Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] з тих підстав, що остання з 2011 року без поважних причин в зазначеному житлі не проживає. В судовому засіданні позивач пояснив, що він є власником 1/6 частини житлового будинку [ADDRESS]. Співвласниками будинку є його мати [PERSON], якій належить 1/2 частина будинку та покійний батько [PERSON], померлий [INFO] року, спадщину після якого він оформляє, та якому належить 1/3 частина будинку. Його рідна племінниця - [PERSON], з дня реєстрації, тобто з лютого 2011 року в будинку не проживає, хоча залишається зареєстрованою в ньому. Реєстрація відповідачки в будинку порушує його право власника, так як остання часто відвідує свою бабу, яка є його матір'ю, [PERSON], вчиняє сварки, а в майбутньому може спровадити його в психічну лікарню і це його непокоїть. Відповідачка має житло і є співвласницею будинку по [ADDRESS], де вона фактично проживає. Просив визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинку [ADDRESS]. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що проживала у спірному будинку з народження до 11 років. Потім разом з матір'ю виїхала з м. Ніжина, а після смерті матері у 2011 році повернулась у м. Ніжин і бабуся зареєструвала її в будинку. Так як позивач не бажав щоб вона жила в будинку і чинив їй перешкоди. Вона почала проживати по провулку Березневий у своєї другої бабусі. На даний час вона часто приходить в спірний будинок провідує [PERSON], допомагає їй, так як позивач, який є її дядьком, вчиняє сварки з своєю матір'ю, про що остання скаржиться, ображає свою матір. Вона не живе з [PERSON] щоб не створювати конфліктну обстановку, так як позивач та його цивільна дружина заперечують цьому. Просила в позові відмовити. Третя особа що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача задоволення позову заперечила, пояснивши, що позивач який є її сином, разом із своєю цивільною дружиною проживають в будинку разом з нею. Вони створили умови неможливі для сумісного проживання, вона постійно потерпає від їх образ та сварок. Відповідачка приходить її відвідувати попередньо з'ясувавши щоб вдома не було відповідача, так як останній має неприязнь до своєї племінниці. Хоч він є її сином однак про неї не піклується, а відповідачка яка є її онукою їй допомагає. Заслухавши позивача, відповідача, третю особу, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.05.2015 року підтверджується, що [PERSON] є власником 1/6 частини будинку [ADDRESS] (а.с. 5). Як встановлено судом співвласниками спірного будинку є батьки позивача, [PERSON], яка є третьою особою у справі та [PERSON], померлий [INFO] року, спадщину після якого ніхто не оформив. Згідно довідки Ніжинського міського відділу управління державної міграційної служби України в Чернігівській області від 05.04.2016 року [PERSON] з 24.02.2011 року зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] (а.с 13). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Житловий будинок № [ADDRESS] є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї власника житла в силу ст. 64 Житлового кодексу України, дані про укладення з нею договору найму житлового будинку також відсутні. Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім'ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України. В судовому засіданні позивач не заперечував ту обставину що він не бажає щоб відповідачка приходила і тим паче проживала в будинку, так як вона вчиняє сварки. Однак співвласниця будинку, [PERSON] спростувала таке твердження та пояснила, що відповідачка допомагає їй у побуті, а позивач разом із своєю співмешканкою чинять їй перешкоди у проживанні. Дана обставина доводить що відповідачка не має можливості постійно проживати в будинку по вині позивача, що є поважною причиною її не проживання, і ця обставина є вирішальною при прийнятті рішення щодо вимог позивача. Крім того позивач в судовому засіданні стверджував, що реєстрація відповідачки в житловому будинку порушує його право власника, так як [PERSON], тобто його мати, склала заповіт на онуку, і це в майбутньому вплине на поведінку відповідачки, яка після прийняття спадщини буде відчувати себе господаркою в будинку, то на думку суду таке твердження щодо порушення його прав є неспроможним, так як судовому захисту підлягає лише порушене право, а не можливість його порушення в майбутньому. Крім того, наявність заповіту на відповідачку ніяким чином не впливає на права власника 1/6 частини будинку, яким є позивач. З огляду на викладене суд не знаходить законних підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням.

Outcome: dismissed