Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати правочини з відповідачами недійсними,відшкодувати збитки та моральну шкоду. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона,являється інвалідом 2 групи за психічним захворюванням з дитинства. 29 листопада 2011 року вона отримала від ПАТ «Приватбанк» кредитну картку згідно договору та користувалась нею. Біля трьох років тому назад вона познайомилась із відповідачкою [PERSON] Остання взялась за її лікування нетрадиційними методами. Вона періодично з*являлась за адресою : селище Нелепівка вулиця Радянська 21,де мешкала [PERSON] та отримувала сеанси лікування. У квітні 2013 року [PERSON] почала здійснювати на неї психіатричний тиск .Під впливом такого тиску вона передала [PERSON] свою кредитну картку «Приватбанку» із 2000 гривень коштів і остання почала нею користуватись. Під психічним тиском [PERSON] позивачка 04 квітня 2013 року підписала кредитний договір з «[PERSON] банком « на суму 5000 гр. Таким же чином вона отримала за кредитним договором з «Українським бізнес банком « 12000 гр. та віддала [PERSON] в червні 2013 року. 12 червня 2012 року під психічним тиском з боку [PERSON] вона підписала кредитний договір з «Українським бізнес банком « на суму 9500 гр. та всі кошти передала [PERSON] До лютого 2014 року вина отримувала від [PERSON] щомісячно по 682 гр.61 коп. з метою погашення кредиту в «Українським бізнес банк»,а потім перестала це робити тому із її пенсії щомісячно утримується вказана сума у погашення кредиту. У лютому вона звернулась до правоохоронних органів із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності,але не встановивши в діях [PERSON] ознаку злочину,органи досудового слідства запропонували вирішити цей спір у суді. Позивачка просить визнати недійсними вказані кредитні договори ,провести заміну боржника на [PERSON] , відшкодувати за її користь моральну шкоду у розмірі 20000 гр.. Позивач та її представник такі вимоги у судовому засіданні підтримали. Представники відповідача до судового засідання не з*явився ,належним чином повідомлений про час розгляду . Відповідач [PERSON] до судового засідання не з*явилась з невідомих причин. Справа розглядається у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.203 ЦК України особа,яка вчиняє правочин,повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стаття 225 ЦК України передбачає,що правочин,який дієздатна фізична особа вчинила у момент,коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними,може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Сторона,яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину , забов*язана відшкодувати їй моральну шкоду,завдану у зв*язку із вчиненням правочину. Як встановлено у судовому засіданні позивач [PERSON] являється інвалідом 2 групи з дитинства та знаходиться на обліку у Дзержинському психоневрологічному диспансері за психічною хворобою . (а.спр. 11-12) Із пояснень позивача та наданих матеріалів досудового слідства вбачається,що 29 листопада 2011 року у відділенні «Приватбанку» [PERSON] отримала кредитну картку за кредитним договором № SAMDN50000053584329 від 29 листопада 2011 року ,котрою останню постійно користувалась та погашала заборгованість .У березні 2013 року [PERSON] передала відповідачки [PERSON] цю картку ,на якої були кошти у розмірі 2000 гр. для того,щоб зняти кошти з рахунку кредитної картки для особистих потреб. [PERSON] при цьому забов*язалась своєчасно погашати заборгованість по цій картки. В цей час остання проводила у себе вдома лікування [PERSON] нетрадиційними методами від «порчі та зглазу ». З березня 2013 року ця кредитна картка знаходилась у володінні [PERSON] та станом на 13 березня 2014 року заборгованість склала 10070 гр. оскільки остання домовленостей не виконувала.,а на вимоги [PERSON] не реагувала. Крім того,03 квітня 2013 року позивачка,перебуваючи у будинку № 21 по вулиці Радянська в селищі Нелепівка м.Дзержинська Донецької області,де мешкає відповідачка [PERSON],де проходила курс «лікування» від «порчі та зглазу»,на вимоги останньою погодилась оскільки повністю їй довіряла. 04 квітня 2014 року позивачка за допомогою доньки відповідачки [PERSON] у м.Донецьку оформила кредитний договір у відділенні «[PERSON] банку» за № 500359168 та отримавши 5000 гр.,передала їх [PERSON] разом із графіком погашення кредиту. Оскільки [PERSON] кредитні забов*язання не виконувала,то станом на 24 березня 2014 року заборгованість склала 6860 гр. Крім того,повністю довіряючи [PERSON] та маючи намір вилікуватись,[PERSON] 12 червня 2013 року за кредитним договором № КПЕНФ / 1012564.1 отримала в «Українському бізнес банку» 9500 гр.,котрі передала [PERSON]Остання забов*язалась погашати по 682 гр.61 коп. щомісячно,але з лютого 2014 року цього не робить. Такі виводи органів досудового слідства підтверджувала і сама [PERSON] . (а.спр.16-18,83-107) Крім того,згідно наданих копій договорів кредитування підтверджуються ці факти. ( а.спр.13-15) Оскільки постанова органа досудового слідства від 21 травня 2014 року не скасована,то її слід визнати допустимим доказом по даному спору. Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 123 від 23 грудня 2014 року [PERSON] страждає розумовою відсталістю. В момент складання кредитних договорів 03 квітня 2013 року з «[PERSON] банком» та 04 червня 2013 року з «Українським бізнес банком» не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин. ( а.спр.108-111) Висновком додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 69 від 04 червня 2015 року [PERSON] на момент укладення договору SAMD№ 50000053584329 від 29 листопада 2011 року з «Приватбанком» не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин оскільки страждає розумовою відсталістю. (а.спр.142-145 ) У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки,коли фізичну особу не визнано недієздатною,однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи ,так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. Таким чином у судовому засіданні встановлено,що [PERSON] на момент вчинення правочинів,тобто підписання кредитних договорів від 03 квітня 2013 року з «[PERSON] банком» та 04 червня 2013 року з «Українським бізнес банком» , SAMD№ 50000053584329 від 29 листопада 2011 року з «Приватбанком» не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин оскільки страждає розумовою відсталістю. Виводи призначених судом та проведених судово-психіатричних експертиз не викликають у суду сумнівів у їх достовірності оскільки у відповідності із ст. 212 ЦПК України підтверджені іншими доказами у сукупності,у тому числі висновками МСЕК,довідками із місцевого психоневрологічного диспансеру про наявність у [PERSON] психічного захворювання з дитинства та неможливість під час вчинення вказаних кредитних договорів усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Отже , заключаючи кредитні догори, [PERSON] не могла за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними у сфері суспільних відносин оскільки страждає розумовою відсталістю,тому такі правочини слід визнати недійсними. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. \~\~ \~ Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~ \~\~\~ Стаття 225 ЦК України передбачає,що правочин,який дієздатна фізична особа вчинила у момент,коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними,може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Сторона,яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину , забов*язана відшкодувати їй моральну шкоду,завдану у зв*язку із вчиненням правочину. [PERSON] знала про стан психічного здоров*я позивача [PERSON] оскільки займалась нетрадиційним її лікуванням від «порчі та зглазу» тривалий час за місцем свого мешкання. Згідно з розясненнями, даними у п.13 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995р. із змінами під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ ,заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Приймаючи до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав ,суд враховує глибину та тривалість моральних страждань, втрату \~\~нормальних життєвих \~\~зв'язків, що вимагало \~\~від \~\~позивача додаткових зусиль для організації свого життя ,як того вимагає діюче законодавство. Отже, з \~\~врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача,

Outcome: partial