Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив в судовому засіданні, до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, начальника Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області Ткачук Сергія Владиславовича про встановлення факту, що має юридичне значення, стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з квітня 2005 року відносно позивача було порушена кримінальна справа Хмельницьким ВМ м. Одеси. 19.07.2005 року Малиновським районним судом м. Одеси винесена постанова про зміну запобіжного заходу на підписку про невиїзд. 19.10.2012 року слідчим Хмельницького ВМ кримінальне переслідування було закрито у зв'язку з відсутністю у досудового слідства доказів вини позивача. Позивач є громадянином Республіки Молдови та батьком чотирьох дітей. Досудове слідство проводилось протягом семи з половиною років, а оскільки позивач не мав посвідки на тимчасове проживання та не був громадянином України, він звернувся до ВГІРФО для можливості визнання законного перебування на території України та отримання тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні, однак у задоволенні його вимог було відмовлено. Представник позивача в судовому засіданні заявлені уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення уточненої позовної заяви у повному обсязі та просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом в судовому засіданні встановлено, що 28.09.2005 року Малиновським районним судом м. Одеси винесено вирок згідно якого [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з іспитовим строком в один рік. Апеляційним судом Одеської області вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 28.09.2005 року був скасований. 19.10.2012 року постановою слідчого відділу Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області кримінальне переслідування відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, закрито. [PERSON] звернувся до ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області з клопотання про дозвіл на імміграцію разом з дітьми [PERSON], [PERSON]. Згідно відповіді ВСГІРФО ГУМВС України в Одеській області за №27.04.2010 року №22/М-81 на ім'я [PERSON] було повідомлено, що підстави для набуття громадянства у заявника відсутні. Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що він перебував на території України з 04.04.2005 року по 19.10.2012 року законно, оскільки весь цей час велось слідство, та була обрана міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Відповідно до п.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» ( 1543-12 ), або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР). Відповідно до ст.9 Умовами прийняття до громадянства України є: 1) визнання і дотримання Конституції України та законів України; 2) подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов'язання припинити іноземне громадянство (для іноземців). 3) безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років. Ця умова не поширюється на іноземців чи осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянином України понад два роки, і на іноземців чи осіб без громадянства, які перебували з громадянином України понад два роки у шлюбі, що припинився внаслідок його смерті. 4) отримання дозволу на імміграцію 5) володіння державною мовою або її розуміння в обсязі, достатньому для спілкування. 6) наявність законних джерел існування. Однією з основних умов прийняття до громадянства України є отримання особою дозволу на імміграцію. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в'їзду та перебування на території України. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи те, що законодавством України чітко визначені підстави набуття громадянства та за яких обставин надається дозвіл на імміграцію в Україну, суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту законного перебування на території України під час кримінального переслідування [PERSON], та що постанова Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2012 року про зміну запобіжного заходу на підписку про невиїзд є посвідкою на проживання на території України не підлягаючими задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди судом встановлено, що відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивачем в судовому засіданні не надано будь-яких доказів стосовно завданої йому моральної шкоди в чому вона виражалась та неправомірні рішення дії чи бездіяльність відповідача в судовому засіданні не встановлені, а тому в цій частині позовних вимог суд вважає також необхідно відмовити. Згідно вимог позовної заяви позивач просить визнати законність проживання його дітей [PERSON] та [PERSON] на території України до досягнення ними повноліття, однак як судом вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] є повнолітніми та відповідно до діючого законодавства України мають право самостійно звернутися до суду за захистом порушеного права, тому суд вважає, що у цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Позовні вимоги про визнання факту законного проживання на території України на підставі постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 19.07.2005 року та прирівняти її до дозволу на імміграцію суд також вважає не підлягаючими задоволенню, оскільки вони є безпідставними. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed