Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що родина їх розпалась, у звязку з тим, що втратили почуття любові один до одного, з липня 2014 року шлюбні стосунки між сторонами припинені, проживають вони окремо, та спільне господарство не ведеться, а тому сімя фактично розпалась і шлюб існує тільки формально. Діти від шлюбу у сторін є повнолітніми. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що між сторонами не врегульовані питання матеріального характеру. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони уклали шлюб 02.06.1995 року, який був зареєстрований Московським відділом державної РАЦС ХМУЮ, актовий запис №691. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.02.2017 року, яке набуло чинності, в порядку поділу подружжя було визнано право власності за позивачем та відповідачем по ? частині квартири [ADDRESS]. Та позивач надав відповідачеві заяву одного з подружжя про згоду на відчуження майна, яка була посвідчена ПН ХМНО [PERSON] Сторони на примирення не згодні, проживають окремо з 2014 року, але відповідач зазначає, що між сторонами існують питання матеріального характеру. Пунктом 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11\~«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена\~Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Передбачене ч. 1\~ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Згідно з ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. В силу ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК). Частинами 3 та 4\~статті 56 СК України \~встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.\~111, ч. 1 ст.\~112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а значить збереження сім'ї на підставі наведених вище норм права є неможливим, а відповідач строк на примирення не просить, а вказує в своїх запереченнях проти позову на наявність не врегульованих питань майнового характеру, що не є підставою для подальшого збереження шлюбу. З урахуванням особливого характеру сімейних відносин, встановлених фактичних взаємин подружжя, категоричного заперечення позивача проти збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ч.1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved