Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення суми страхових виплат, яку в ході судового розгляду уточнив (т.2 а.с.36-37, 72-73), обґрунтовуючи тим, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку у відділенні Фонду з 01.07.2001 року, має зареєстрований страховий випадок профзахворювання «Силікатоз 1 ст., інтерстиціальна форма, 1/1, s/s. Емфізема легенів 1-2ст. Легенева недостатність 1-2 ст.», яке отримане 30.08.1995 року на Державному підприємстві «Донецька вугільна енергетична компанія» (надалі-ДП «ДВЕК»). У зв'язку із чим 26.09.1995 року відповідач [PERSON] був вперше визнаний лікарями МСЕК інвалідом третьої групи з 40% втрати працездатності, йому було протипоказано роботу з пилом та газом, в небезпечних умовах та важка праця. Згідно протоколу засідання комісії шахти «Трудівська» по відшкодуванню шкоди в заробітній платі постраждалим від професійного захворювання від 28.09.1995 року відповідачеві [PERSON] у зв'язку із отриманим професійним захворюванням шахтою відшкодовувалася втрачена заробітна плата і виплачувалася допомога за кошти шахти. У зв'язку із набранням чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (надалі-Закон №1105-ХІV) 10 серпня 2001 року позивачем було продовжено з 01 квітня 2001 року раніше призначену страхову виплату. 07 серпня 2012 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача з заявою про видачу направлення до МСЕК у зв'язку із отриманням ним іншого професійного захворювання під час роботи у Відокремленому підрозділі Шахта «Трудівська» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія». Після чого позивачем було встановлено порушення відповідачами вимог законодавства про охорону праці. А саме, після визнання відповідача [PERSON] інвалідом 3 групи йому були протипоказані робота з пилом та газом, в небезпечних умовах та важка праця. Натомість відповідачі не дотримались зазначених рекомендацій, відповідач [PERSON] згідно записів трудової книжки продовжував працювати на посаді прохідника, з 19.05.2003 року - на посаді гірничого робітника 3 розряду з повним робочим днем, робота на яких йому була протипоказана, та лише 11.06.2012 року відповідач [PERSON] був звільнений з роботи у зв'язку із невідповідністю займаній посаді. Крім того, відповідач [PERSON] не дотримувався наданих йому рекомендацій щодо реабілітації - не звертався до позивача для надання йому санаторно-курортної путівки для лікування, нічого не робив для покращення свого здоров'я, навмисно його продовжував пошкоджувати і отримав друге професійне захворювання «Хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія», у зв'язку із чим 18.09.2013 року МСЕК йому встановлено 60% втрати професійної працездатності (25% повторно по профзахворюванню 1995 року та 35% встановлено первинно по профзахворюванню 2012 року). Враховуючи зазначені порушення відповідачами вимог законодавства, посилаючись на ст.ст.44 п.2, 52, 53 Закону №1105-ХІV, ст. 30 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (надалі - Основ законодавства), позивач вважає, що відділення Фонду не повинно було сплачувати відповідачеві [PERSON] страхові виплати з 01.07.2001 року по 31 липня 2012 року, які складають 76 408 грн. 66 коп. Крім того, 11.10.2013 року позивачем було зареєстровано страховий випадок «профзахворювання» по другому профзахворюванню від 19.07.2012 року і призначено та виплачено одноразову допомогу в сумі 77 996 грн., загальна сума страхових виплат складає 88 780 грн. 00 коп. У зв'язку із чим, просить стягнути з відповідачів 165 188 грн. 66 коп. - суму страхових виплат, які позивач не повинен був сплачувати, додавши до позову розрахунок (т.2 а.с.74-78), та зобов'язати відповідача ДП «ДВЕК» ВП «Шахта Трудівська» здійснювати виплати [PERSON] внаслідок втрати професійної працездатності та ушкодження здоров'я за свій рахунок. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягали на задоволенні позову. Додатково пояснили, що відділення Фонду не мало права відмовити відповідачеві [PERSON] у призначенні страхових виплат або самостійно припинити їх виплату, оскільки встановлено страхові випадки - професійні захворювання. Вважають, що отримані від відділення Фонду кошти відповідачем [PERSON] були використані не за призначенням - не на поліпшення і відновлення здоров'я, тому мають бути повернуті. Оскільки друге професійне захворювання отримано з вини відповідачів [PERSON] і ДП «ДВЕК», незаконно виплачені страхові виплати мають бути повернуті Фонду і їх виплата продовжена винною особою - ДП «ДВЕК», в чому і полягає встановлена законодавством цивільно-правова відповідальність за порушення законодавства про охорону праці. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснив, що на радикулопатію він страждає з 1985 року. У 1995 році йому було встановлено професійне захворювання - силікатоз, МСЕК він був визнаний інвалідом 3 групи, яка є робочою, і йому не було заборонено роботу в шахті, у тому числі на посаді прохідник. Оскільки йому було заборонено роботу з пилом, роботодавцем було переведено його на роботу в першу зміну, де пил відсутній. В першу зміну він працював і після переведення його у 2003 році на посаду робітника гірничого підземного. Він дотримувався наданих рекомендацій - щорічно проходив обстеження, лікування, у тому числі санаторно-курортне, що підтвердив документально (т.2 а.с.88-90). До часу звернення до позивача з приводу видачі направлення на МСЕК та проведення страхових виплат з приводу другого професійного захворювання позивачем жодного разу він не викликався, не отримував будь-яких рекомендацій, хоча в переданій з підприємства справі по призначенню страхових виплат є інформація про те, що він продовжує працювати. Після того, як у 2012 році позивачем було повідомлено про те, що йому заборонено працювати, він звільнився. Представник відповідача - Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», позов не визнав, в судовому засіданні пояснив, що ДП «ДВЕК» було утворено з 01.01.2005 року, відповідач [PERSON] отримав перше професійне захворювання, працюючи на шахті «Трудівська» ДП «Донецьквугілля», правонаступником якого ДП «ДВЕК» не є, документи щодо умов його роботи не збереглися, про що надав довідку (т.2 а.с.136). Згідно довідки МСЕК відповідачеві [PERSON] не заборонялася робота в шахті, на посаді прохідника, робітника гірничого, лише були протипоказання до роботи з газом, пилом, важкою фізичною працею, тому відповідач [PERSON] був переведений для роботи і працював у першу зміну, під час роботи в якій контакт з пилом відсутній. З 2006 року відповідач [PERSON] періодично проходив професійні огляди, згідно яких визнавався придатним до роботи, про що надав довідку (т.2 а.с.138). Позивачеві було відомо про те, що відповідач [PERSON] продовжує працювати, оскільки в справі, що була передана до відділення Фонду, знаходилася копія трудової книжки, в якій зазначено, що він продовжує працювати. Крім того, 18.09.2013 року МСЕК відповідачеві [PERSON] було встановлено 25% втрати професійної працездатності повторно по профзахворюванню 1995 року, що свідчить про покращення стану його здоров'я за першим профзахворюванням. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в Петровському районі м. Донецька позов підтримав, в судовому засіданні пояснив, що вбачають вину ДП «ДВЕК» у порушенні норм з охорони праці, тому що відповідач [PERSON] не був переведений на легшу роботу після встановлення йому інвалідності. Згідно отриманої 26.05.2014 року на запит відділення Фонду відповіді з ЦМЛ №14 робота за професією прохідник, гірник підземний при виявленні у робітника професійного захворювання «Силікатоз 1 ст., інтерстиціальна форма, 1/1, s/s. Емфізема легенів 1-2ст. Легенева недостатність 1-2 ст.» неможлива, знаходження робітника у шкідливих умовах призведе до погіршення стану здоров'я (т.2 а.с.139-140). Суд, вислухавши пояснення представників позивача, представників відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні відповідними документами встановлено, що з 14 червня 1972 року до 11 червня 2012 року відповідач [PERSON] працював на підприємствах вугільної промисловості, працюючи прохідником підземним та з 19.05.2003 року - гірничим робітником підземним з повним робочим днем. Відповідач [PERSON] перебував у трудових правовідносинах: з 14.06.1972 року 28.02.1976 року із Шахтою «Трудівська», з 22.03.1976 року по 09.06.1976 року із Шахтою «Заперевальна», з 05.07.1976 року по 16.04.1997 року із Шахтою «Трудівська» Донецького виробничого об'єднання по видобутку вугілля, яке 17.04.1997 року перейменоване у ДВАТ «Шахта Трудівська», яке в свою чергу 12.05.2012 року реорганізовано в відокремлений підрозділ Шахта «Трудівська» ДП «Донецьквугілля», який 01.08.2003 року об'єднане із ВП «Шахта «Куйбишевська» і утворено відокремлений підрозділ «Шахтоуправління «Трудівське» Державного підприємства «Донецьквугілля», яке з 28.12.2004 року реорганізоване у відокремлений підрозділ «Шахтоуправління «Трудівське» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», яке 19.08.2011 року перейменовано у відокремлений підрозділ «Шахта «Трудівська» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» (т.2 а.с.150-154, 137, т.1 а.с.99-125, 135-190). 04 липня 1995 року висновком ЛКК Донецької обласної клінічної лікарні професійних захворювань встановлено у відповідача «Силікатоз 1 ст., інтерстиціальна форма, 1/1, s/s. Емфізема легенів 1-2ст. Легенева недостатність 1-2 ст.». Протипоказана робота в контакті з пилом, газами, в несприятливих метеоумовах, важка фізична праця (т.2 а.с.126). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 24 липня 1995 року Шахтою «Трудівська» ВО «Донецьквугілля», відповідачеві [PERSON] встановлено професійне захворювання «Силікатоз І ст. Емфізема легенів 1-2ст. Легенева недостатність 1-2 ст.». Рекомендовано роботодавцю працевлаштувати потерпілого згідно рекомендації МСЕК (т.2 а.с.127). 26.09.1995 року МСЕК встановила [PERSON] третю групу інвалідності та 40 % втрати професійної працездатності безстроково у зв'язку із профзахворюваням «Силікатоз І ст.». Протипоказана робота в контакті з пилом, газом, в несприятливих метеоумовах, важка фізична праця. Рекомендовано санкурлікування (т.1 а.с.30-31, т.2 а.с.128-130). 28.09.1995 року відповідач [PERSON] звернувся до шахти «Трудівська» із заявою про відшкодування втраченого заробітку за профзахворюванням і виплату одноразової допомоги. В заяві зазначено про те, що [PERSON] продовжує працювати на підземних роботах прохідником (т.2 а.с.141). Згідно протоколу від 28.09.1995 року засідання комісії шахти «Трудівська» по відшкодуванню збитку в заробітній платі постраждалим від професійного захворювання відповідачеві [PERSON] у зв'язку із отриманим професійним захворюванням шахтою відшкодовувалася втрачена заробітна плата і виплачувалася допомога за кошти шахти (т.1 а.с.42). В подальшому наказом ДП ДВАТ «Шахта «Трудівська» ДХК «Донвугілля» від 27.03.2001 року №261 [PERSON] призначено щомісячні виплати на відшкодування шкоди (т.2 а.с.147). За заявою [PERSON] від 25.07.2001 року згідно постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровському районі м. Донецька від 10 серпня 2001 року №2923 відповідачеві [PERSON] продовжено з 01 липня 2001 року раніше призначену щомісячну страхову виплату (т.1 а.с.40-41, т.2 а.с.146). Згідно медичного висновку ЛЕК від 03.07.2012 року №1391/1337, акту розслідування від 19 липня 2012 року у відповідача [PERSON] встановлено професійне захворювання «Хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія». Комісією встановлено вину у професійному захворюванні підприємств, на яких працював [PERSON], що полягає в порушенні Державних санітарних правил та норм підприємств промисловості (т.1 а.с.22, 29). 07.08.2012 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача із заявою про видачу направлення для проходження МСЕК у зв'язку із отриманим професійним захворюванням (т.1 а.с.14). 18.09.2013 року МСЕК встановила [PERSON] третю групу інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності безстроково за сукупністю, з яких 35% первісно, 25% повторно (т.2 а.с.86-87). 24.09.2013 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача із заявою про перерахунок призначених страхових виплат у зв'язку зі зміною ступеня втрати професійної працездатності, а 26.09.2013 року - із заявою про призначення та виплату страхових виплат у зв'язку з нововиявленим професійним захворюванням (т.2 а.с.149, 155). Постановою №0525/2923/2323/11 від 25 вересня 2013 року Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровському районі м. Донецька призначено відповідачеві [PERSON] перераховану щомісячну страхову виплату за професійним захворюванням згідно висновку МСЕК від 26.09.1995 року (т.2 а.с.82). Згідно постанови №0525/2923/2923.1/12 від 11 жовтня 2013 року Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровському районі м. Донецька зареєстровано страховий випадок «профзахворювання» згідно висновку МСЕК від 18.09.2013 року з датою реєстрації 26.09.2013 року з датою початку виплат з 03.09.2013 року (т.2 а.с.83). Постановою №0525/2923/2323.1/13 від 11 жовтня 2013 року Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровському районі м. Донецька призначено відповідачеві [PERSON] перераховану щомісячну страхову виплату, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, за двома професійними захворюваннями згідно висновку МСЕК від 18.09.2013 року (т.2 а.с.84). Постановою №0525/2923/2323.1/14 від 11 жовтня 2013 року Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровському районі м. Донецька призначено відповідачеві [PERSON] одноразову допомогу у разі встановлення іншого ступеня втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва, згідно висновку МСЕК від 18.09.2013 року, у розмірі 77 996,00 грн. (т.2 а.с.85). У відповідності зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Страхові виплати відповідачеві [PERSON] проводилися на підставі Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, які втратили чинність з 01 квітня 2001 року у зв'язку із введенням в дію Закону №1105-ХІV. З 01 квітня 2001 року правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначає Закон №1105-ХІV і з того часу відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги. Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №1105-ХІV особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. Згідно зі ст. 3 Закону №1105-ХІV держава гарантує усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. У відповідності зі ст. 15 Закону №1105-ХІV страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків, який згідно зі ст. 21 Закону у разі настання страхового випадку зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому, зокрема, одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Відповідно до ст. 13 Закону №1105-ХІV страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. При цьому встановлено, що нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення нормативних актів про охорону праці застрахованим, також є страховим випадком. Порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим. Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Отже, Закон не ставить в залежність від вини потерпілого, вирішення питання про визнання захворювання професійним. В статті 34 Закону №1105-ХІV встановлено лише можливість зменшення розміру одноразової допомоги, якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоров'я настало не тільки з вини роботодавця, а й внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці. Відповідно до ст. 35 Закону №1105-ХІV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків подаються: акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та (або) висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; документи про необхідність подання додаткових видів допомоги. Згідно ст. 36 Закону №1105-ХІV Фонд соціального страхування від нещасних випадків розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обгрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів. Фонд соціального страхування від нещасних випадків може затримати страхові виплати до з'ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог. Обов'язки застрахованого і роботодавця встановлені у статті 44 Закону №1105-ХІV, зокрема, застрахований зобов'язаний у разі настання нещасного випадку або професійного захворювання: лікуватися в лікувально-профілактичних закладах або у медичних працівників, з якими Фонд соціального страхування від нещасних випадків уклав угоди на медичне обслуговування; додержувати правил поведінки та режиму лікування, визначених лікарями, які його лікують; не ухилятися від професійної реабілітації та виконання вказівок, спрямованих на якнайшвидше повернення його до трудової діяльності; своєчасно повідомляти робочий орган виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків про обставини, що призводять до зміни розміру матеріального забезпечення, складу соціальних послуг та порядку їх надання (зміни стану непрацездатності, складу сім'ї, звільнення з роботи, працевлаштування, виїзд за межі держави тощо). Роботодавець як страхувальник зобов'язаний інформувати робочий орган виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків: про кожний нещасний випадок або професійне захворювання на підприємстві; про зміну технології робіт або виду діяльності підприємства для переведення його до відповідного класу професійного ризику; подавати робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків відомості про річний фактичний обсяг реалізованої продукції (робіт, послуг), кількість нещасних випадків і професійних захворювань на підприємстві за минулий календарний рік; безоплатно створювати всі необхідні умови для роботи на підприємстві представників Фонду соціального страхування від нещасних випадків; повідомляти працівникам підприємства адресу та номери телефонів робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, а також лікувально-профілактичних закладів та лікарів, які за угодами з цим Фондом обслуговують підприємство; подавати звітність робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у строки, в порядку та за формою, що встановлені цим Фондом. Відповідальність страхувальника за невиконання своїх обов'язків встановлена, зокрема, у статті 52 Закону №1105-ХІV, статті 28 Основ законодавства: за шкоду, заподіяну застрахованому або Фонду соціального страхування від нещасних випадків внаслідок невиконання своїх обов'язків із страхування від нещасного випадку, відповідно до закону. За порушення порядку використання коштів загальнообов'язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності, несвоєчасне або неповне їх повернення, несвоєчасне подання або неподання встановленої звітності, подання недостовірної звітності щодо страхових коштів, несвоєчасне інформування Фонду соціального страхування від нещасних випадків про річний фактичний обсяг реалізованої продукції (робіт, послуг), нещасні випадки на виробництві та професійні захворювання, що сталися на підприємстві, про зміни технології робіт або виду діяльності підприємства страхувальник притягується до відповідальності згідно із законом. Роботодавцю (страхувальнику) забороняється вчиняти будь-які дії, що можуть призвести до прийняття ним разом із застрахованою особою спільного рішення, яке може завдати шкоди цій особі. Крім того, статтею 44 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що за порушення законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці, створення перешкод у діяльності посадових осіб органів державного нагляду за охороною праці, а також представників профспілок, їх організацій та об'єднань винні особи притягаються до дисциплінарної, адміністративної, матеріальної, кримінальної відповідальності згідно із законом. Статтею 37 Закону №1105-ХІV передбачено право Фонду соціального страхування від нещасних випадків відмовити у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце: навмисні дії потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку; подання роботодавцем або потерпілим Фонду соціального страхування від нещасних випадків свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок; вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку. Фонд соціального страхування від нещасних випадків може відмовити у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов'язаним з виробництвом. Статтею 38 Закону №1105-ХІV, статтею 27 Основ законодавства передбачено право Фонду соціального страхування від нещасних випадків припинити страхові виплати і надання соціальних послуг, зокрема, якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. В такому випадку сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню. В частині 2 статті 30 Основ законодавства передбачено стягнення з застрахованої особи в судовому порядку суми вартості матеріального забезпечення та соціальних послуг, наданих цій особі внаслідок зловживання або невиконання нею своїх обов'язків. При цьому в частині 1 цієї статті зазначені такі обов'язки застрахованої особи: у повному обсязі та у встановлені законодавством України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування строки сплачувати внески страховикам, повідомляти страховиків про обставини, що спричиняють зміни розміру матеріального забезпечення із загальнообов'язкового державного соціального страхування та порядку його надання (зміни стану непрацездатності, в складі сім'ї, звільнення з роботи, працевлаштування, виїзд за межі держави тощо). Таким чином, порушення правил охорони праці застрахованим, яке спричинило нещасний випадок або професійне захворювання, не звільняє страховика від виконання зобов'язань перед потерпілим, виплата роботодавцем (страхувальником) сум страхових виплат, у тому числі у разі порушення норм з охорони праці, діючим законодавством України взагалі не передбачена. Стягнення виплачених Фондом соціального страхування від нещасних випадків сум страхових виплат з застрахованого, стягнення цих сум із застрахованої особи у судовому порядку можливо лише у разі їх призначення на підставі неправдивих відомостей, що передбачено п.3 ч.1 ст.38 Закону №1105-ХІV, та у разі порушення обов'язків із загальнообов'язкового державного соціального страхування, передбачених ч.1 ст.30 Основ законодавства. Стягнення виплачених сум страхових виплат із роботодавця (страхувальника) у разі порушення ним норм з охорони праці діючим законодавством не передбачено. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], працюючи на підприємствах вугільної промисловості, отримав професійні захворювання, внаслідок чого йому було призначено страхові виплати, що не оспорюється сторонами. Після встановлення йому у 1995 році інвалідності внаслідок професійного захворювання «Силікатоз» продовжував працювати в шахті, був переведений роботодавцем для роботи в першу зміну, з іншими умовами праці, проходив медичні огляди, згідно яких визнавався придатним до роботи (т.2 а.с.138), постійно проходив лікування, у тому числі санаторно-курортне, режим лікування не порушував (т.2 а.с.88-90), документів, що містять недостовірні відомості, до Фонду не надавав, не приховував факту продовження роботи в шахті, що підтверджується наданими позивачем і дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи щодо призначення страхових виплат відповідачеві [PERSON], в яких міститься інформація про те, що на дату передачі роботодавцем позивачеві цієї справи відповідач [PERSON] продовжував працювати (т.2 а.с.141, 142-144), докази ухилення [PERSON] від надання інформації щодо працевлаштування або несплати страхових внесків відсутні. Згідно акту розслідування причин професійного захворювання від 19.07.2012 року комісією встановлено вину у професійному захворюванні підприємств, на яких працював [PERSON], що полягає в порушенні Державних санітарних правил та норм підприємств промисловості, вини у професійному захворюванні [PERSON], у тому числі умислу, не встановлено (т.1 а.с.22). Крім того, в установленому законодавством порядку позивачем не відмовлялося у призначенні страхових виплат і не припинено їх виплату, акти розслідування професійних захворювань, на підставі яких [PERSON] були призначені страхові виплати, недійсними не визнавалися. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем в судовому засіданні не доведено наявність передбачених діючим законодавством підстав для стягнення в судовому порядку із застрахованої особи - відповідача [PERSON] і роботодавця (страхувальника) - відповідача ДП «ДВЕК» сум страхових виплат та зобов'язання ДП «ДВЕК» продовжувати їх виплату. З наведених підстав суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідачів - застрахованої особи і роботодавця (страхувальника) сум страхових виплат безпідставними, у зв'язку із чим у задоволенні позову відмовляє. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed