Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, вимоги за яким уточнив та остаточно просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» суму боргу в загальному розмірі 4141,04 гривень, з яких: заборгованість за кредитним договором в розмірі 1188,74 гривень; проценти за договором в розмірі 0,78 гривень; пеня в розмірі 1189,52 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 22 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 140822-094550, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1200,00 гривень на строк до 04 вересня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 336,00 гривень. Відповідно до п. 6.2 у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції у виді неустойки пені з розрахунку 2% за кожен день прострочення платежу. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 140822-094550 від 22 серпня 2014 року та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному договором. Відповідач кредит отримала, але свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 лютого 2019 року відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні вимоги позивача визнала та пояснила, що не заперечує проти стягнення з неї суми боргу за кредитним договором № 140822-094550 від 22 серпня 2014 року, оскільки кредит отримувала та не повернула суму боргу. Будь-яких інших клопотань сторонами не надано. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши заяву представника відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 22 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» та [PERSON] укладено кредитний договір № 140822-094550, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі в розмірі 1200,00 гривень на строк до 04 вересня 2014 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 2% за кожен день користування кредитом. За несвоєчасне повернення позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до позичальника застосовуються штрафні санкції, а саме за порушення строків повернення кредиту відповідач зобов`язалася сплатити позивачу неустойку у виді пені з розрахунку 2% від суми кредиту за кожен день прострочення платежу за кредитним договором № 140822-094550 від 22 серпня 2014 року. Позивач повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 140822-094550 від 22 серпня 2014 року та надав відповідачу кредит у розмірі і на умовах визначених цим договором, але відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого виникла заборгованість у загальному розмірі 4141,04 гривень, з яких: - заборгованість за кредитним договором в розмірі 1188,74 гривень; - проценти за договором в розмірі 0,78 гривень; - пеня в розмірі 1189,52 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення її від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України або, що договір кредиту № 140822-094550 від 22 серпня 2014 року було розірвано між сторонами, припинено або визнано недійсним у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач не виконала свої зобов`язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором № 140822-094550 від 22 серпня 2014 року, проти задоволення вимог позивача не заперечувала, суд вважає що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до квитанції № І8156007 від 17 грудня 2018 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1762,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved