Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку в процесі розгляду справи уточнив (т. 1 а.с. 122-123) в якій зазначив, що 22 травня 2015 року померла його мати - [PERSON], яка за життя склала заповіт про призначення спадкоємців, у тому числі і позивача. Вказав, що після складення заповіту стан здоровя [PERSON] значно погіршився, чим скористався її син [PERSON] та примусив останню змінити попередній заповіт та оформити новий про передачу особисто йому у власністю усього майна після смерті матері. Також зауважив, що є непрацездатним, у звязку з чим має право на обовязкову частку у спадщині. Крім того зазначив, що оспорюваний заповіт складений з порушенням форми та за відсутності волевиявлення спадкодавця. У звязку з наведеним просить: визнати недійсним заповіт [PERSON], засвідчений Садківською сільською радою 30 січня 2015 року; усунути [PERSON] від права на отримання спадкового майна матері у звязку зі знущанням над матірю при її житті. Ухвалою суду від 11 грудня 2015 року були вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони посадовим особам Третьої Житомирської державної нотаріальної контори вчиняти будь-які дії щодо оформлення документів на прийняття спадщини після померлої 22 травня 2015 року [PERSON], мешканки [INFO] (т. 1 а.с. 39). У судовому засіданні [PERSON] підтримав свої вимоги. [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову. Представник Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є сином [PERSON] (т. 1 а.с. 6). 13 січня 2015 року [PERSON] було складено заповіт, яким все своє майно, яке б належало їй на день смерті, вона заповіла сину - [PERSON] (т. 1 а.с. 90). Вказаний заповіт посвідчений секретарем Садківської сільської ради Житомирського району Житомирської області [PERSON], відповідальною за вчинення нотаріальних дій у виконавчому комітеті (т. 1 а.с. 91), та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Садківської сільської ради на 2015 рік за № 1 (т. 1 а.с. 95-98). 22 травня 2015 року [PERSON] померла (т. 1 а.с. 4). Згідно з довідкою Третьої Житомирської державної нотаріальної контори від 12 серпня 2015 року № 1545/01-16 відповідно до спадкової справи № 237/2015 спадкоємцями померлої [PERSON] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 7). Допитаний у якості свідка [PERSON], повідомив, що воля померлої [PERSON] була такою, щоб залишити майно не комусь одному із синів, а усім дітям, а також племіннику. Зазначив, що померла хворіла та не впізнавала оточуючих. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] часто хворіла різними хворобами, мала неадекватну поведінку, на час складення заповіту не бачила та не чула, однак зазначила про те, що до психіатра з приводу поведінки останньої звернень не здійснювалось. Свідок [PERSON] вказала, що померла була психічно хворою, однак ані повідомлень до сільської ради про стан останньої, ані звернень до лікаря за допомогою не відбувалось. Також свідок повідомила, що 25 жовтня 2013 року [PERSON] їй було видано довіреність для отримання пенсії, яку остання підписувала особисто. Свідок [PERSON] зазначила, що, будучи лікарем, надавала медичну допомогу [PERSON] Вказала, що протягом 2014-2015 р.р. остання самостійно часто робила виклики лікаря з приводу тиску, болі у суглобах та голові, під час спілкування на запитання давала адекватні відповіді, поведінка підозри не викликала. Відповідно до експертного висновку Житомирської ОПЛ № 1 Житомирської обласної ради № 41-2018 від 23 січня 2018 року, на питання чи усвідомлювала [PERSON] значення своїх дій та чи керувала ними в період з січня 2015 року та на момент підписання заповіту від 30 січня 2015 року, відповідь дати неможливо (т. 1 а.с. 202-204). За інформацією Житомирської ОПЛ № 1 [PERSON] на стаціонарному лікуванні не перебувала, за архівними даними не значиться (т. 1 а.с. 195). За інформацією КУ Центральна районна лікарня Житомирської районної ради [PERSON] за останні 10 років на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебувала (т. 1 а.с. 196). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч. 1 ст. 1233 ЦК України). Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування (ч. 2 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 1251 ЦК України). Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (ч. 1 ст. 1257 ЦК України). Частиною 2 ст. 1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визнання спірного заповіту недійсним, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження відсутності вільного волевиявлення [PERSON] під час складення заповіту, як і доказів неусвідомлення померлою значення своїх дій. Крім того, безпідставними, на думку суду, є і доводи позивача про недотримання вимог щодо форми та посвідчення спірного правочину, оскільки заповіт складено з дотриманням вимог ст.ст. 1248, 1249 ЦК України, а саме: складено у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, підписаний заповідачем, посвідчений уповноваженою на це посадовою особою та зареєстрований у реєстрі. Стосовно зауваження позивача про відсутність свідків під час посвідчення правочину суд зазначає, що вказана вимога застосовується лише в тому випадку, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт. Суду не надано належних доказів наявності фізичних вад [PERSON], які б могли завадили їй прочитати записаний нотаріусом заповіт. Крім того, у спірному заповіті зазначено про те, що заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем у присутності уповноваженої на посвідчення заповіту особою. Щодо зауваження позивача про позбавлення його права на спадкування, як особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, суд зазначає, що дійсно, позивач, маючи інвалідність ІІ групи має право на обовязкову частку після смерті матері, однак, зазначена обставина відповідно до положень ЦК України не є підставою для визнання заповіту недійсним. З огляду на наведене, суд вважає за потрібне відмовити в задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed