Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу № 1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем, укладено договір № 45 від 01 квітня 2011 року про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій будинку № 42 по вул. Миру у м. Синельникове. Відповідно до умов вказаного вище договору, ЖБК № 1, як виконавець зобов'язувалося надавати послуги з утримання будинку та прибудинкової території (санітарно-технічне обслуговування внутрішньо будинкових мереж, вивезення побутових відходів, обслуговування димовентиляційних каналів тощо), а [PERSON], як споживач приймати належним чином надані послуги та оплачувати їх вартість в строк та на умовах, передбачених -договором. Заборгованість вартості послуг згідно із умовами договору виникла через неповну сплату споживачем вартості за надані послуги. Відповідно до п. 2.1. договору споживач зобов'язувався сплачувати надані послуги не пізніше 30 числа поточного місяця, однак сума за надані послуги була сплачена не в повному обсязі. Тому, станом на 01 січня 2016 року заборгованість споживача складає 998,53 грн. Не оплачуючи у встановлений строк вартість наданих послуг споживач порушує права та законні інтереси ЖБК № 1 виконавця, а також порушує положення Цивільного кодексу України. Раніше позивач звертався до Синельниківського міськрайонного суду з заявою про видачу судового наказу однак ухвалою від 26.05.2016 року однак в прийнятті заяви було відмовлено відповідно до ч.8 п. 2 ст. 105-1 ЦПК України тому вимушені звернутися з тими самими вимогами в позовному порядку. Просить стягнути з відповідача на користь Житлово-будівельного кооперативу № 1 м. Синельникове заборгованість по сплаті за комунальні послуги по утриманню будинку і споруд та прибудинкової території у сумі 979,22 грн. та судові витрати у справі у розмірі сплаченого судового збору. Представник позивача [PERSON] та представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, при цьому зазначила, що заборгованість відповідача виникла з того приводу що необхідно оплачувати комунальні послуги виходячи з загальної площі квартири, а не як платила відповідач з житлової площі. Дане питання було вирішено на загальних зборах мешканців в 2011 році. Просила стягнути заборгованість згідно розрахунку заборгованості. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала заперечення та пояснила, що згідно договору №45 від 01 квітня 2011 року вона сплачувала щомісячно комунальні послуги з розрахунку житлової площі, яка становить 41,1 м. кв., як це зазначено в договорі та відповідно до встановлених тарифів. Так як додаткову угоду від 09.11.2015 року, якою було встановлено розмір щомісячної плати саме, за 1 кв. м. загальної площі та яку вона отримала лише 23.12.2015 року, то відповідно і сплату за комунальні послуги саме з розрахунку до загальної площі квартири вона здійснює з грудня 2015 року щомісячно, що також не оспорюється позивачем. Крім того просила застосувати строки позовної давності до даних правовідносин. Таким чином суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Судом установлено, що 01 квітня 2011 року між Житлово-будівельним кооперативом № 1 та [PERSON] був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд на прибудинкових територій. Згідно п.п. 1.2 та 1.3 невідкладною частиною договору є структура тарифів та послуг, затверджена протоколом зборів ЖБК № 1, що додається до договору. Розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору становить 0,70 грн. за 1 кв. м. житлової площі на місяць. Житлово-будівельний кооператив № 1 надає послуги на підставі статуту, укладеного договору та в межах структури тарифів та послуг, затвердженої протоколом зборів ЖБК № 1, що додається до договору. Згідно свідоцтва про право власності від 09 квітня 2001 року, виданого на підставі рішення виконкому Синельниківської міської ради від 21 березня 2001 року № 67 [PERSON] є власником квартири № 45, яка розташована Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Миру, будинок 42. Загальна площа квартири складає 68,5 м. кв. , а житлова 41,1 м. кв. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Стаття 156 ЖК України покладає на власника та членів його сім'ї обов'язок по сплаті витрат по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території. Статтями 20 та 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця є надання таких послуг вчасно та відповідної якості. Відповідно до статті 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З розрахунків заборгованості, наданих позивачем вбачається, що відповідач щомісячно з квітня 2011 року по грудень 2015 року, сплачувала комунальні послуги відповідно до договору з розрахунку 0,70 грн. за 1 кв. м. житлової площі, що складає 28,80 грн., як це зазначено в договорі № 45 від 01 квітня 2011 року та обумовлено сторонами, згідно додатку до договору про надання послуг з утримання будинку № 42 від 01.04.2011 року де зазначена вартість послуги за 1 кв. м. загальної житлової площі в місяць та яка становить 0,70 грн.. Після отримання додаткової угоди до договору № 42/45 про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій від 09.11.2015 року, якою п. 1.3 вищезазначеного договору було викладено в новій редакції, та було встановлено розмір щомісячної плати за надані послуги з розрахунку 1 грн. за 1 м. кв. загальної площі на місяць, відповідач сплачує комунальні послуги відповідно до додаткової угоди, а саме 1 х 66 м. кв., що становить 66,00 грн. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, відповідно до договору. Але згідно п.п. 1.2 та 1.3 невідкладною частиною договору є структура тарифів та послуг, затверджена протоколом зборів ЖБК № 1, що додається до договору № 45 від 01.04.2011 року. Розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення цього договору становить 0,70 грн. за 1 кв. м. житлової площі на місяць. Хоча протокол № 17 загальних зборів членів-мешканців ЖБК№ 1, яким затверджені тарифи, виходячи з загальної площі, складений від 02.04.2011 року, крім того містить виправлення, тоді як додаток до договору, яким затверджені тарифи, виходячи з загальної житлової площі, містить дату 01.04.2011 року, що підтверджує що протокол зборів ЖБК №1 був складений пізніше на однин день, ніж укладений між сторонами договір про надання послуг, що суперечить вимогам закону та не може бути враховано як допустимий доказ. Пункт 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказує на обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до змісту ст. 627 ЦК України свобода договорів не є безмежною і у випадках, передбачених актами цивільного законодавства, особа зобов'язана укласти відповідний договір. Такий випадок, зокрема, передбачено пунктом 1 частини 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого, споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Протягом судового розгляду стороною позивача не було надано будь-яких правових доказів на підтвердження існування заборгованості у відповідача відповідно до укладеного сторонами договору № 45 від 01 квітня 2011 року. Враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, суд приходить до переконання, що в даному випадку порушення прав позивача не відбулося тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому суд не знаходить підстав для застосування строків позовної давності. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed