Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вимагає визнати за ним право власності на об»єкти нерухомого майна: житловий будинок з надвірними та побутовими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: вул. Гагаріна, 96 в с. Райське, Вільнянського району, Запорізької області, садовий будинок № 233 в Садівничому Товаристві « Мотор-5», код 20527071, Кушугумської селищної ради, Запорізького району, Запорізької області за набувальною давністю. В обґрунтування посилається на те, що у 1991 році, понад 25 років побудувала садовий будинок № 233 в садовому товаристві « Мотор-5», що підтверджується технічним паспортом на садовий будинок № 233, даний технічний паспорт виготовлений інженером з інвентаризації нерухомого майна станом на 22.09.2016 року, де чітко зазначений рік побудови будинку-1991. Крім того, на протязі о ранніх 25 років позивач продовжує користуватися чужим майном, а саме житловим будинком за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Райське, вул. Гагаріна, 96. В судовому засіданні позивач підтримав свій позов. Відповідач в судове засідання не з»явився. Суд розглядає заяву в порядку заочного провадження за правилами ст. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами: Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном на протязі десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність). Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли заволодіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року ( п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно ( ч.4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. В пункті 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 зазначено, що враховуючи положення ст.ст. 335 і 334 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду ( ст. 214 ЦПК). У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що позивачка не надала доказів, будь- яких документів згідно ст. 60 ЦПК України про обґрунтування набувальної давності на житловий будинок в с. Райське, вул. Гагаріна, 96, в цій частині суд відмовляє в задоволенні вимог. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial