, що на час дії ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» унеможливлюється фактична реалізації права іпотекодержателя, позивача, на продаж предмета іпотеки, нежитлового приміщення, загальною площею 86,0 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Артема, будинок 83, приміщення 2. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним у резолютивній частині рішення, задовольняючи вимоги банку, зазначити, що рішення суду не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та виконанню не підлягає в частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведеная антитерористичної операції». На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь банку понесені ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та документально підтверджені витрати з оплати судового збору при зверненні до суду із вказаним позовом в сумі 7862,38 грн.

Outcome: approved