Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 05.01.2019р. по 26.06.2019р. в сумі 26691грн. 21 коп. з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством та судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що у період часу з 07.05.2014 по 20.04.2017 працював на ПАТ «Азот» (остання посада - апаратник повітроподілу 4 розряду, блоку розділення повітря АжКжКААрж2, цеху К-3) та був звільнений на підставі ст.36 КЗпП України - за угодою сторін. Порушуючи вимоги ст.116 КЗпП України, ПАТ «Азот» у день звільнення не здійснив виплату нарахованої заробітної плати, яка становить 7821,05 грн., що підтверджується довідкою від 12.12.2018 вих№863. У зв`язку з наявною заборгованістю по заробітній платі, позивач звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з заявою про видачу судового наказу. Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 21.02.2019р. відкрито виконавче провадження №58446173. Крім того, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.02.2019р. по справі №711/75/19 із відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 21.04.2017р. по 04.01.2019р. Постановою державного виконавця від 27.06.2019р. виконавче провадження №58446173 закрито у зв`язку із його повним виконанням. Отже, виплата належних позивачу сум по заробітній платі відповідач здійснив 26.06.2019р. Таким чином, позивач просить суд стягнути з ПАТ «Азот» на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 05.01.2019 по 26.06.2019 у сумі 26691,21 грн. з утриманням податків, обов`язкових платежів та зборів та сплачений судовий збір у сумі 768,40грн, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09.07.2019 провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. У визначений ухвалою суду від 09.07.2019р. строк, відповідачем не подано відзив на позовну заяву. Сторони в судове засідання не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача - [PERSON] , надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] з 07.05.2014 року працював на ПАТ «Азот» на посаді слюсаря-ремонтника 5 розряду бригади служби механіка цеху К-3. Остання займана посада - апаратник повітроподілу 4 розряду, блоку розділення повітря АжКжКААрж2, цеху К-3. Наказом № 427-вк від 18.04.2017 року він був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Судом встановлено, що 08 січня 2019 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було винесено судовий наказ по справі № 711/74/19, яким стягнуто з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 7821 грн. 05 коп. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.02.2019р. по справі №711/75/19 із відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 21.04.2017р. по 04.01.2019р.. Остаточний розрахунок з позивачем з виплати заборгованості по заробітній платі відповідач здійснив 26.06.2019р., що підтверджується постановою державного виконавця про закриття виконавчого провадження №58446173 про стягнення з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в загальній сумі 7821,05грн., у зв`язку із повним фактичним його виконанням. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення - 18 квітня 2017 року, що зроблено не було. Як встановлено судом відповідач здійснив повний розрахунок перед позивачем по заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 7821 грн. 05 коп. 26 червня 2019р. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вина відповідача у невиплаті позивачу заробітної плати у день його звільнення встановлена, на підставі ч.4 ст. 82 ЦПК України, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.02.2019р. у справі №711/75/19, яке набрало законної сили 15.03.2019р. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, а саме за період з 05.01.2019р. по 26.06.2019р. (день фактичного розрахунку), а тому звернувся до суду з даним позовом. Як вбачається із довідки №864 від 12.12.2018 виданої позивачу ПАТ «АЗОТ», середньоденна заробітна плата позивача складає 228,13грн. Здійснюючи розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати, позивач виходив з того, що з 05.01.2019р. по 26.06.2019р. (день фактичного розрахунку) кількість робочих днів складає 117 робочих днів, а тому просив стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати в сумі 26691,21грн. Проте суд не може погодитись з таким розрахунком, оскільки за вказаний період часу кількість робочих днів складає 116, т.я. 26 червня 2019р., це день, в який відповідач фактично здійснив розрахунок з позивачем, а тому він не може рахуватися днем затримки виплати заробітної плати звільненому працівникові. З огляду на зазначене, правильним слід рахувати період для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати саме з 05.01.2019р. по 25.06.2019р., а відтак, сума яка підлягає до стягнення з відповідача складає 26463,08грн, із розрахунку: 116 робочих днів Х 228,13грн. Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить з наступного. Судові витрати по справі складаються із судового збору в сумі 768,40грн. Надані позивачем докази /а.с. 1/ свідчать про обґрунтованість розміру понесених позивачем судових витрат, а тому вони підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України

Outcome: partial