Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просять визнати відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: будинком [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20 грудня 2017 року та договору дарування частки будинку належить на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В липні 2018 року позивач вирішив оформити житлову субсидію на комунальні послуги в цьому будинку. Однак було виявлено, що у вказаному будинку зареєстровані відповідачі - [PERSON] та [PERSON] Відповідача не проживають у вказаному будинку більше трьох років. Тому позивач звернувся до суду. В судове засідання позивач не з`явився. Однак на адресу суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Діденко В.Є. про розгляд справи без їх участі. В разі неявки відповідачів не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, місце та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.03.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2017 року за [PERSON] було визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] /а.с.7-10/. Відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 18.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Сєдовим В.В., зареєстрованого в реєстрі №2243, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар Ѕ частку в праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] / а . с.10 /. Крім того, право власності [PERSON] на [ADDRESS] підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.11/. Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] року народження , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] / а .с . 12/. Відповідно до довідки від 09.11.2018 року виданої [PERSON] головою квартального комітету №80 Мелітопольської міської ради народних депутатів за адресою:[ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1984 року народження , [PERSON] , 1974 року народження , але не проживають більше трьох років. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідачі в будинку не мешкають понад три роки, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, у добровільному порядку відповідачі не виявили бажання знятися з реєстрації, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача і перешкоджає йому належним чином користуватися та розпоряджатися власністю, позивач несе додаткові витрати по утриманню будинку, тому суд вважає за необхідне визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved