Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказано, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.09.2020, позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстровано місце проживання відповідачів, однак вони не є членами сім`ї позивача та не проживають у квартирі, а реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю, пов`язані з витратами при нарахуванні оплати за комунальні послуги, та може створити труднощі при подальшому відчуженні квартири. Позивач зазначає, що він набув право власності на нерухоме майно на підставах, не заборонених законом і є власником квартири, а та обставина, що у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі порушує його право власності, обмежує можливість вільно користуватися та розпоряджатися майном, а тому є всі підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням. Також позивач вказує, що відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири від 11.09.2020, продавець зобов`язався, у тому числі, здійснити процедуру зняття з реєстраційного обліку себе та третіх осіб, що проживають в квартирі, для вільного та безперешкодного користування нею покупцем, проте відповідачі з реєстраційного обліку у квартирі не зняті. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28.12.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами та відзиви на позов не подали. Згідно з протокольною ухвалою суду від 11.05.2021 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судовому засіданні за його участю позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Вказав, що судові витрати з відповідачів просить не стягувати. У судове засідання, яким завершується розгляд справи, позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі у судові засідання не з`являлися, щодо дати, часу та місця розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів, однак поштова кореспонденція повернулася на адресу суду не врученою з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідачів по справі додатково повідомлено шляхом оголошення на офіційному сайті «Судова влада». Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частиною 1 ст. 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання повторно без повідомлення причин, що згідно з ч.3 ст.131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин; не подали відзиви, а позивачем не заявлено заперечень проти заочного вирішення справи, суд дійшов висновку про існування всіх підстав для заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення без участі відповідачів, беручи до уваги те, що вони належним чином повідомлялися про дату, час та місце судових засідань за зареєстрованою адресою місця проживання та шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада», повторно не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, тобто без поважних причин, від них на адресу суду не надходило жодних клопотань та відзивів на позовну заяву. Поряд з цим, суд враховує складність справи, її важливість для позивача, розумні строки розгляду. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 11.09.2020 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 5-10). Відповідно до п.3.1.2, 4.1 договору купівлі-продажу, продавець зобов`язався здійснити відносно всіх членів своєї сім`ї та третіх осіб, які проживають у квартирі, процедуру звільнення квартири та зняття з реєстраційного обліку осіб, що там зареєстровані до 01.12.2020. Згідно з копією довідки Приватного підприємства «Крошня - ВЖРЕП №4», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано дві особи: [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO], (а.с. 11). Статті 15 та 16 ЦК України передбачають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені положеннями цієї статті. Положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, встановивши, що відповідачі не проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , позивач є повноправним власником даної квартири, вважає, що його права порушуються та вимагає усунення такого порушення, а тому заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах законодавства та підлягають задоволенню.

Outcome: approved