Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 123 701 гривня 18 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01.07.2013 року між ним і відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 18 000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 31.07.2019 року у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача. Представник позивача надав заяву у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги та проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка в судове засідання не прибула, повідомила суд про можливість розгляду справи у її відсутності та надала відзив на позов у якому просить закрити провадження у справі, посилаючись на те, що даний спір вже вирішено судом. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Із копії Анкети-заяви [PERSON] від 22.03.2012 року вбачається, що вона приєдналася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку; також, вона виразила згоду з тим, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с. 6). Натомість, як на підставу своїх вимог, позивач посилається на укладення між ним і відповідачем кредитного договору б/н від 01.07.2013 року, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 18 000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (перший абзац позовної заяви). Проте, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, факт укладення між сторонами кредитного договору б/н від 01.07.2013 року, не підтверджено відповідними доказами. Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину укладення між ним і відповідачем кредитного договору б/н від 01.07.2013 року. У зв`язку з цим, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо заборгованості відповідача за кредитним договором б/н від 01.07.2013 року, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами. Суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість відповідно до вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України виконати свій обов`язок і додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (у тому числі наявні у позивача докази існування кредитного договору б/н від 01.07.2013 року). Згідно із частиною сьомою статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. При цьому, у суду відсутні сумніви у добросовісному здійсненні позивачем його процесуальних прав і виконання обов`язків щодо доказів. Отже, під час розгляду справи в судовому засіданні, судом не встановлено факту укладення між сторонами кредитного договору б/н від 01.07.2013 року, оскільки позивачем не доведено перед судом факту існування такого договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факту укладення кредитного договору б/н від 01.07.2013 року, а тому і немає підстав для стягнення заборгованості за неіснуючим договором. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. При цьому, клопотання відповідача про закриття провадження у справі з підстав, що передбачені пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, задоволенню не підлягає, оскільки у цивільній справі № 362/715/16-ц на вирішення якої посилається відповідач, позивач посилався на кредитний договір б/н від 22.03.2012 року, тоді як у даній заяві, що розглядається, позивач посилається на кредитний договір б/н від 01.07.2013 року; тобто, існує інша підстава та інший предмет позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed