Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: - звільнити з-під арешту земельну ділянку площею 0,0287га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: 2310400000070080003, належну на праві приватної власності [PERSON]; - скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 вересня 2012 року № 28941620 в частині накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0287га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: 2310400000070080003; - стягнути судові витрати в сумі 243,60 грн.. Зазначив, що 04 лютого 2010 року між ним та [PERSON] укладений договір дарування нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS]. За умовами договору до позивача перейшло право власності на вказану нежитлову будівлю. Вказує також, що між ним та [PERSON] 04 лютого 2010 року укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,0287га., за вищезазначеною адресою. За умовами договору позивач набув право власності на вказану земельну ділянку. Позивач зазначає, що 20 березня 2014 року він дізнався про те, що на підставі постанови про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження від 10 вересня 2012 року накладено арешт на земельну ділянку площею 0,0287 за адресою: [ADDRESS]. Вважає накладення арешту незаконним, оскільки він є власником земельної ділянки та право власності зареєстровано за ним. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися та представників не направили. Повідомлені. Заяв про відкладення розгляду справи не надходило. Аналізуючи надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 04 лютого 2010 року укладений договір дарування нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначене підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] 04 лютого 2010 року (реєстр. № 95). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25285809 від 11.02.10 р. право власності на вказану нежитлову будівлю зареєстровано за [PERSON]. Судом також встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 04 лютого 2010 року укладений договір дарування земельної ділянки площею 0,0287га. у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначене підтверджується договором дарування земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] 04 лютого 2010 року (реєстр. № 96). Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 109275 виданий [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки № 96 від 04.02.10 р. та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011026500827. Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 19295741 від 20.03.14 р. на підставі постанови головного державного виконавця ВДВС Бердянського МРУЮ Скидан О.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.09.12 року внесено запис про арешт нерухомого майна: земельна ділянка за адресою [ADDRESS] кадастровий номер: 2310400000070080003. Відповідно до ст.ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування його вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 358 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постановою державного виконавця Відділу ДВС Бердянського МРУЮ від 10 вересня 2012 року порушується право [PERSON] як власника земельної ділянки. В зв'язку з цим арешт в частині вищезазначеного майна підлягає зняттю. В частині вимог про скасування постанови державного виконавця про арешт майна боржника належить відмовити, оскільки ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений обов'язок державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна після отримання рішення суду про зняття арешту з майна. Дії (бездіяльність) державного виконавця можуть бути оскаржені в судовому порядку в разі невиконання ним зазначеної норми Закону.

Outcome: partial