Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому прохає розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 05 квітня 2016 року. В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. На позовних вимогах наполягає, час на примирення не потрібен. Прізвище просить залишити шлюбне. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності та він згоден з позовною заявою про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, беручи до уваги заяви позивача та відповідача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] у повному обсязі та прийняти рішення на підготовчому судовому засіданні, оскільки відповідач позов визнає повністю. За таких обставин, суд вважає що позов відповідачем визнаний повністю. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 05 квітня 2016 року, між позивачем та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції Луганській області 05 квітня 2016 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 23 (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . (а.с.4) Спір про місце проживання дитини відсутній. Як вбачається із позовної заяви, сімейне життя між позивачем і відповідачем не склалося в зв`язку з несумісністю характерів, яке є перешкодою для подальшого існування сім`ї. Шлюбні стосунки між ними повністю припинені з березня 2018 року, сторони мешкають окремо. Спільне господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримують. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Спір про поділ майна відсутній. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Як вбачається із ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Із квитанції № 18 від 13 серпня 2019 року вбачається, що позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 768, 40 грн., а відтак, враховуючи визнання позову відповідачем до розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з огляду на задоволення позовних вимог та повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 384, 20 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом.

Outcome: approved