Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що 5 серпня 2012 року в м. Комсомольське [PERSON] вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль яким керував Позивач, а йому самому спричинені тілесні ушкодження, через що він в період з 05.08.2012 р. до 18.10.2012 р. знаходився на лікуванні. Обставини дорожньо-транспортної пригоди та вину [PERSON] встановлено вироком Старобешівського районного суду Донецької області від 11.03.2014 р., яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України. В цій частині вирок набув чинності. У зв'язку з лікуванням він витрачав кошти не лише на придбання ліків, а й на придбання автомобільного палива для заправлення автомобілю. Відвідуючи страхову компанію з метою подачі документів, необхідних для отримання страхового відшкодування, він користувався послугами таксі. У зв'язку з лікуванням він втратив частину заробітку за місцем роботи. Через фізичні страждання, пов'язані з фізичним болем та пошкодженням майна, а також через зміни у звичному укладі житті, викликані пошкодженням автомобілю, йому спричинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 50000 грн. З врахуванням уточнень позовних вимог, остаточно (27.03.2014 р.) просить стягнути з [PERSON] витрати на відновлювальний ремонт автомобілю в сумі 21021 грн., витрати на придбання автомобільного пального в сумі 219,75 грн., витрати на оплату таксі в сумі 600 гривень, моральну шкоду в сумі 50000 грн. Зважаючи. що від страхової компанії «Універсальна» він отримав відмову у виплаті, просить стягнути зі страхової компанії в рахунок майнової шкоди, спричиненої пошкодженням автомобілю 6332,24 грн., втрачений середній заробіток в сумі 14265,8 грн., збитки у зв'язку з придбанням ліків в сумі 1199,37 грн., а також в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Додатково пояснили, що Позивач, потрапивши у лікарню після дорожньо-транспортної пригоди, отримав від [PERSON] особисто грошові кошти в сумі 3000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої шкоди. За рахунок цих коштів він придбавав необхідні ліки, проте доказів їх витрачання він не зберіг, а зазначені у позові витрати на ліки в сумі 1199,37 грн., підкріплені письмовими доказами - є витратами понад ті 3000 грн. Йому відомо, що [PERSON] мав намір витратити ще 5000 грн. на його лікування та дійсно кошти витрачав, але про конкретні суми та призначення йому не звітував. Звернувшись до страхової компанії «Універсальна», в якій була застрахована відповідальність [PERSON], отримав відповідь від працівника страхової, що виплата буде лише в разі отримання відповідного рішення суду по цій справі, отже страхова у безспірному порядку відшкодування не сплатила. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов не визнали, подали письмові заперечення, зі змісту яких вбачається, що вимоги про стягнення вартості відновлювального ремонту не підлягають задоволенню, оскільки ці витрати перевищують вартість всього автомобілю на момент дорожньо-транспортної пригоди і, отже, розмір шкоди визначається цією вартістю, яку має сплачувати страхова компанія. Витрати на придбання пального та оплату таксі вважають не доведеними в контексті підстав позову. Також вважають недоведеною вимогу про стягнення в рахунок моральної шкоди 50000 грн., зокрема тому, що пошкоджений автомобіль саме Позивачу не належить, а згідно до законодавства, частково моральну шкоди має відшкодовувати страхова компанія. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник додали, що [PERSON] фактично витратив на відшкодування шкоди 8000 грн., 3000 грн. з яких безпосередньо готівкою передав Позивачу, а решту 5000 грн. витратив на оплату апарату Єлізарова, за наркоз та в якості подяки лікарям. Доказів витрачання цих коштів не має. Представник ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» надіслав до суду письмові заперечення на позов, згідно яким Позивач звертався 29.08.2012 р. із відповідною заявою про відшкодування спричиненої шкоди, зазначаючи в ній розмір матеріального збитку у зв'язку з пошкодженням автомобілю в сумі 6964,86 грн., проте звіт про вартість придатних залишків транспортного засобу не надав, тому виплата не була проведена. Щодо витрат Позивача на придбання ліків, то такі витрати Позивач підтвердив лише на суму 868,61 грн. Інші витрати, що їх просить відшкодувати Позивач вважає такими, що не передбачені законодавством та не витікають з договору страхування. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то вважає такі вимоги частково обґрунтованими, оскільки законодавством передбачено можливість їх виплат страховою компанією в межах ліміту у 5000 грн. Також не вбачає доказів розміру втрачених доходів у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. У судове засідання представник страхової компанії не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що, згідно до ст.169 ЦПК України надає суду право проводити розгляд справи без його участі. Почувши пояснення сторін, проголосивши матеріали цивільної справи, дослідивши подані сторонами докази, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що 05.08.2012 року на вул. Куйбишева в м. Комсомольське Старобешівського району Донецької області водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21063 реєстраційний номер [NUMBER], порушуючи вимоги п.-п. 1.5, 11.2, 11.3 Правил дорожнього руху, вчинив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, а [PERSON] спричинені тілесні ушкодження середнього ступню тяжкості. Вимоги Позивача ґрунтуються на обставинах спричинення шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому, з огляду на ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода в даному випадку, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. До справи долучено вирок від 11.03.2013 року, винесений Старобешівським районним судом Донецької області, згідно якому [PERSON] визнано винним у тому, що він 05.08.2012 р., керуючи автомобілем ВАЗ21063 та порушуючи Правила дорожнього руху України, вчинив зіткнення з автомобілем під керуванням [PERSON], тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України. В цій частині вирок набув чинності. Згідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, висновки суду, викладені у вироку є обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої вирок постановлений. Отже, вирішуючи спір, суд застосовує норму п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, виходячи з доведеної наявності вини [PERSON] у спричиненні шкоди. Згідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана особі внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] станом на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» згідно полісу АВ/7707569 на період з 02.08.2012 р. до 01.08.2013 р., з лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - в розмірі 100000 грн., за шкоду заподіяну майну - в розмірі 50000 грн., з встановленням франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну в розмірі 510 грн. (а.с.62) Отже, правовідносини з відшкодування шкоди в даному випадку регламентуються ще й нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон). Згідно до п.22.1. ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно статті 30 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди... Згідно до поданого позивачем висновку автотоварознавчого дослідження №269/12-08 від 28.08.2012 р., вартість відновлювального ремонту автомобілю ВАЗ 2101 реєстраційний номер [NUMBER] складає 21021,81 грн. Тоді як ринкова вартість автомобілю складає 6332,24 грн., отже оцінювачем загальна вартість майнової шкоди, спричиненої володільцю автомобіля визначена в сумі 6332,24 грн. Згідно до ст.ст. 33, 34 Закону обов'язок забезпечення проведення оцінки спричиненої шкоди протягом 10 днів з моменту повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду покладено на страховика, а не на власника пошкодженого автомобілю. Крім того, неподання звіту про вартість придатних залишків транспортного засобу, в якості підстави для відмови у виплаті не передбачена ст.37 Закону. Питання ж передачі пошкодженого майна особі, відповідальній за шкоду після її відшкодування, суд має вирішувати за заявою зацікавленої особи, відповідно до засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства (п.14 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. №4). З врахуванням вищенаведених правових норм, та з огляду на не визначення страховиком вартості транспортного засобу після ДТП, не подання суду відповідних доказів та не звернення із заявою про передачу пошкодженого майна після відшкодування збитків, суд визначає вартість майнової шкоди, спричиненої ушкодженням транспортного засобу, в розмірі 6332,24 гривні. Відповідно до п.36.6. ст.36 Закону, сума франшизи, передбачена договором страхування має бути компенсована страхувальником. Отже вартість спричиненої ушкодженням автомобілю майнової шкоди, за вирахуваням суми франшизи, встановленої полісом обов'язкового страхування, в розмірі: 6332,24 - 510 = 5822,24 гривні слід стягнути на користь Позивача з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», а суму франшизи в сумі 510 грн. - з відповідача [PERSON] При цьому суд, вирішуючи, таким чином, питання відшкодування майнової шкоди, спричиненої ушкодженням автомобілю, не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] на користь Позивача витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу в сумі 21021 грн. Крім того, стягуючи з [PERSON] на користь Позивача суму франшизи, суд не бере до уваги доводи представника [PERSON] про неналежність пошкодженого автомобілю Позивачу, як підставу для відмови у стягненні, оскільки відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту прав власності поширюються також на осіб, які керували транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб)(п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. №4). Не бере суд також до уваги і доводи відповідача [PERSON] та його представника про сплату на користь Позивача 5000 грн., оскільки такі доводи Позивачем не підтверджені та жодними доказами не доведені. Згідно до п.24.1 ст.24 Закону, у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. При цьому Законом встановлений мінімальний розмір відшкодування за кожен день лікування, незалежно від наявності доказів понесених витрат, на рівні 1/30 розміру мінімальної заробітної плати за кожен день лікування. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування йому, у зв'язку з лікуванням, лише майнових витрат на придбання ліків на суму 1199,37 гривень, на доведення якої подано копії фіскальних чеків з аптек у м. Комсомольське та смт. Старобешеве, виданих за період з 10.08.2012 р. до 03.09.2012 р. Отже суд, не маючи можливості відступити від засади диспозитивності та вийти за межі позовних вимог, стягує з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» витрати у зв'язку з лікуванням лише у розмірі заявлених у позові витрат на придбання ліків в сумі 1199,37 грн. Водночас, заявлені Позивачем вимоги про відшкодування витрат на придбання автомобільного пального в сумі 219,75 грн. судом не можуть бути задоволені через не доведення їх відношення до наслідків спричиненої шкоди та відсутності доказів використання Позивачем інших, окрім пошкодженого, транспортних засобів. Не можуть бути задоволенні й вимоги про відшкодування витрат на послуги таксі в сумі 600 гривень, оскільки такі витрати не доведені жодним доказом та не визнаються відповідачами. Згідно до ст.25 Закону, яка є спеціальною нормою відносно норми ст.1197 ЦК України, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - не отримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю… Згідно пп. «л» п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (надалі - Порядок), цей порядок застосовується, зокрема, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати. Згідно до п.п.5, 8 Порядку, нарахування виплат в даному випадку, суд обчислює із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком, за вирахуванням сплачених сум. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число календарних днів за цей період. Згідно поданих Позивачем довідок, він з 06.07.2010 р. працює машиністом бульдозеру ТЦ ПАТ «Комсомольське рудоуправління». Його заробітна плата за червень 2012 року склала 4385,80 грн., за липень 2012 р. - 4008,82 гривні. Згідно довідки ПАТ «Комсомольське рудоуправління», до підприємства надійшли листи непрацездатності АВШ №393769 на період з 05.08.2012 р. до 17.08.2012 р., АВШ №389674 на період з 18.08.2012 р. до 21.09.2012 р., АВШ №392924 на період з 22.09.2012 р. до 18.10.2012 р. За цей період Позивачу нарахована допомога в сумі 5840 гривень. Отже період втрати працездатності Позивача склав 75 днів. Середньоденний заробіток за останні два місяці склав: (4385,8 + 4008,82)/61= 137,61 грн. Сума втраченого заробітку склала: 137,61 х 75 = 10320,75 грн. Сума, що підлягає відшкодуванню, з врахуванням сплачених коштів: 10320,75 - 5840 = 4480,75 грн. Отже позовні вимоги про відшкодування втраченого середнього заробітку підлягають частковому задоволенню в сумі 4480,75 грн. Також суд знаходить обґрунтованими позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я Позивача. Водночас, виходячи з засад справедливості, розмір заявленої шкоди суд зменшує до 10000 грн., що відповідає обставинам справи та обсягу обґрунтованих та доведених немайнових втрат Позивача. Згідно до ст.26-1 Закону, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Отже, ліміт відшкодування моральної шкоди, встановлений для страховика, в даному випадку, визначається у сумі 5000 грн. (5% від 100000 грн.). Решта суми підлягає сплаті за рахунок заподіювача шкоди, в даному випадку, [PERSON] Проте у судовому засіданні [PERSON] та його представник заявили, а Позивач та його представник визнали факт отримання Позивачем від [PERSON] після настання дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів в сумі 3000 грн. готівкою. Як зазначив представник [PERSON] у судовому засіданні ці кошти були сплачені в рахунок відшкодування моральної шкоди. Тому суд зараховує сплачені за таких обставин кошти в рахунок виконання Відповідачем [PERSON] свого обов'язку з відшкодування моральної шкоди та стягує 2000 грн. Отже позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню зі стягненням на користь Позивача 5000 грн. з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» та 2000 грн. із [PERSON] Доказів понесення судових витрат сторонами не надано.

Outcome: partial