Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти заборону на відчуження нерухомого майна, а саме з житлового будинку №96 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Південна у м. Лисичанську Луганської обл., яка була накладена 24.09.2010 р. приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON] у реєстрі під №2683; визнати за ним право власності на спадкове майно, яке розташоване за адресою: Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Південна, буд. 96, з господарськими будівлями та спорудами, після смерті батька [PERSON], який помер 19.03.2017 р. Позивач у наданій суду письмовій заяві позов підтримав, просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача у письмовій заяві позов визнав, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 13 листопада 2016 р. померла бабуся позивача [PERSON], яка же за життя склала спадковий договір з батьком позивача [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі під №2683. За вказаним договором бабуся після своєї смерті передала у власність батька житловий будинок №96 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Південна у м. Лисичанську Луганської обл. 19 березня 2017 р. помер батько позивача [PERSON]. За життя батько не зміг звернутись до нотаріуса [PERSON] задля зняття заборони з нерухомого майна за вищезазначеним спадковим договором, бо і сама нотаріус [PERSON] на той час вже була померлою. Таким чином, відповідно до чинного законодавства України та умов спадкового договору батько позивача [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок №96 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Південна у м. Лисичанську Луганської обл., але не зареєстрував право власності та не зняв заборону обтяження на нерухоме майно. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька. 13 квітня 2018 р. позивач звернувся до державного нотаріуса Другої Лисичанської державної нотаріальної контори [PERSON] для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом, на що отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з тим, що спадкоємець [PERSON] не подав відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: правовстановлюючих документів на заявлене майно. Згідно ст. 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив. Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0-13 від 16.05.2013р., визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Пленум Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. в постанові „Про судову практику у справах про спадкування вказав на можливість судового захисту прав спадкоємців. Суд вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову представником відповідача слід прийняти. На підставі викладеного,

Outcome: approved