Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача ТОВ «Торгова компанія «ЗЛАТОПІЛЬ» на свою користь заборгованість за договором позики від 01.08.2017 року кошти у сумі 5 700 000, 00 гривень та судові витрати в розмірі 8 810, 00 гривень. Свої вимоги обґрунтував тим, що 01.08.2017 року з відповідачем був укладений договір позики, на умовах якого позивач надав відповідачеві у безпроцентну позику кошти у сумі 5 700 000, 00 гривень, шляхом безготівкового перерахування коштів на банківських рахунок позичальника № [NUMBER] в АТ «Свербанк», МФО 320627. Договором позики передбачено обов'язок відповідача повернути позивачу всю суму позики у термін до 31.12.2017 року. Однак, у порушення умов договору позики прострочена заборгованість до цього часу відповідачем не повернута, а вимога про повернення коштів проігнорована. А тому борг просить стягнути з відповідача в судовому порядку, оскільки останній ухиляється від виконання договірних зобов'язань. Учасники справи в підготовче засідання не з'явилися. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та просить вирішити спір в підготовчому засіданні, в порядку ст. ст. 200, ст. 206 ЦПК України, у зв'язку з визнанням позову відповідачем. Представник відповідача надав заяву, де зазначив, що визнає отримання в безпроцентну позику від [PERSON] безготівково на свій рахунок в АТ Свербанк коштів на суму 5 700 000, 00 гривень, які відповідно до договору потрібно було повернути до 31.12.2017 року. В силу об'єктивних причин ТОВ «Торгова компанія «ЗЛАТОПІЛЬ» не змогло своєчасно розрахуватися з [PERSON] і не має можливості повернути всю суму позики в даний час. Товариство не заперечує право [PERSON] стягнути борг через суд та фактично визнає позовні вимоги і просить справу розглядати за відсутності представника ТОВ «Торгова компанія «ЗЛАТОПІЛЬ» за наявними документами. (а.с.24). Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод , інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статею 629 ЦК України ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 01.08.2017 між [PERSON] та ТОВ «Торгова компанія «ЗЛАТОПІЛЬ» укладено Договір позики, відповідно до п.п.2.1., 2.2 та 3.1 якого, позикодавець надає позичальнику позику в сумі 5 700 000, 00 гривень, шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов'язується повернути позику позикодавцю у встановлених цим Договором порядку та термін. Термін користування позичальником позикою встановляється до 31.12.2017 року (а.с.5). Факт отримання позики від позивача підтверджується платіжним дорученням №56783877 від 07.08.2017 (а.с. 6). Згідно правового висновку, зробленого ВСУ від 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс 13 про стягнення боргу за договором позики було визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. 05.01.2018 року позивачем вручено вимогу ТОВ «Торгова компанія «ЗЛАТОПІЛЬ» про повернення позики, на яку відповідач відповіді не надав (а.с.7). Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що до теперішнього часу відповідач не виконав належним чином умови договору від 01.08.2017 року і не повернув позивачу суму грошового боргу в сумі 5 700 000, 00 гривень, суд вважає за можливе стягнути дану суму з ТОВ «Торгова компанія «ЗЛАТОПІЛЬ» на користь позивача. Щодо питання розподілу судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 8810 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved