Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення майнової шкоди, яка спричинена злочином. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, наполягають на задоволенні. Пояснили, що органами досудового слідства було встановлено, що в період з травня 2006 р. по серпень 2008 р. на пансіонаті «Сокол», який належить Державному підприємству «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.Я.Янгеля», мали місце факти недостовірного обліку банківських операцій на балансовому рахунку 3117 «Розрахунковий рахунок пансіонату «Сокол», та недостовірності обліку дебіторської заборгованості. Вказаними порушеннями підприємству завдано майнову шкоду. Директором пансіонату у період з 01.01.2006 р. по 25.09.2006 року був [PERSON], а з 25.09.2006 р. цю посаду обіймав [PERSON]. Посаду головного бухгалтера весь цей час обіймав [PERSON] На підставі цього було порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та невстановлених осіб за фактом привласнення чужого майна, що вчинено службовими особами, за попередньою змовою групою осіб, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України. Пізніше були також порушені кримінальні справи відносно: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згодом ці кримінальні справи були об'єднані в одне провадження, в рамках якого у 2009 році були проведені почеркознавча та судово-економічна експертизи, у зв'язку з чим ДП «КБ «Південне» були понесені витрати, пов'язані з проведенням експертиз у розмірі 18608,55 грн.. Крім того, підприємством був заявлений цивільний позов на загальну суму 582571,95 грн. - сума завданих збитків та витрати, пов'язані з проведенням експертиз. На стадії досудового слідства [PERSON] та [PERSON] повністю визнали себе винними, та 27.08.2010 р. у відношенні них провадження у кримінальній справі було закрито з нереабілітуючих підстав, але цивільний позов вирішений не був. [INFO] помер [PERSON], у зв'язку з чим кримінальну справу відносно нього було закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 р. 26.12.2013 р. постановою слідчого було закрито кримінальне провадження за ознаками ч. 3 ст. 191 КК України - за відсутністю в діянні [PERSON] і [PERSON] складу кримінального правопорушення. На підставі вищевикладеного просить стягнути з [PERSON] завдану майнову шкоду у розмірі 379118,00 грн., з [PERSON] - 184845,4 грн.. Та стягнути солідарно з відповідачів понесені позивачем витрати, пов'язані з проведенням експертиз у кримінальній справі у розмірі 18608,55 грн. Вважають, що строк позовної давності ними не пропущений, оскільки шкоду завдано спільними діями [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Та після закриття кримінальних справ у відношенні відповідачів, підприємство мало намір стягнути завдані збитки з [PERSON] у рамках кримінального провадження. Оскільки [PERSON] помер [INFO], то саме з цієї дати слід рахувати початок перебігу строку позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просить застосувати наслідки пропуску позовної давності звернення. Крім того, вважає, що його вину у завданні Державному підприємству «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.Я.Янгеля» матеріального збитку в розмірі 379118,00 грн. не доведено.Безпосередньо винною особою він вважає [PERSON] Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, пояснив, що інша особа привласнила кошти, просить в позові відмовити. Зазначив, що [PERSON] не є безпосереднім винуватцем у завданні збитків Державному підприємству «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.Я.Янгеля», його недбалість не має прямого причинного зв'язку з розкраданням коштів підприємства, він не був матеріально відповідальною особою в розумінні трудового законодавства, а отже не має нести такої відповідальності. Суд, вислухавши сторін, дослідивши надані докази і оцінивши їх у сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Згідно інформації, наданої Суворовським районним судом м. Херсона від 06.02.2015 р. № 2112, 12.08.2010 року до вищевказаного суду надійшла кримінальна справа № 1-693/10 за обвинуваченням [PERSON] за ст.ст. 191 ч.5, 366 ч.2, 209 ч. І КК України, [PERSON] за ст.ст. 27 ч.5, 191 ч.5, 366 ч.2 КК України, [PERSON] за ст.ст. 27 ч.5, 191 ч.5, 366 ч.2 КК України, [PERSON] за ст. 367 ч.2 КК України, [PERSON] за ст. 367 ч.2 КК України. Постановами суду від 27.08.2010 року провадження по кримінальній справі відносно [PERSON] та [PERSON] закрито. Матеріали кримінальної справи відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON] направлені для проведення додаткового розслідування. Ухвалою апеляційної інстанції від 19.10.2010 року постанова про направлення справи відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON] скасована та справу направлено на новий розгляд. 27.10.2010 року вищевказана кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України, [PERSON] та [PERSON] за ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 366 КК України надійшла до суду. Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 21.10.2011 року матеріали вищевказаної кримінальної справи були направлені прокурору Дніпропетровської області на додаткове розслідування. 13.02.2012 року після додаткового розслідування з прокуратури Дніпропетровської області надійшла кримінальна справа по обвинуваченню вищезазначених осіб. 06.02.2013 року винесено постанову Суворовського районного суду м. Херсона про направлення справи прокурору Дніпропетровської області на додаткове розслідування, яка ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 06.02.2013 р. залишена без змін і 04.07.2013 р. матеріали кримінальної справи направлені прокурору Дніпропетровської області на додаткове розслідування. Отже, постановою Суворовського районного суду м. Херсону від 27.08.2010 р. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України на підставі п. «г» ст. 1, ст.. 6 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 р.. Відповідно до постанови, органами досудового слідства [PERSON] обвинувачувався в тому, що він в період з 02.06.2006 р. по 05.09.2006 р. обіймаючи посаду директора пансіонату «Сокол», не перевіряв підстави для перерахування грошових коштів та підписав надані йому головним бухгалтером пансіонату «Сокол» [PERSON] платіжні доручення про перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку пансіонату «Сокол», внаслідок чого стало можливим безпідставне перерахування грошових коштів у розмірі 184 845, 40 грн. (а.с. 44 т. 1). При цьому ч. 2 ст. 14 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 р. визначено, що амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Постановою Суворовського районного суду м. Херсону від 27.08.2010 р. [PERSON] на підставі ст. 48 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України у зв'язку із зміною обстановки. Відповідно до постанови, органами досудового слідства [PERSON] обвинувачувався в тому, що він в період з 15.12.2006 р. по 26.08.2008 р. обіймаючи посаду директора пансіонату «Сокол», не перевіряв підстави для перерахування грошових коштів та підписав надані йому головним бухгалтером пансіонату «Сокол» [PERSON] платіжні доручення про перерахування грошових коштів з розрахункового рахунку пансіонату «Сокол», внаслідок чого стало можливим безпідставне перерахування грошових коштів у розмірі 379 118 грн. (а.с. 52 т. 1). Відповідно до ч. 2 ст. 28 КПК України 1960 р. закриття справи з підстав, зазначених у статтях 7 (Порядок звільнення від кримінальної відповідальності і від покарання внаслідок зміни обстановки) цього кодексу, не звільняє особу від обов'язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам. Постановою слідчого ГУМВС України в Дніпропетровській області від 26.12.2013 р. закрито кримінальне провадження за ознаками ч. 3 ст. 191 КК України у відношенні [PERSON] та [PERSON] за відсутністю в їх діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 57-59 т. 2). Оскільки вирок у вищевказаній кримінальній справі щодо жодної особи ухвалений не був, то докази, набуті у кримінальному провадженні, оцінюються нарівні з іншими доказами у справі. Сторонами визнаються ті обставини, що [PERSON] обіймав посаду директора пансіонату «Сокол» у період з 02.06.2006 р. по 05.09.2006 р., а [PERSON] - у період з 15.12.2006 р. по 26.08.2008 р., а тому вони, відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Як вбачається з акту документальної від 15.07.2009 р. (а.с. 78-95 т. 1), проміжного акту документальної ревізії від 28.05.2009 р. (а.с. 99-134 т. 1), проміжного акту документальної ревізії від 15.06.2009 р. (а.с. 137-204 т. 1), постанови Суворовського районного суду м. Херсону від 27.08.2010 р., якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України на підставі п. «г» ст. 1, ст.. 6 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008 р. (а.с. 44 т. 1), постанови Суворовського районного суду м. Херсону від 27.08.2010 р., якою [PERSON] на підставі ст. 48 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України у зв'язку із зміною обстановки (а.с. 52 т. 1), спільними діями [PERSON] та [PERSON] Державному підприємству «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.Я.Янгеля» завдано матеріальні збитки на загальну суму 184 845, 40 грн., а спільними діями [PERSON] та [PERSON] - на загальну суму 379 118 грн. Кримінальні провадження у відношенні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] закриті з нереабілітуючих підстав. Оскільки [PERSON] помер, а обов'язок з відшкодування шкоди, завданої злочином, нерозривно пов'язаний з особою спадкодавця, то відповідно до положень статті 1219 ЦК України він не входить до складу спадщини. Тобто до таких правовідносин не може бути застосовано правонаступництва, а саме залучення спадкоємців до матеріальної відповідальності. Пунктом 3 частини 1 статті 134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, у випадку, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. А тому завдана Державному підприємству «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.Я.Янгеля» шкода підлягає відшкодуванню [PERSON] та [PERSON] В даному випадку протилежне відповідачами не доведено, а саме що шкода підприємству спричинена не їх діями. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від N 3 від 31.03.89 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» ( зі змінами та доповненнями) зазначено - Звернути увагу судів на те, що у випадках, коли шкоду заподіяно спільними діями підсудного та іншої особи, кримінальну справу щодо якої було закрито з підстав, передбачених пп.2-10 ст.6, статтями 7 - 7-2, 9, 10 КПК України ), суд покладає на підсудного обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду в повному розмірі і роз'яснює цивільному позивачеві право пред'явити в порядку цивільного судочинства до особи, справу щодо якої закрито, позов про відшкодування шкоди солідарно із засудженим. Якщо матеріальну шкоду заподіяно підсудним спільно з іншою особою, справу щодо якої виділено в окреме провадження, суд покладає обов'язок по відшкодуванню шкоди у повному розмірі на підсудного. При винесенні в наступному обвинувального вироку щодо особи, справу про яку було виділено в окреме провадження, суд вправі покласти на неї обов'язок відшкодувати шкоду солідарно з раніше засудженим. В частині стягнення з відповідачів витрат, пов'язаних з проведенням експертиз у кримінальній справі, слід відмовити, оскільки відповідно до частини 4 статті 91 КПК України 1960 р. зазначені виплати проводяться з коштів органів дізнання, досудового слідства і суду. Порядок виплати і розмір сум, що підлягають виплаті, визначаються відповідною інструкцією. Тобто, ці витрати пов'язані з розслідуванням кримінальної справи та не є матеріальною шкодою від злочину. Суд вважає, що строки позовної давності позивачем не пропущено, оскільки шкоду підприємству було завдано спільними діями [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та Державне підприємство «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.Я.Янгеля» мало право стягнути спричинені збитки з будь-кого з вищезазначених осіб, відповідно до 1190 ЦК України. У відношенні відповідачів кримінальну справу було закрито 27.08.2010 р., а у відношенні [PERSON] тривало досудове розслідування. Кримінальне провадження у відношенні [PERSON] було закрито в зв'язку з його смертю [INFO]. Та саме з цієї дати позивач дізнався, що в рамках кримінального судочинства цивільний позов розглянутий не буде. Тобто саме з цієї дати слід рахувати початок перебігу строку позовної давності, який, відповідно до статті 257 ЦК України, дорівнює трьом рокам. Судові витрати слід розподілити за правилами, визначеними ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial