Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про продовження строку для прийняття спадщини, мотивуючи вимоги тим, що 21.08.2002 помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина й спадкоємцями після його смерті були позивач та дружина померлого [PERSON], яка померла 09.05.2015. Після її смерті позивач дізнався, що вона заповіла батьківський будинок по вул. Гагаріна, 43 в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області [PERSON] Позивач вказував, що не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, так як вважав, що отримав частину рухомих речей, належних його батькові. Після смерті [PERSON], у вересні позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на ? частину житлового будинку по вул. Гагаріна, 43 в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області, як спадкоємця, який фактично вступив в управління спадковим майном, вважаючи, що житловий будинок за життя його батька належав на праві власності останньому. Рішенням суду у задоволенні вказаного позову було відмовлено. В ході розгляду справи дізнався та отримав копію рішення Апеляційного суду Херсонської області від 19.03.2009, яким визнано за [PERSON] право власності на вищевказаний житловий будинок, з яких право на ? частину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а на ? частину як частку в спільному майні подружжя. Із суті судових рішень слідує, що за життя, 09.08.2002 його померлий батько уклав договір купівлі-продажу спірного житлового будинку з [PERSON] Після смерті батька, його дружина [PERSON], в 2004 році звернулася до суду про визнання за нею права власності на спірний житловий будинок. Таким чином, на момент смерті його батько не був власником вказаного житлового будинку, а отже житловий будинок по вул. Гагаріна, 43 в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області не входив до складу спадщини на момент смерті його батька. Позивач зазначив, що про звернення до суду, рівно, як і про рішення щодо визнання за [PERSON] права особистої приватної власності, він не знав. Померла [PERSON] не залучила його, як спадкоємця першої черги, стороною чиї права та інтереси можуть бути порушені, до участі у справі. Після смерті батька, право власності на ? частину житлового будинку як спадкоємиці першої черги, за рішенням суду перейшло до [PERSON] Відповідно до рішення суду, остання розпорядилася своїм правом власності, склавши заповіт, яким заповіла спірний будинок відповідачці. Вважаючи, що прийняв спадщину після смерті батька, шляхом вступу в управління спадковим майном, він не звертався з заявою про відкриття спадщини. Тому вважаючи вказані обставини поважною причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини, позивач просив продовжити йому строк для прийняття спадщини після смерті батька. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Державним нотаріусом Скадовського нотаріального округу Херсонської області [PERSON] до суду спрямовано лист з проханням розглядати справу без його участі, позицію щодо заявлених позовних вимог не висловлено. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши докази, допитавши свідків, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 60, частинами 1, 4 ст. 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У абзаці 2 та 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У статті 548 ЦК УРСР 1963 року, який діяв до 1 січня 2004 року, передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Виходячи із змісту ч. 1 та 2 ст. 549 ЦК УРСР, для визнання факту прийняття спадкоємцем спадщини необхідне було вчинення однієї з наступних дій: фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном або подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. В силу ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] 29.12.1973 уклали шлюб, про що Новоолексіївською сільською радою Скадовського району Херсонської області було складено відповідний актовий запис за № 28 (а.с. 7). [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 6). [PERSON] помер 21.08.2001 (а.с.5). Після його смерті спадкова справа не заводилася (а.с. 29). Як вбачається з рішення апеляційного суду Херсонської області від 19.03.2009, [PERSON] з 29.12.1973 перебувала у шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі подружжям було зведено будинок з надвірними будівлями по вул. Гагаріна, 43, в смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області. Вказаний будинок був оформлений на [PERSON] 09.08.2002 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку. У подальшому [PERSON] оспорила вказаний договір, посилаючись на укладення угоди внаслідок помилки. Апеляційним судом встановлено, що будинок № 43 по вул. Гагаріна у смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області було побудовано подружжями [PERSON] під час шлюбу і в силу положень ст.22 КпШС України [PERSON] має право на ? частку цього будинку. Оскільки [PERSON] проживала у вказаному будинку, в тому числі на час ухвалення рішення, що є підставою для визнання права власності на іншу ? частку цього ж будинку в порядку спадкування за законом. Зазначеним рішенням визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку із господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований по вул. Гагаріна, 43, у селищі Лазурному Скадовського району Херсонської області, укладений між [PERSON] та [PERSON] 09.08.2002, який посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] у реєстрі за № 2752; визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок із господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований по вул. Гагаріна, 43, у селищі Лазурному Скадовського району Херсонської області, з яких право на ? частину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 23.08.2002, а на ? частину як частку у спільному майні подружжя (а.с. 11-13). [PERSON] померла 09.05.2015 (а.с. 8). Допитана в якості свідка відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] познайомилась у 1980 році коли приїхала на проживання до смт. Лазурне. Якийсь час жила в неї на квартирі. Із розмов дізналась, що у них є син [PERSON], який мешкає на Уралі. Відносини між останнім та [PERSON] були не дуже гарні. Через деякий час приїхав її син зі своєю дружиною жити в смт. Лазурне та почав зловживати спритними напоями. Наскільки їй відомо, спірний будинок продали [PERSON] з метою догляду за подружжям [PERSON]. Але після смерті [PERSON] почались скандали. В 2009 році [PERSON] відсудила будинок. Вона декілька разів переписувала свій заповіт. Коли [PERSON] померла, [PERSON] запитував у неї, чи буде вона жити в будинку. На що вона йому повідомила, що згідно заповіту будинок переходить до неї у власність. [PERSON] ще за життя повідомляла сина, що має намір після своєї смерті залишити будинок своїй сусідці Ганні. Після сварки з якою, переписала заповіт й заповіла спірний будинок відповідачці. Свідок [PERSON] дружина [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її чоловік дізнався, що будинок належить [PERSON] на її похованні від [PERSON] Після чого він одразу пішов до селищної ради, де підтвердили вказаний факт. Після смерті батька вважали, що у нього майно відсутнє. Від [PERSON] в 2002 році дізнались, що спірний будинок належить [PERSON], останній жив у вказаному будинку до сварки з [PERSON] Д, після чого пішов жити на квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 2002 році придбав будинок у [PERSON] за 300 доларів США. Договір уклали за умови, що [PERSON] до смерті буде проживати в даному будинку. В 2004 році вона не повернула йому документи на будинок повідомивши, що невірно оформлений договір. Судові розгляди з приводу будинку тривали протягом шести років, але йому не відомо, чи був про це обізнаний син [PERSON] Так, обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач, як на поважність причин пропуску ним строку для прийняття спадщини зазначав про його обізнаність того, що спірний будинок не належав його батькові. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ст. 550 ЦК УРСР України про продовження судом строку для прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Таким чином суд вважає, що наведені позивачем причини пропуску ним строку для прийняття спадщини не є поважними, а обізнаність чи необізнаність спадкоємця про належність майна спадкодавцю чи визнання недійсним правочину, яким відчужене майно спадкодавця після смерті останнього, не обмежує права спадкоємця, який бажає прийняти спадщину на подання відповідної заяви в строк передбачений законом й будь-яких перешкод у позивача для вчинення вказаної дії з моменту відкриття спадщини не встановлено. З огляду наведеного, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що неприйняття ним спадщини у визначений законодавством строк було повязано з обєктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій.

Outcome: dismissed