Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи вимоги тим, що він є власником половини житлового будинку в [ADDRESS] та є зареєстрованим і фактично проживає в [ADDRESS] . В травні 2019 року дізнався про надходження рахунку від відповідача за вивезення твердих побутових відходів за адресою [ADDRESS] в розмірі 384 грн., хоча послугою за даною адресою не користується. Договору про надання послуг з відповідачем не підписував, не погоджував його умов та не ознайомлювався з його змістом. [PERSON] вказує на порушення його права споживача на свободу вибору продукції, в даному випадку послуги, на безпідставно нав`язаний йому договір та спонукання до оплати заборгованості за не надані послуги. У зв`язку з порушенням своїх прав, як споживача, стверджує про необхідність відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди за хвилювання, переживання від неправомірних дій відповідача, погіршення стану здоров`я, душевні страждання. Просить суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за вивезення та захоронення твердих побутових відходів за адресою [ADDRESS] з моменту її нарахування відповідачем, припинити нарахування заборгованості за даною адресою та стягнути з відповідача 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідач заперечив щодо позовних вимог, у зв`язку з тим, що послуга з вивезення побутових відходів надається позивачу як власнику будинку в [ADDRESS] та як користувачу будинку в [ADDRESS] , згідно публічного договору про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів у м. Малин від 19.03.2018 року. Публічний договір укладений, дійсний, а відтак відсутні будь-які правові підстави для здійснення перерахунку заборгованості з моменту нарахування та подальшого припинення нарахування боргу. Законодавством України не передбачена одностороння відмова фізичних або юридичних осіб від послуги з вивезення твердих побутових відходів. Позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Реус Д.С. подав відзив на позовну заяву та заперечив щодо позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, всі обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем підтверджено, що будучи власником половини житлового будинку по [ADDRESS] , він зареєстрований і проживає в будинку по [ADDRESS] . [PERSON] пояснив, що в [ADDRESS] мешкає його донька, яка фактично здійснює оплату комунальних послуг за даною адресою. Окрім цього, позивач підтвердив факт особистого отримання послуг від КП «Екоресурс» за адресою [ADDRESS] , та факт належного виконання ним зобов`язань по оплаті цих послуг, що свідчить про взаємне беззаперечне виконання зобов`язань позивача та відповідача за публічним договором про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів у м. Малині від 19.03.2018 року. Враховуючи той факт, що [PERSON] здійснювалася оплата наданих послуг КП «Екоресурс» за адресою по [ADDRESS] , то суд критично ставиться до його тверджень щодо не підписання публічного договору, нав`язування умов відповідачем, так як умови вказаного договору поширюються на правовідносини за двома адресами. На думку позивача, дії відповідача щодо виконань умов публічного договору за адресою [ADDRESS] не відповідають вимогам діючого законодавства України та є нечесною підприємницькою діяльністю в розумінні ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» , оскільки жодного договору з КП «Екоресурс» він не укладав, згоди на те, що саме КП «Екоресурс» буде виконавцем послуг з утримання його будинку він не висловлював. Однак, суд не може погодитися з даним твердженням позивача, та з цього приводу зазначає наступне: Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, статтею 5 вказаного закону визначено, що поводження з побутовими відходами є комунальною послугою. Згідно ст.35-1 Закону України «Про відходи» власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Даним законом визначено, що відходи це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що комунальне підприємство «Екоресурс» є виконавцем послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів в м. Малині, про що свідчить рішення виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області №28 від 24.01.2018 року (а.с.18). Статтею 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги здійснюються виключно на договірних засадах. У зв`язку з чим, 17.02.2018 року у міськрайонній громадсько-політичній газеті «Малинській новини» № 12 було опубліковано публічний договір про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів у м. Малині від 19.03.2018 року (а.с.22-27). Позивач до набрання чинності вказаного публічного договору із заявою про незгоду з його умовами до відповідача не звертався. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] по [ADDRESS] від 01.10.2019 року, з урахуванням поточних сплат заборгованість становить 538 грн. Суд критично відноситься до тверджень позивача щодо безпідставності нарахування КП «Екоресурс» плати за послуги з підстав не підписання [PERSON] договору, оскільки процедура укладення публічного договору не передбачає особистого підписання його тексту і вказаний публічний договір є діючим. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. У відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, а також споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення від оплати послуг в повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений в постанові ВСУ від 20.04.2016 року по справі №6-2951цс15 та постанові ВСУ від 10.12.2018 року по справі №638/11034/15-ц. Судом встановлено, що позивач протягом місяця з дня опублікування договору, не звертався до КП «Екоресурс» з відмовою укласти вказаний договір. Також, від нього не надходило заяв про не проживання за адресою: [ADDRESS] , та відповідно клопотання про не нарахування плати за комунальні послуги. Положеннями ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Суд вважає, що, враховуючи презумцію правомірності правочину згідно ст.204 ЦК України, твердження [PERSON] про безпідставне нарахування плати за послуги з вивезення твердих побутових відходів, та порушення його прав як споживача є безпідставними і необґрунтованими. Позивачем не доведено порушення його прав, як споживача, визначених ч.2 ст.17 та ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», а від так вимога щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставною. Таким чином, позивачем не доведено неправомірність нарахування плати за послуги з вивезення твердих побутових відходів згідно публічного договору про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів у м. Малині від 19.03.2018 року У відповідності до ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи те, що позивача на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed