Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що [INFO] року померла його баба - [PERSON], яка проживала до дня смерті в [ADDRESS] та яка залишила на його ім'я заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лісовицької сільської Ради народних депутатів Таращанського району Київської області 11 травня 1998 року, за реєстровим № 580. Спадщину у встановлений законом шестимісячний термін після померлої він прийняв, подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документа на будинок та запропоновано звернутися до суду. Позивач просить суд встановити факт належності спадкодавцю зазначеного житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями, визнати за ним право власності на спадковий житловий будинок. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, оскільки він працює в іншій місцевості і йому проблематично прибути до суду. Позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позов визнає в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], яка до дня смерті проживала [ADDRESS]. За своє життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 11.05.1998 року секретарем виконавчого комітету Лісовицької сільської Ради народних депутатів Таращанського району Київської області, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті її належатиме і на що вона за законом матиме право, заповідає своєму внукові [PERSON] (позивачу по справі). Після смерті [PERSON], залишилася спадщина, а саме: житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який розташований по [ADDRESS] що належав на праві власності чоловікові спадкодавця [PERSON] Чоловік спадкодавиці [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті спадкодавиця [PERSON] фактично спадщину прийняла, але юридично не оформила. Після відкриття спадщини померлої [PERSON], позивач звернувся до нотаріуса з заявою щодо одержання Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] Постановою № 59/02-14 від 27.01.2017 року приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області було відмовлено позивачу у видачі вказаного свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий житловий будинок та запропоновано звернутися до суду. Факт того, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно був спадкодавець, підтверджується довідками № 878/02-31 від 10.08.2016 року та № 861/02-31 від 05.08.2016 року, виданими виконкомом Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області та виписками з погосподарської книги. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації . Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України», видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. Враховуючи дані обставини та виходячи з того, що відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов. Судові витрати суд залишає за позивачем.

Outcome: approved