Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як покупець, є власником кв. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2020р., продавцем за яким є [PERSON] 08.02.2013 р. між відповідачем [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу кв. [ADDRESS] . Згідно витягу реєстрації територіальної громади в м.Києві від 22.02.2021р., окрім членів сім`ї позивача, у спірній квартирі зареєстровано і колишнього власника квартири - відповідача [PERSON] . Про місце проживання відповідача позивачу не відомо, квартирою він не користується та не бере участь в оплаті житлово-комунальних послуг, у позивача виникають зайві трати. Наявність реєстрації відповідача в квартирі перешкоджає позивачу вільно розпорядитись своєю власністю та обмежує законні права власника житлового приміщення. Позивач просить суд визнати [PERSON] , таким що втратив право користування спірною квартирою. Ухвалою Голосіївського районного суд м.Києва від 04.03.2021р. позовну заяву залишено без руху (а.с.15). Ухвалою Голосіївського районного суд м.Києва від 05.04.2021р. відкрито провадження, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.26,27). На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження буз виклику сторін. Відповідач про розгляд справи повідомлявся судом шляхом надіслання повістки на адресу місця реєстрації, проте до суду повернулися поштові конверти з рекомендованими повідомленнями без вручення з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Крім цього, на офіційному вебсайті суду розміщено оголошення про виклик відповідача до суду. Відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавав (а.с. 28) Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2020р. (а.с.6), продавцем за яким виступав [PERSON] .. Право власності позивача (розмір частки1/1) зареєстровано, як то вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на нерухове майно про реєстрацію права власності, час формування витягу 21.12.2020р. (а.с.7). Як вбачається з договору купівлі-продажу від 08.02.2013р., укладеного між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець та відповідач у дані справі), [PERSON] набув право власності на кв. [ADDRESS] (а.с.8). Позивач зареєстрований у спірній квартирі з 27.01.2021р. (довідка про реєстрацію місця проживання а.с.9). Згідно довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної державної адміністрації у м.Києві від 04.03.2021р., [PERSON] (відповідач), зареєстрований у кв. [ADDRESS] з 04.08.2009р. по теперішній час (а.с.14). Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення його права власності. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Позивач зазначає, що відповідач не є членом його сім`ї, його реєстрація перешкоджає у реалізації своїх прав, як власнику та створює чимало труднощів, в тому числі, пов`язаних з оплатою за житлово-комунальні послуги, які формуються з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, що зареєстровані у встановленому порядку. Статтею1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №№ 1,2,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. про захист прав людини і основоположних свобод. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, як виплаває із вказаної норми Закону, зняття з реєстрації місця проживання можу бути здійснено на підставі рішення суд виключно, крім іншого, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що право користування відповідача [PERSON] спірною квартирою було нерозривно пов`язано з його правом власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2006р., що вбачається з пункту 2 вище вказаного договору купівлі-продажу від 08.02.2013р. (а.с.8). Однак, право користування відповідачем кв. [ADDRESS] припинилось у зв`язку з припиненням права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2013р., відповідно до якого він здійснив відчуження вказаної квартири. За матеріалами справи відповідач не є членом сім`ї позивача, спірна квартира не перебуває у власності відповідача з 2013р., його реєстрація у спірній квартирі перешкоджає позивачу вільно користуватися належною йому на праві власності квартирою. На підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим він підлягає задоволенню.

Outcome: approved