Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], 3-і особи: [PERSON], [PERSON], в якому просив: вилучити у [PERSON], що мешкає за адресою: 61093, [ADDRESS] (ІПН:[NUMBER]) та передати в заклад Публічному акціонерному товариству [PERSON] «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570): предмет застави автомобіль Mercedes-Benz 1835, рік випуску: 2000, № кузова/шасі: WDB9500441K443425, реєстраційний номер: АР7182АР, діючий номерний знак [NUMBER]; комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіляMercedes-Benz 1835, рік випуску: 2000, № кузова/шасі: WDB9500441K443425, реєстраційний номер: АР7182АР, діючий номерний знак [NUMBER], що знаходиться у володінні [PERSON]; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №6/соб від 07.07.2008р. 59407,29 [Долар США], що за курсом 23,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.11.2015р. складає 1424586,81 грн.: звернути стягнення на предмет застави: Mercedes-Benz 1835, рік випуску: 2000, № кузова/шасі: WDB9500441K443425, реєстраційний номер: АР7182АР, діючий номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством [PERSON] «Приватбанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитну угоду№6/соб від 07.07.2008р., відповідно до якої, [PERSON] отримала кредит у розмірі 90000 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% зі строком повернення траншів 08.07.2013р. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено договір застави автотранспорту №6/2 соб від 07.07.2008р., предметом якого є автомобіль марки Mercedes-Benz 1835, рік випуску: 2000, № кузова/шасі: WDB9500441K443425, реєстраційний номер: АР7182АР, діючий номерний знак [NUMBER], що належав на праві власності [PERSON]. Однак [PERSON] не було належним чином виконано зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим, станом на 25.11.2015р., заборгованість [PERSON] перед позивачем складає 1424586,81 грн.[PERSON], також порушила умови договору застави, оскільки незважаючи на наявність запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про заборону відчуження предмету застави, без згоди позивача реалізувала заставний автомобіль. На даний час заставне майно зареєстроване за [PERSON]. Окрім цього, позивач вказує на те, що у разі відчуження предмета обтяження боржником, він зобов'язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача. Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження. У судовому засіданні представник ПАТ КБ «Приватбанк» підтримав позовні вимоги з викладених підстав та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечували, просили позов залишити без задоволення. Треті особи до судового засідання не зявились. Судом вживались заходи передбачені законом для належного повідомлення третіх осіб про час розгляду справи. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав: Судом встановлено, що 07.07.2008р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитну угоду №6/соб, за якою [PERSON] отримала кредит у розмірі 90000 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% зі строком повернення траншів 08.07.2013р. 07.07.2008р. (в день укладення кредитного договору), в забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено договір застави автотранспорту №6/2 соб, предметом якого є автомобіль марки Mercedes-Benz, модель 1835 L, рік випуску 2000р., шасі №WDB9500441R44342, державний номерний знак АР7182АР, який належав на праві власності [PERSON]. 10.07.2008р. за №7543701 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на підставі договору застави автотранспорту №6/2 соб від 07.07.2008р., щодо зазначеного автомобіля, зареєстровано обтяження, обтяжувач ПАТ КБ «Приватбанк», боржник [PERSON]. З наданих Регіональними сервісними центрами Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області та Харківській області листів (№31/8-5400 вх від 13.06.2016р. та №1802/119/20/03 від 14.04.2016р.) вбачається: 20.01.2007г. операція постановка АМТ на облік, ввезений з-за кордону; МРЕВ ТСЦ 2341 РЦС МВД в Запорізькій області; власник (фіз. особа) [PERSON]; 30.07.2008р. операція зняттяАМТ з обліку для продажу; МРЕВ ТСЦ 2341 РЦС МВД в Запорізькій області; власник (фіз. особа) [PERSON]; 03.08.2010г. операція реєстрація АМТ, придбаний в ком. маг.; МРЕВ ТСЦ 2341 РЦС МВД в Запорізькій області; власник (фіз. особа) [PERSON]; 27.07.2011г. операція зняття АМТ з обліку для продажу; МРЕВ ТСЦ 2341 РЦС МВД в Запорізькій області; власник (фіз. особа) [PERSON]; 29.07.2011р. операція Реєстрація ТЗ, придбаногона аукціоні, товарній біржі; МРЕВ ВРЕР №2 ГУМВСУ м. Харкова; підстава Довідка-рахунок №КІМ803973; власник (фіз. особа) [PERSON]. Листом РСЦ МВД в Харківській області №31/20-3228 від 08.06.2016р., повідомлено про те, що надати копію Довідки-рахунку №КІМ803973, на підставі якої було здійснено реєстрацію ТЗ за [PERSON], не вбачається можливим у звязку зі знищенням відповідного документа за закінченням терміну його зберігання (трьох років). З наведеного вбачається, що автомобіль 30.07.2008р. був відчужений заставодавцем ([PERSON]) [PERSON], а відповідач набув право власності в результаті придбання 27.07.2011р. автомобіля у нового власника транспортного засобу [PERSON]. Отже, Відповідач не є першим покупцем транспортного засобу. За умовами договору застави, положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про заставу», Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», заставодавець не мала права відчужувати автомобіль [PERSON] без згоди позивача. Однак для відчуження автомобіля [PERSON] жодних обмежень щодо реалізації ним права власності на цей транспортний засіб, на момент, придбання автомобіля позивачем, не було, адже, [PERSON] не повинен був отримувати згоду позивача на відчуження транспортного засобу, він не є особою, повязаною з позивачем умовами договору застави, а тому мав законне право на продаж автомобіля відповідачу. Доказів того, що [PERSON] не мав права відчужувати автомобіль, позивач не надавав. При цьому, представник позивача не наполягав на безоплатності договору укладеного між [PERSON] та відповідачем з відчуження транспортного засобу, не посилався на його вади, які свідчили б про фіктивність чи удаваність правочину. Враховуючи те, що відповідач не укладав жодних договорів з заставодавцем, а також те, що відповідач придбав автомобіль у особи, яка не є стороною договору застави, на права відповідача не можуть поширюватися обмеження, встановлені договором застави та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяження», на які посилається позивач. Суд вважає безпідставним посилання позивача на статтю 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача, оскільки зазначені правовідносини регулюють відносини коли предмет обтяження знаходиться у володінні боржника. Відповідач, як вбачається з матеріалів справи не вступав з позивачем у кредитно-зобовязальні відносини, а тому не є ні боржником ні заставодавцем за ними, а тому не зобовязаний передавати у заклад позивачу автомобіль та нести відповідальність за зобовязаннями боржника, та заставодавця перед позивачем Також суд критично ставиться до посилання позивача на статтю 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до якої: «У разі відчуження предмета обтяження боржником, він зобов'язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача (ч. 2); якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження (ч. 3). Оскількивказана норма:по-перше, передбачає наслідки відчуження предмета застави заставодавцем, а не особами, які в подальшому набули право власності на цей предмет, що вбачається зі змісту чч. 1, 2, 3, при цьому, будь-яких наслідків щодо відчуження предмета застави не боржником (заставодавцем), а подальшим набувачем Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не містить; по-друге, містить застереження, що зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника рухомого майна, що є предметом обтяження тільки у разі, якщо інше не встановлено законом (ч. 2), однак зі змісту статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» вбачається, що законом встановлено інше для правовідносин, специфіка яких полягає у неодноразовому відчуженні предмету застави. Так, відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»,у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Виходячи з того, що в даній нормі мова йде про відчуження майна саме боржником, суд зазначає, що положення статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», слід розуміти так. Відсутність в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження рухомого майна є умовою визнання добросовісним набувачем особи тільки при першому відчуженні майна заставодавцем, тобто у разі відчуження майна за договором, укладеним безпосередньо зі стороною договору застави. Укладення наступних правочинів з відчуження переданого в заставу майна, сторони яких не співпадають зі сторонами забезпечувального зобовязання, для визнання набувачів добросовісними не вимагає наявності умови відсутності в Державному реєстрі відомостей про обтяження рухомого майна, і у такому разі мають застосовуватися тільки правила, передбачені статтею 388 ЦК України щодо неможливості витребування майна від добросовісного набувача. В ході розгляду справи судом було встановлено, що відчуження рухомого майна відповідачу було здійснено не заставодавцем, який не мав право на його відчуження, отже, положення статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Під час розгляду справи судом не було виявлено виняткових умов, передбачених статтею 388 Цивільного кодексу України, отже в розумінні цієї норми, відповідач є добросовісним набувачем автомобіля. Разом з тим, позовні вимоги, передбачають вчинення юридично значимих дій за участю відповідача: передати в заклад автомобіль, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, укладення позивачем від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Однак, як зясовано судом, на сьогоднішній день, автомобіль не перебуває у володінні відповідача, що підтверджується Листом Люботинського ВП Харківського ВП ГУНП в Харківській області №2426/119-94/24-2016 від 25.05.2016р., в якому зазначено про ведення досудового розслідування з приводу вчинення шахрайських дій громадянином [PERSON], в відносно автомобіля відповідача та вжиття заходів для встановлення місцезнаходження автомобіля. При цьому, доказів про те, що відповідач знав чи міг знати на момент купівлі спірного автомобіля про наявність договору застави та про правовідносини, які існують між позивачем, боржником і заставодавцем, позивач не надав. Зважаючи на те, що з часу укладення договору застави рухома річ, яка є його предметом, відчужувалася за відплатними договорами декілька разів, відповідач є лише кінцевим та добросовісним його набувачем, адже, його контрагент [PERSON] як попередній власник майна, мав необмежене право відчуження речі, суд вважає, що звернення стягнення на зазначений транспортний засіб таким, що суперечить положенням статті 388 Цивільного кодексу України, та таким, що порушуватиме права добросовісного власника та спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном. Разом з тим, суд звертає увагу на спосіб захисту прав позивача, передбачений частиною 3 статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»: «Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків». Тобто, інтереси банка, як обтяжувача, можуть бути захищені шляхом звернення з позовом до боржника про відшкодування завданих збитків в результаті відчуження рухомого майна, який не мав права на його відчуження. На підставі повно і всебічно зясованих обставин справи, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд доходить висновку, що позовну заяву слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed