Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Гірківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визнання права власності за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON], яка проживала за адресою : [ADDRESS]. Померлій [PERSON] до її смерті належав на праві приватної власності житловий будинок, загальною площею 55.0. кв.м., житловою площею 39.7 кв.м., та господарські будівлі і споруди : гараж 3-1, погріб п-1, вбиральня Є-1, огорожа № 1-2, розташований за адресою : [ADDRESS]. Згідно довідки виконавчого комітету Гірківської селищної ради,Синельниківського району Дніпропетровської області, від 23.09.2014 року, ніхто з родичів померлої до Гірківської сільської ради не звертався з питань прийняття спадку. Після смерті [PERSON], позивач фактично прийняв до користування та володіння житловий будинок померлої, на його земельній ділянці наданої для обслуговування житлового будинку він організував підсобне господарство, вирощував, КРС, свиней, обробляв та обробляє городину. Ще до смерті [PERSON], позивач домовився з нею, що буде користуватися її прибудинковою земельною ділянкою, ним сплачуються комунальні платежі, за енергоносії та газ, що підтверджується розрахунковими книжками. Ним зроблено поточний та капітальний ремонти, заміна електричної проводки у житловому будинку на нову, перекриття даху, заміна віконних рам, підлоги у кімнаті та кухні, нове отеплення шляхом заміни труб та батарей, поклеїв шпалери, перекрасив підлогу, вікна, та двері. У дворі зробив цементовані доріжки, підмостку біля стін будинку, усі ці роботи коштували позивачу чи маленькі суми грошей. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його більше десяти років. Земельний податок сплачується позивачем увесь вказаний період. Оскільки починаючи з 2003 року після смерті [PERSON], позивач фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується чужим майно, а саме житловим будинком, розташованим за адресою : [ADDRESS], який утримував та підтримував у належному стані, вкладаючи грошові кошти на ремонт, сплачуючи комунальні платежі, більше як десять років, позивач заявляє про застосування ч.2 ст.344 ЦК України. У зв'язку з цим, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 55.0. кв.м., житловою площею 39.7 кв.м., та господарські будівлі і споруди: гараж З-1, погріб п-1, вбиральня Є-1, огорожа № 1-2, розташований за адресою : [ADDRESS], за набувальною давністю. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того, позивач пояснив, що з 2000 року і по цей час він користується частиною земельною ділянки для ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою : [ADDRESS], а в будинку не проживав та не користувався. Чоловік [PERSON] помер приблизно за 2-3 роки до її смерті. [PERSON] з чоловіком жили в цьому будинку з 1965 року. Вона отримала цей будинок в порядку спадкування після смерті свого чоловіка - [PERSON]. Дітей в них не було. Похоронами [PERSON] займалися сусіди. Ключі від будинку [PERSON] після її смерті знаходилися у [PERSON] Позивач не проживав в цьому будинку одразу після смерті [PERSON], оскільки думав, що в неї можуть бути родичі. По [ADDRESS] він проживає постійно з 1987 року по цей час, а за будинком по [ADDRESS] він доглядає з моменту смерті [PERSON] й по цей час, він зробив ремонт. Представник відповідача - Гірківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає по [ADDRESS] з 1971 року. По [ADDRESS] проживала [PERSON] з чоловіком - [PERSON], який помер в 2001 році, а [PERSON] померла в 2003 році. Дітей в них не має. Є лише племінниця чоловіка [PERSON] - [PERSON], вона проживає в м. Дніпропетровську. На час смерті [PERSON] та [PERSON], [PERSON] не проживала з ними, але займалася похоронами [PERSON] та [PERSON]. В цьому будинку ніхто не був зареєстрований. Після смерті [PERSON] користується будинком, доглядає його, робить ремонтні роботи, обробляє город, по цей час, але проживає фактично по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] вона дала ключі від будинку [PERSON] Позивач проводив ремонт в будинку, замінив вікна, двері, поставив паркан, ремонтував кришу, оплачує комунальні послуги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає по [ADDRESS], з 1985 року. Позивач постійно проживає по [ADDRESS] с. Гірки вже останні 30 років й по цей час. В будинку [ADDRESS] жила [PERSON] ще до 1985 року, яка померла в 2003 році. Після її смерті й по цей час позивач доглядає будинок, проводить ремонтні роботи, міняє водопровід, опалення, обробляє город. Чоловік [PERSON] помер раніше, а вона на момент смерті жила одна, дітей в них не має. Інших родичів у [PERSON] та [PERSON] не має, так як до них ніхто за весь час їхнього проживання в цьому будинку не приїжджав. При визнанні позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно довідки КП «Синельниківське МБТІ» Дніпропетровської області №2110 від 15.10.2014 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою : [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON]. Згідно довідки виконавчого комітету Гірківської сільської ради Синельниківського району № 490 від 23.09.2014 року, після смерті [PERSON] ніхто із родичів померлої до Гірківської сільської ради не звертався. З довідки виконавчого комітету Гірківської сільської ради Синельниківського району № 489 від 23.09.2014 року [PERSON] з моменту смерті ( 19.02.2003 ) [PERSON] користується будинком та веде особисте селянське господарство за адресою : [ADDRESS] Згідно довідки виконавчого комітету Гірківської сільської ради Синельниківського району № 491 від 23.09.2014 року [PERSON] померла [INFO], а/з № 4. Відповідно до листа Другої Синельниківської державної нотаріальної контори № 01-16/1439 від 28.10.2014 року спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON], не заведена. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є ( ч.2 ст.344 ЦК України ). Згідно ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно п. 11 вищезазначеної Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Отже, в судовому засіданні встановлений факт добросовісного заволодіння позивачем чужим майном, а саме, житловим будинком [ADDRESS]. Крім того, позивач більше десяти років, а саме з 2003 року й по цей час, продовжує добросовісно, відкрито та безперервно володіти нерухомим майном - житловим будинком [ADDRESS] Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, повністю визнані відповідачем, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає необхідним задовольнити їх у повному обсязі. На підставі викладеного та ст.ст.328, 344 ЦК України, п.9,11 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved