Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 05.12.2014 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.12.2014 відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні даної ДТП. На момент ДТП діяв договір добровільного страхування наземного транспорту №АІ 3688047 від 02.09.2014 між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON], відповідно до умов якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов»язані з експлуатацією автомобіля [NUMBER]. 04.12.2015 позивач виплатив ПАТ «СК «ХДІ Страхування» страхове відшкодування в сумі 10 470, 95 грн. Таким чином, після проведення виплати вказаних грошових коштів у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право зворотної вимоги до [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів у розмірі виплаченої суми. Посилаючись на вищевикладені обставини, представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.44). Відповідачі в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. За викладених обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу у заочному порядку, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. 02.09.2014 між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №АІ 3688047, відповідно до умов якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов»язані з експлуатацією автомобіля [NUMBER]. 05.12.2014 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.12.2014 відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні даної ДТП. Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та не підлягає доказуванню. 24.09.2015 до ПАТ «СК «ХДІ Страхування» звернулось до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. 04.12.2015 позивач виплатив ПАТ «СК «ХДІ Страхування» страхове відшкодування в сумі 10 470, 95 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (права власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно положень ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.п. ґ) ст. 38.1.1 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки законодавством передбачено право страховика після виплати відшкодування звернутись до суду з регресним позовом до особи, відповідальної за завдані збитки та до особи, яка перебуває у цивільно-правових відносинах з позивачем, суд приходить до висновку, що позов про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу є обґрунтованим та підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved