Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна та заборону на його відчуження, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії АА № 258327 від 20 березня 2009 року, номер засобу про обтяження від 20.03.2009 р. № 8562909 на житлову квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON] 23.10.2008 в реєстрі за № 2899, позивач набула права власності на квартиру [ADDRESS]. У квітні 2018 р. позивачка вирішила продати квартиру, проте нотаріусом 17 квітня 2018 року винесена постанова про відмову в реєстрації майна, у звязку з тим, що виявлено обтяження: арешт нерухомого майна на квартиру, реєстраційний номер обтяження 8562909 від 20.03.2009. Арешт накладено 20.03.2009 на квартиру, коли власником спірної квартири була [PERSON]. Таким чином, арешт на майно накладено після укладення договору купівлі-продажу. Відповідачем їй було рекомендовано звернутись до суду з заявою про зняття арешту. Позивач в судове засідання не зявилась, у наданій суду письмовій заяві позов підтримала, просила справу слухати у її відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності, у задоволенні позову відмовити. Третя особа у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 із змінами станом на 07.10.2008, що діяла на час накладення арешту), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з під арешту. В судовому засіданні встановлено, що 23 жовтня 2008 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 2899, придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] /а.с.9/. Вказаний договір 23 жовтня 2008 р. був зареєстрований у реєстрі правочинів (а.с.8). Відповідно до ст.334 ч.3, 4ЦК України в редакції на час укладення договору право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, у позивачки виникло право власності на вказану квартиру. З відомості з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вбачається, що постановою про арешт майна боржника [PERSON]та оголошення заборони на його відчуження, серії АА № 258327 від 20.03.2009 накладено арешт на квартиру [ADDRESS] /а.с.5, 21/. 17 квітня 2018 року постановою приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу відмовлено позивачці у реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], у звязку з виявленням обтяження: арешт нерухомого майна /а.с.7/. Відповідно до ст.55 Закону «Про виконавче провадження» в редакції на 20.03.2009 р. арешт накладається тільки а майно боржника. Оскільки позивачка по справі не є боржником у виконавчому провадженні, а виникнення права власності на час придбання позивачкою квартири згідно законодавства не було повязане з моментом державної реєстрації такого права, і боржник у виконавчому провадженні на час накладення арешту на квартиру вже не була її власником, позовні вимоги про звільнення належного позивачці майна з під арешту та зняття заборони на його відчуження підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved