Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у праві користування та розпорядженні майном шляхом зняття відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS], посилаючись на наступні обставини. Позивачу [PERSON] на підставі договору дарування належить квартира 340, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв, буд. 23. У вказаній квартирі зареєстровані позивач зі своєю сімєю та рідний брат позивача [PERSON] зі своє. сімєю, а всього 7 осіб. З осені 2013 року та на даний час відповідачі не проживають в ній. Представник позивача в судове засідання надала заяву в якій позов підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання надав заяву в якій просив вирішити справу на розсуду суду. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування серії АВМ № 901993 від 21.08.2000, належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується відповідним витягом (а.с. 3-4). Згідно акту від 21 березня 2016 року відповідачі не мешкають за адресою [ADDRESS]. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що вони є сусідами позивача, наголосили, що відповідачі не проживають у вказаній квартири близько трьох років, позивач утримує квартиру за власний рахунок, відповідачі вселитись не намагаються та позивач не чинить перешкод для їх вселення. Відповідно до п.39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника квартири втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Розглядаючи вимоги позивача в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку у відділі Державної міграційної служби Жовтневого РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області суд приходить до висновку, що в задоволенні цієї частини позову слід відмовити оскільки ця вимога є похідною від вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та вирішення якої відноситься до компетенції відділу Державної міграційної служби Жовтневого РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області. Таким чином, враховуючи, що доводи позивача знайшли підтвердження в ході судового розгляду, в звязку з чим підлягають частковому задоволенню. Окрім того, з відповідачів у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у встановленому законом розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial