Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка, розташована на території Щасливської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, розміром 7,68 га. В 2006 році між позивачем та ТОВ «Запорізькі лани», в особі директора [PERSON] укладено договір оренди строком на 7 років. При цьому дата та номер на договорі не зазначені, але земельна ділянка передана актом прийому-передачі від 2006 року, який є невід'ємним додатком до договору відповідно до п.43 його прикінцевих положень. Договір був зареєстрований в Оріхівському районному відділі земельних ресурсів 01.10.2006 року за № 718 та діє до 01.10.2013 року. У 2013 році йому стало відомо про існування іншого договору оренди землі від 01.10.2006 року належної йому на праві приватної власності земельної ділянки площею 7.68 га з ТОВ «Запорізькі лани», зареєстрований 16.12.2010 року за №041027500252 відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК». Договір у вказаній редакції позивач ніколи не підписував, він був підписаний іншою особою без його волевиявлення та дозволу. Крім того, в акті про визначення меж земельної ділянки у спірному договорі від 01.10.2006 року, який є невід'ємним додатком до договору взагалі стоїть не його підпис. Позивач вважає, оскільки він не підписував договір оренди землі від 01.10.2006 року, який зареєстрований у 2010 році, акт визначення меж земельної ділянки, який є невід'ємним додатком до договору він є недійсним. Позивач прохає визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, розміром 7, 68 га, розташованої на території Щасливської сільської ради Оріхівського району від 01.10.2006 року укладений між позивачем та ТОВ «Запорізькі лани», в особі директора [PERSON], зареєстрований 16.12.2010 року в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що в державному реєстрі землі вчинено запис № 0410275000252. В свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» звернулися до суду з зустрічним позовом, в якому прохають визнати договір оренди землі від 01.10.2006 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Запорізькі лани», зареєстрований в Оріхівському відділі земельних ресурсів від 16.12.2010 року дійсним та чинним на строк 7 років з моменту державної реєстрації, так як він був підписаний [PERSON], він одержував орендну плату за цим договором, позивачем виконувалися всі умови договору. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, прохає задовольнити їх в повному обсязі за первісним позовом та прохає відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. А також доповнив позовні вимоги та прохав стягнути з відповідача судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України, а саме коштів витрачених на судовий збір, заяви про забезпечення позову, а також витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду надали клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, проти задоволення позовних вимог відповідача заперечують, наполягають на задоволенні зустрічних позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши представника позивача, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Запорізькі лани» необхідно відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як було встановлено в судовому засіданні, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії 11 - ЗП № 044395 від 17 квітня 2001 року позивач є власником землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с.7). Відповідно до договору оренди землі без №, без дати, між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» був укладений договір оренди земельної ділянки, строком на 7 років, який зареєстрований 01.10.2006 року за № 718 в Оріхівському районному відділі земельних ресурсів, про що у державному реєстрі земель вчинено запис ( а.с.8-12). 01.10.2006 року відповідно між позивачем та відповідачем підписано акт приймання передачі об'єкта оренди ( земельної ділянки) . Також в матеріалах справи мається інший договір оренди землі від 01.10.2006 року, укладений між позивачем та відповідачем, строком на 7 років та зареєстрований в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.12.2010 року. ( а.с.13-15). Оскільки представник позивача стверджував, що його довіритель не підписував договору оренди землі, який зареєстровано Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК» 16.12.2010 року, по справі була призначена судово-почеркознавча експертиза, згідно висновків якої підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі від 01.10.2006 року зареєстрованому 16.12.2010 року №041027500252 на останньому аркуші у графі «Підписи сторін», виконаний не [PERSON]., а іншою особою. Підпис у графі «Орендодавець» акту визначення меж земельної ділянки від 01.10.2006 року, зареєстрованого 16.12.2010 року № 041027500252 виконаний не [PERSON], а іншою особою/а.с.133-138/. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, Законом України Про оренду землі (далі Закон), а також договором оренди землі. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору тощо ( статті 6,627 ЦК України ). У відповідності до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Зі змісту ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статті передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ч.1 ст.. 58 ЦПК України) Частинами 1 та 2 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішніх переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Враховуючи, що позивач спірний договір, який зареєстрований 16.12.2010 року в Оріхівському районному відділі ЗРФ ДП «Центр ДЗК» не підписував, відповідно до висновків експертизи, в акті приймання - передачі оренди земельної ділянки від 01.10.2006 року, який є невід'ємною частиною до вказаного договору, підпис виконаний не [PERSON], а іншою особою, строк договору закінчився в жовтні 2013 року, суд вважає за можливим визнати його недійсним. Враховуючи висновки суду про недійсність договору оренди землі, зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькі лани» про визнання договору оренди дійсним не підлягають задоволенню, так як відповідачем не доведені ті обставини , на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Відповідно до ст.88 ЦПУ України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved