Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, обґрунтовуючи позов тим, що 04 липня 2003 року померла її брат [PERSON], [INFO], який постійно проживав за адресою: [INFO], після смерті якого залишилась земельна ділянка площею 6,53 га, яка знаходиться на території Рощахівської сільської ради Бобринецького району. Однак факт його смерті не посвідчувався, свідоцтво про смерть не видавалось і актовий запис про смерть на імя [PERSON] не посвідчувався. Відносе себе до спадкоємців другої черги, однак спадщину не прийняла, оскільки не змогла звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у звязку із юридичною необізнаністю та поясненням в державній нотаріальній конторі за місцем свого проживання, що строки її дії щодо підготовки відповідних документів для прийняття спадщини не обмежені. Тому в жовтні 2015 року звернулась через свого представника до Бобринецької державної нотаріальної контори з питань прийняття спадщини, але їй було відмовлено у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини. Посилаючись на вказані обставини просила визнати поважними причини пропуску строку та визначити додатковий строк тривалістю в один місяць для подання до Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] 04 липня 2003 року. Позивач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.44). Представник відповідача Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позов визнає і не заперечує проти його задоволення (а.с.43). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 15 вересня 1940 року народився [PERSON] (зазначено на російській мові документа «Олейник Николай»), що підтверджується копією поновленого запису акта про народження №20 від 24 січня 1959 року, батьками якого були [PERSON] (в документі «Олейник Дмитрий Васильевич») та [PERSON] (в документі «Олейник Ульяна Владимировна») (а.с.9-10). Батьками позивача [PERSON] (зазначено на російській мові документа «Олийник Ольга Дмитровна») [INFO], є «Олийник Дмитрий Васильевич» та «Олийник Ульяна Владимировна», що підтверджується копією свідоцтва про народження ЯК №086037, виданого 19 вересня 1953 року (а.с.11), яка у звязку з укладенням шлюбу змінила прізвище на «Федорович», що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯК №503706 (а.с.11). Згідно п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, в прізвищі позивача та [PERSON] існують розбіжності. Однак позивачем не подано суду докази усунення вказаної розбіжності встановленим законодавством порядком органом реєстрації актів цивільного стану чи встановлення факту родинних відносин між вказаними фізичними особами (п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України), що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Судом встановлено, що 27 лютого 2001 року [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 6,53 га, розташована на території Рощахівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується актом на право приватної власності на землю серії ІV КР №010633 виданим Рощахівською сільською радою на його імя (а.с. 32-33). Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що вказані відомості відносно [PERSON], померлого 04.07.2003 року, в Спадковому реєстрі відсутні (а.с.52-53). На підтвердження факту смерті [PERSON] та дати його смерті позивачем до позову додано лист Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області №174/01-15 від 05 листопада 2015 року на звернення позивача, в якому повідомляється, що [PERSON] [INFO] згідно даних по господарських книг №1 за 1961-1963 роки та №1 за 2001-2005 роки дійсно проживав на території Рощахівської сільської ради в с.Маріуполь Бобринецького району Кіровоградської області з 1961 року по день смерті 04 липня 2003 року. Проживав разом із співмешканкою [PERSON]. Також з листа вбачається, що розтин тіла [PERSON] не проводився, лікарське свідоцтво про смерть не видавалось, актовий запис про смерть не складався (а.с.27). Згідно ч.1 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень ч.3 ст. 49 ЦК України смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації. Однак, вказаний лист на звернення позивача суд оцінює критично та відхиляє, адже смерть особи посвідчується записом в акті громадянського (цивільного) стану, про що видається відповідне свідоцтво (розділ V «Акти громадянського стану» Кодексу про шлюб та сімю України, ст. 49 ЦК України, Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»), а посвідчення факту смерті особи листом сільської ради чинним законодавством не передбачено. Згідно п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Однак, позивачем також не надано суду належних та допустимих доказів факту смерті [PERSON], який може посвідчуватись свідоцтвом про смерть або ж судового рішення про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті(п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України), що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Разом з тим, зясування часу відкриття спадщини та норми матеріального закону, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, залежить від підтвердження позивачем належними та допустимими доказами вказаного факту смерті спадкодавця у певний час, без яких суд позбавлений можливості встановити норму матеріального закону (Цивільний кодекс УРСР чи Цивільний кодекс України), що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин. З пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року вбачається, що особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року та листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-47/0/9-12 від 10.07.2012 при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак як встановлено у судовому засіданні, позивачу не було відмовлено постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки листом завідуючої Бобринецької державної нотаріальної контори [PERSON] «Про надання інформації» від 16.10.2015 року лише розяснено, що письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Не допускається прийняття заяви про прийняття спадщини, складеної від імені спадкодавця його представником, що діє на підставі довіреності, у звязку з чим встановивши, що надіслана заява суперечить закону, вона залишена без розгляду. Крім того, розяснено порядок та строк прийняття спадщини та необхідності підтвердження факту смерті [PERSON] (а.с.25). Таким чином, позивач встановленим порядком не зверталась за прийняттям спадщини. Разом з тим, юридична необізнаність позивача та пояснення в державній нотаріальній конторі за місцем свого проживання щодо строків прийняття спадщини не підтверджене будь-якими належними та допустимими доказами, вказані обставини не відносяться до обєктивних, непереборних, поважних причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, що також є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Оскільки позивач в судове засідання не зявилась обмежившись наявними в матеріалах справи доказами, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів факту родинних відносин між позивачем та [PERSON], а також факту його смерті, позивач не звернулась встановленим порядок за прийняттям спадщини, а самі по собі причини пропуску строку для прийняття спадщини не є поважними, недоведеність позивачем обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, суд розглянувши справу за правилами ч.1 ст. 11 ЦПК Українита оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.174 ЦПК України). За вищевказаних обставин, суд не приймає визнання позову сільським головою Рощахівської сільської ради Бобринецького району [PERSON], оскільки визнання позову суперечить матеріалам справи, встановлених судом з цих матеріалів обставинам та закону. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed