Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лазер» про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 06.01.2015 року між позивачем та ТОВ «Лазер» було укладено договір безпроцентної позики. Відповідно до умов договору позики, позикодавець надає позичальнику безпроцентну позику в розмірі 6000000 грн., а позичальник зобовязується повернути позику в термін до 31.12.2017 року. Проте, зобовязання щодо повернення коштів в термін передбачений договором позики відповідачем не виконано. У звязку з несвоєчасним поверненням коштів, 06.01.2016 року між сторонами було укладено акт звіряння взаємних розрахунків за договором позики від 06.01.2015 року, згідно якого сторони дійшли згоди щодо змінення терміну повернення позики в сторону збільшення, а саме до 01.04.2018 року. В позові посилаючись на зазначені обставини, щодо порушення відповідачем умов договору позики, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача суму боргу в розмірі 6000000 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання позивач не зявився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст.206 ЦПК України\~позивач може відмовитись від позову, а відповідач\~визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.3\~ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовче судове засідання відповідач надав заяву про те, що він позов визнає у повному обсязі. За таких підстав суд, у відповідності з вимогами ч.3\~ст.200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у звязку із визнанням позову відповідачем. Заслухавши представника відповідача, дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що 06.01.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Лазер» було укладено договір безпроцентної позики. Відповідно до умов договору позики, позикодавець надає позичальнику безпроцентну позику в розмірі 6000000 грн., а позичальник зобовязується повернути позику в термін до 31.12.2017 року (а.с.8). На виконання умов договору позики позивачем були передані відповідачеві грошові кошти в розмірі 6000000 гривень. Зобовязання щодо повернення коштів в термін передбачений договором позики відповідачем не було виконано. У звязку з несвоєчасним поверненням коштів, 06.01.2016 року між сторонами було укладено акт звіряння взаємних розрахунків за договором позики від 06.01.2015 року, згідно якого ТОВ «ЛАЗЕР» визнав та підтвердив заборгованість перед [PERSON] заборгованість за договором позики. Крім того, сторони дійшли згоди щодо змінення терміну повернення позики в сторону збільшення, а саме до 01.04.2018 року (а.с.9). Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання, підстави виникнення передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Строк виконання зобов'язання з повернення грошових коштів визначений сторонами до 01.04.2018 року. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми позики. Таким чином, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача, заборгованості за договором про надання безпроцентної позики від 06.01.2015 року в розмірі 6000000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% відсотків судового збору, що становить 4405 грн. від суми 8810 грн. 00 коп., сплаченого позивачем при поданні позову до суду, згідно квитанції № [NUMBER] від 10.07.2018 року, а іншу частину судового збору в розмірі 4405 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved