Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з останньої в порядку регресу 9938,13 гривень завданої шкоди, посилаючись на те, що внаслідок ДТП, що сталася 30.11.2012 року з вини [PERSON], автомобілю позивача було спричинено пошкодження, оцінені у вказану суму, і відповідно позивач набув право зворотної вимоги до винної особи. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також вказала, що позивач намагався відшукати страхову компанію, якою була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON], проти компанія не знаходиться за юридичною адресою. Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву, в якій проти позову заперечив в повному обсязі та просив в його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень відповідач вказав, що на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Лафорт», а отже відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідати за даним позовом має страхова компанія. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріли справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 30.11.2012 року о 12 год. 45 хв., керуючи автомобілем «Хюндай» д.н. [NUMBER] в м. Києві по вулиці Гетьмана 25, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Мітсубісі» д.н. [NUMBER] що призвело до пошкодження транспортних засобів, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України. Вказане підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 18.12.2012 року, якою [PERSON] визнано винною у вчиненні вказаного ДТП та правопорушення. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, позивач, як особа якій завдано шкоду, набув право вимоги до [PERSON], як особи, відповідальної за заподіяний збиток. В той же час, судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» на підставі полісу №АВ/1089042 із лімітом відповідальності 50000 гривень за шкоду заподіяну майну та строком дії з 15.12.2011 року по 14.12.2012 року. Таким чином на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду заподіяну майну третіх осіб була застрахована ПрАТ «СК «Лафорт». Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Таким чином, особою, що має нести обов'язок по відшкодуванню спричиненої [PERSON] шкоди є саме ПрАТ «СК «Лафорт», а не [PERSON], і відповідно в даному випадку позов мав бути пред'явлений до страхової компанії. Відповідно до ч. 1 та 4 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захисту своїх прав та вільний вибір способів такого захисту. Згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Зі змісту наведеної норми, які повністю кореспондується з вищевказаними нормами законів, вбачається, що право обирати коло осіб, до яких може бути пред'явлено позов, цілком належить позивачу і саме виходячи з його волі, наявність якої є обов'язковою і яка має бути виражена у відповідному клопотанні, суд має прийняти рішення щодо заміни певних осіб на інших, або залучення нових осіб у відповідному процесуальному статусі. Зазначене підтверджується позицією Верховного суду України, викладеній у п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», яка визначає, що при пред'явленні позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов'язаний вирішити справу за тим позовом, що пред'явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, оскільки позов пред'явлено не до тієї особи, яка має за ним відповідати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed