Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 26 березня 2010 року Новомосковським міськрайонним прокурором в Дніпропетровській області була порушена кримінальна справа №33109021 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. 06 квітня 2010 року позивачу було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 20 жовтня 2010 року позивачу було предявлено обвинувачення за ч.2 ст.271 КК України за порушення вимог ст.ст.6, 18 Закону України «Про охорону праці» та інших законодавчих актів про охорону праці, в результаті чого 21 червня 2009 року при відключенні побутових абонентів, які мають заборгованість за спожиту електричну енергію, в районі будинку №71 по вул.Лермонтова в м.Новомосковську Дніпропетровської області загинув електромонтер з обслуговування розподільних мереж Новомосковського РЕМ. 17 листопада 2010 року старшим слідчим Новомосковської міськрайонної прокуратури винесено постанову про закінчення досудового розслідування та 30 листопада 2010 року позивачу предявлене обвинувачення за ч.2 ст.271 КК України. 09 лютого 2017 року прокурором Новомосковської місцевої прокуратури молодшим радником юстиції [PERSON] винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальній справі за обвинуваченням позивача та 17 жовтня 2017 року постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальна справа за обвинуваченням позивача була закрита у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Весь цей час позивачу був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, в ході судового розгляду справи його 97 разів викликали до суду, незаконне притягнення до кримінальної відповідальності спричинило шкоди репутації позивача, призвело до нервових переживань та постійного стресу. Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює в сумі 265,600,00 грн. і просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь зазначений розмір моральної шкоди. Відповідач представник прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] надала суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що органи досудового розслідування та прокуратури не є належними позивачами в таких справах, належним відповідачем є держава. Також посилається на недоведеність розміру заявленого позивачем шкоди і вважає за необхідне стягнути на користь позивача шкоду в розмірі 121600,00 грн., оскільки фактично кримінальне переслідування тривало з 20 жовтня 2010 року до 17 лютого 2017 року, тобто 76 місяців. Згідно вимог Закону України «Про винесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі 1600,00 грн. Таким чином, з розрахунку 76 х 1600 розмір спричиненої позивачу моральної шкоди дорівнює 121600,00 грн. Відповідач представник Державної казначейської служби України в особі Управління державної казначейської служби України у м.Синельниковому Дніпропетровської області [PERSON] надала суду письмові заперечення проти позову, де зазначила, що саме по собі Управління казначейської служби України не уособлює собою державу Україна, а його рахунки не уособлюють собою Державний Бюджет України, а згідно вимог діючого законодавства така шкода повинна відшкодовуватися за рахунок Держави з Державного Бюджету України через органи казначейства, тому казначейство не є належним відповідачем у справі. Також посилається на недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано жодного доказу в підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності додаткових зусиль для нормалізації життєвих звязків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких звязків. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник відповідача Прокуратури Дніпропетровської області [PERSON] - у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог частково заперечувала та підтримала письмові заперечення проти позову. Представник відповідача Державної казначейської служби України в особі Управління державної казначейської служби України у м.Синельниковому Дніпропетровської області [PERSON] - у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та підтримала письмові заперечення проти позову. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті наступні докази: копія постанови про порушення кримінальної справи від 26 березня 2010 року; копія постанови про обрання запобіжного заходу від 06 квітня 2010 року; копія постанови про притягнення в якості обвинуваченого від 20 жовтня 2010 року; копія обвинувального висновку; копія постанови про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальній справі №33109021 відносно [PERSON] від 09 лютого 2017 року; копія постанови про закриття кримінального провадження від 17 лютого 2017 року; матеріали кримінальної справи №33109021; інші докази. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, вважає, що вимоги позивача до Державної казначейської служби України підлягають частковому задоволенню, а вимоги позивача до Прокуратури Дніпропетровської області не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 26 березня 2010 року Новомосковським міжрайонним прокурором Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. 06 квітня 2010 року Відносно позивача [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 20 жовтня 2010 року позивачу пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України. 09 лютого 2017 року прокурором Новомосковської місцевої прокуратури було винесено постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення у кримінальній справі №33109021 відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.271 КК України, у звязку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення. Постановою Новомосковського міськрад онного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2017 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] була закрита у звязку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. У відповідності до ст.1176 ЦК України, ст.1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу підписки про невиїзд, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Згідно ч.2 ст.2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки 06 квітня 2010 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, 20 жовтня 2010 року позивач був притягнений до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.271 КК України, 09 лютого 2017 року прокурор виніс постанову про відмову від підтримання державного обвинувачення відносно [PERSON] у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, внаслідок чого 17 лютого 2017 року постановою суду вищезазначена кримінальна справа була закрита. Як зазначено у ст.13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства. За наявності заподіяння громадянинові моральної шкоди її розмір визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, але не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом з урахуванням вимог розумності та справедливості, як того вимагає ч.3 ст.23 ЦК України. З урахуванням вище викладених обставин справи, суд вважає, що позивачу [PERSON] незаконним обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та подальшим притягненням до кримінальної відповідальності спричинено моральну шкоду. Посилання представників відповідачів на той факт, що моральна шкода позивачем не доведена, суд вважає безпідставним, оскільки будь-яке порушення конституційного, цивільного права, чи охоронюваного законом інтересу спричиняє моральну шкоду. Предметом доказування в цьому випадку є глибина моральної шкоди, від якої залежить її розмір та форма відшкодування. Необгрунтованим є і посилання представника казначейської служби на те, що остання не є належним відповідачем у справі, оскільки саме вказана служба повинна відшкодувати завдану позивачу шкоду за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що [PERSON] був незаконно притягнений до кримінальної відповідальності і до нього незаконно був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд протягом тривалого часу, зазначені обставини дійсно впливали на душевний стан позивача, змушували його нервувати, створили позивачу певних дискомфорт, порушили його звичайний уклад життя, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, у звязку з чим суд приходить до висновку, що моральна шкода позивачу була заподіяна. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із вимог ст.13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду та вважає за необхідне визначити її розмір в межах одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, як і просив позивач у позовних вимогах. Так, позивач незаконно перебував під слідством та судом з 06 квітня 2010 року, тобто з часу обрання йому запобіжного заходу, до 17 лютого 2017 року, тобто до дня закриття кримінальної справи судом, що у сукупності становить 82 місяці. Отже, шляхом помноження кількості місяців перебування позивача під слідством та судом на розмір мінімальної заробітної плати (82 х 3200) суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди повинен становити 262400,00 грн., що на 3200,00 грн. менше, ніж було заявлено позивачем. Посилання прокурора на необхідність визначення розміру моральної шкоди виходячи не з мінімальної заробітної плати, а з суми 1600,00 грн., суд вважає необґрунтованими. Так, в п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про винесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року дійсно зазначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі 1600,00 грн. Однак, як вбачається зі змісту даної норми закону, вона розповсюджується саме на ті правовідносини, коли мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових з окладів, заробітної плати працівників та інших виплат. У даному випадку йде мова не про здійснення позивачу виплати, а про відшкодування йому шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, тобто між сторонами виникли деліктні правовідносини, на які вищезазначена норма не розповсюджується. На думку суду саме з цим повязано те, що до ст.13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду відповідних змін не було внесено і розмір моральної шкоди визначається виходячи з розміру заробітної плати. Позовні вимоги позивача до Прокуратури Дніпропетровської області про відшкодування шкоди не підлягають задоволенню, оскільки зазначений державний орган не є належним відповідачем по справі. Крім того, хоч позивач і включив вказаний орган в якості відповідача у позовній заяві, однак жодних вимог стосовно стягнення з нього моральної шкоди позивач не заявляв. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Судовий збір за подання зазначеної позовної заяви позивачем не сплачується, у звязку з чим і поверненню позивачу не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial