Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом 17.02.2016 року, в позовній заяві просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором без номеру (кредитна картка) від 15.09.2006 року та заборгованість за відсотками в сумі 1954,54 долари США, в серпні 2016 року позивач правові вимоги уточнив, відмовившись від стягнення заборгованості за тілом кредиту та просив суд стягнути з відповідача тільки заборгованість по невиплаченим відсоткам за користування валютним кредитом за період з 16.02.2013 року по 16.02.2016 року в сумі 630,55 доларів США ( в еквіваленті 16905,04 гривень) та судові витрати в сумі 1378,00 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору без номеру від 15.09.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 562,00 долари США грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.09.2012 року Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту та відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до ст.ст. 629, 628 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Взяті на себе зобовязання по Кредитному договору без номеру від 15.09.2006 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши Відповідачу вищевказані грошові кошти на платіжну картку «Копілка». У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 16.02.2016 року має заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. У відповідності до ст. ст 553, 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Вищевказані обставини підтверджуються Кредитним договором, розрахунком заборгованості, іншими документами вказаними в додатках до позовної заяви. У судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] надав суду всі витребувані докази та пояснення уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, Відповідач [PERSON] особисто в попередньому судовому засіданні та його представник за дорученням [PERSON] позов не визнали, наполягаючи на тих обставинах, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з позовними вимогами, не врахувавши ті обставини, що позивач змінив позовні вимоги та фактично відмовився від стягнення заборгованості за тілом кредиту. У звязку з цим, вважаючи на те, що справа повинна розглядатися судом в розумні строки, суд прийшов до висновку, що сторона відповідачів зловживає своїми процесуальними правами та справа підлягає подальшому розгляду. Судом неодноразово розяснені сторонам вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України відносно того, що докази в обґрунтування своїх доводів та вимог законодавцем зобовязані надавати сторони процесу, судом докази тільки оцінюються. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Судом ретельно досліджені всі докази, які надані позивачем як самостійно та і на вимогу представник відповідачки. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обгрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає доводи сторони відповідачів відносно пропуску строку позовної давності в частині стягнення відсотків за користування кредитом є хибними та вважає, що строк для звернення до суду за захистом порушеного права позивачем не пропущений, бо кредитне зобов»язання повинне бути виконане і позивач звернувся за захистом свого права бо кредитне зобов»язання відповідачем невиконане. Відповідно до укладеного договору без номеру від 15.09.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 562,00 долари США грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.09.2012 року, в попередньому судовому засіданні факт підписання ним заяви на видачу кредиту підтвердив, проти отримання коштів не заперечував. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту та відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до ст.ст. 629, 628 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Взяті на себе зобовязання по Кредитному договору без номеру від 15.09.2006 року Банк виконав своєчасно і повністю, надавши Відповідачу вищевказані грошові кошти, проти чого ні відповідач ні його представник не заперечували та належних доказів цим обставинам не надали. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач має заборгованість за тілом кредиту(від стягнення якої позивач відмовився, змінивши свої позовні вимоги) та має заборгованість по невиплаченим відсоткам за користування валютним кредитом за період з 16.02.2013 року по 16.02.2016 року в сумі 630,55 доларів США ( в еквіваленті 16905,04 гривень). Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Підписавши заяву про видачу кредитної картки « Копілка»15.09.2006 року відповідач [PERSON] погодився з тим, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, які є невідємною частиною до укладеної угоди(арк..8(зв.сторона,9-16). У відповідності зі ст.207 ЦК України право чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному чи кількох документах, у листах, телеграмах ,якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Право чин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо підписаний його стороною(сторонами). У підписаній заяві п.п. 6,5, 8 Умов передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту ,відсотків за користування кредитом, пені ,штрафу сторонами не встановлені , що не суперечить вимогам ч 1 ст.259 ЦК України і свідчить про дотримання банком строку позовної давності щодо стягнення пені(неустойки). Стаття 256 ЦК України передбачає, що: Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності зі ст.257 ЦК України Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вищевказані обставини підтверджуються Кредитним договором, розрахунком заборгованості, іншими документами вказаними в додатках до позовної заяви. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Відповідно до положення статті 1050 Цивільного Кодексу України (далі ЦК) якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (Відповідач) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від Відповідача-1 виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 530 ЦК України, зазначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений Договором. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 360-7 ЦПК України передбачає : «Висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладені в його постанові, прийнятої за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п.1-2 частини першої ст..355 цього Кодексу, є обов»язковими для всіх суб»єктів владних повноважень,які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у Постанові Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом» У відповідності з Правовою позицією Верховного Суду України, яку викладено в Постанові №6-16цс15 від 11.03.2015 року судам необхідно встановити саме той факт, що особа підписала та погодилася з умовами надання споживчого кредиту. В Правовій позиції Верховного Суду України від 29.06.2016 року №6-1188цс16 вказано, що в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору» та і «строк(термін) виконання зобов»язання» (ст..530,631 ЦК України) Одним з видів порушення зобов»язання є прострочення-невиконання зобов»язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу ,яка його право порушила(частина перша ст..261 ЦК України). Стаття 549 Цивільного Кодексу України передбачає наступне: 1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. 2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. 3. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Стаття 550 Цивільного Кодексу України передбачає наступне: 1. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. 2. Проценти на неустойку не нараховуються. 3. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобовязання (стаття 617 цього Кодексу). Позивач просить стягнути не суму неустойки( пені, штрафу), а відсотки за користування кредитними коштами. Таким чином, суд приходить до висновку , що на правовідносини не можуть бути поширені вимоги ст.258 ЦК України , щодо скороченого строку позовної давності при стягненні неустойки. Таким чином, строк позовної давності щодо стягнення відсотків не сплинув, ці відомості не поширюються саме на обовязок сплати відсотків за користування кредитом. Таким чином, банк мав право, починаючи з 16.02.2013 року по 16.02.2016 року (протягом трьох років) звернутися до суду із позовом про стягнення неустойки до відповідача, бо кредитне зобов»язання не виконано, укладений договір не розірвано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved