Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Торезантрацит» про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що працював на підприємстві відповідача у період з 01 листопада 2005 року по 14 листопада 2013 року. 14 серпня 2007 року при виконанні трудових обов'язків позивача було травмовано, про що 17 серпня 2007 року складено акт № 36 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. 15 лютого 2008 року висновком МСЕК позивачу визначено 5 % втрати працездатності. В грудні 2008 року позивача було направлено на лікування до Обласної клінічної лікарні профзахворювань м. Донецька, де встановлено хронічне захворювання, вперше. 09 січня 2009 року висновком МСЕК позивачу при первинному огляді визначено 40 % втрати професійної працездатності, за сукупністю визначено 45 % втрати професійної працездатності. У зв'язку з професійним захворюванням та трудовим каліцтвом позивач відчуває моральні страждання, які оцінює у сумі 15000 грн. Просить стягнути у відшкодування моральної шкоди у сумі 15000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Державного підприємства «Торезантрацит» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає. Одночасно просив при постановленні рішення врахувати ступінь провини позивача. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно трудової книжки позивач з 01 листопада 2005 року по 14 листопада 2013 року працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Прогрес» Державного підприємства «Торезантрацит». Звільнений за ч.2 ст.40 КЗпП України - за невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, з виплатою середнього місячного заробітку (а.с.5-15). 17 серпня 2007 року складено акт №36 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, який стався з позивачем 14 серпня 2007 року о 22 годині 00 хвилин на Державному підприємстві «Торезантрацит» Відокремлений підрозділ «Шахта «Прогрес» (а.с.16-17). Згідно виписки з амбулаторної картки позивач знаходився на лікуванні в Торезькій міській лікарні № 2 з 15 серпня по 29 жовтня 2007 року, діагноз: зрощений зі зміщенням відкритий перелом середньої фаланги 3 пальця лівої кисті (а.с.18-18зв.). Згідно виписки з історії хвороби № 8247 позивач знаходився на лікуванні в Комунальному оздоровчо-профілактичному закладі «Донецька обласна клінічна лікарня профзахворювань» з 04 по 17 грудня 2008 року (а.с.19-21). Згідно висновку лікарсько-експертної комісії Комунальної лікувально-профілактичної установи «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» від 16 грудня 2008 року позивачу встановлено основний діагноз: первинно, хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія в стадії тривалого загострення з вираженим м'язово-тонічним і правостороннім корінцевим больовим синдромом. захворювання професійне (а.с.22). Згідно виписки з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 21 лютого 2008 року при первинному огляді позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 5% з 15 лютого 2008 року по 22 лютого 2009 року у зв'язку з трудовим каліцтвом (а.с.24). 22 грудня 2008 року складений акт № 64 розслідування хронічного професійного захворювання (а.с.23-23зв.). Згідно епікризу № 650 Торезької міської поліклініки №4 позивач знаходився на лікуванні з 01 по 12 жовтня 2009 року, діагнозом: хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія в стадії тривалого загострення з вираженим м'язово-тонічним і правостороннім корінцевим больовим синдромом (а.с.25-25зв.). Згідно історії хвороби Обласної клінічної лікарні профзахворювань м. Донецька позивач знаходився на лікуванні з 16 листопада по 01 грудня 2009 року (а.с.26-27зв.). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, довідки МСЕК від 26 січня 2010 року, позивачу при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності у4 зв'язку з професійним захворюванням та визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 45% за сукупністю з 14 січня 2010 року безстроково (а.с.28,29). Згідно виписного епікризу Торезької міської поліклініки №5 позивач знаходився на лікування в неврологічному відділенні з 01 по 11 листопада 2011 року (а.с.30). Згідно виписки з історії хвороби № 7898 позивач знаходився на лікуванні в Комунальній лікувально-профілактичній установі «Обласна клінічна лікарня профзахворювань» з 04 по 14 листопада 2013 року (а.с.31-32зв.). Згідно повідомлення відділення виконавчої дирекції Фонду м. Торез Донецької області від 07 квітня 2014 року позивач є інвалідом третьої групи і отримує страхові виплати у розмірі 45% по втраті працездатності за сукупністю, з них 5% по трудовому каліцтва від 15 лютого 2008 року, 40% у зв'язку з профзахворюванням 09 січня 2009 року (а.с.33). Аналізуючи добуті докази суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею ж 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди проводиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 2 постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» містить роз'яснення, що спори про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або іншим законодавством. Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що при застосуванні норм Кодексу законів про працю України щодо порядку розгляду трудових спорів у справах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові у зв'язку з виконанням трудових обов'язків, суди повинні виходити з того, що за змістом ст.124 Конституції потерпілий має право звернутися з такими вимогами до суду безпосередньо. Судом встановлено, що позивач працював з 01 листопада 2005 року по 14 листопада 2013 року працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Прогрес» Державного підприємства «Торезантрацит». 17 серпня 2007 року складено акт №36 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, який стався з позивачем 14 серпня 2007 року о 22 годині 00 хвилин на Державному підприємстві «Торезантрацит» Відокремлений підрозділ «Шахта «Прогрес». 21 лютого 2008 року при первинному огляді позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 5% з 15 лютого 2008 року по 22 лютого 2009 року у зв'язку з трудовим каліцтвом. 22 грудня 2008 року складений акт № 64 розслідування хронічного професійного захворювання. 26 січня 2010 року позивачу при повторному огляді встановлено третю групу інвалідності у зв'язку з професійним захворюванням та визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 45% за сукупністю з 14 січня 2010 року безстроково. Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» указав, що у відповідності зі ст.237-1 КЗпП України при наявності порушень прав працівника в сфері трудових правовідносин, що привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя, обов'язок відшкодувати заподіяна шкода покладається на власника чи уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності. З матеріалів справи вбачається, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача - роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Втрата працездатності у зв'язку з професійним захворюванням та трудовим каліцтвом встановлена висновками МСЕК у 2008 році та 2010 році, що привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково з урахуванням ступеня і характеру ушкодження здоров'я, обсягу та характеру фізичних страждань, необхідності додаткових зусиль для організації життя, порушенням звичайних життєвих стосунків позивач зазнає фізичні і моральні страждання. При цьому суд приймає до уваги, що позивачу протягом тривалого часу завдано моральної шкоди умовами виробництва, що призвело до втрати здоров'я. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства «Торезантрацит» про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково: стягнути з Державного підприємства «Торезантрацит» на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди в сумі 13 500 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовити. На підставі п.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 219 грн. 24 коп. (13500,00 грн. : 15000,00 грн.) = 90 % х 243 грн. 60 коп.). Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 219 грн. 24 коп.

Outcome: partial