Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: 1)встановити наступний порядок його участі у вихованні малолітнього [PERSON], [INFO], надавши йому можливість до досягнення дитиною шкільного віку: -забирати дитину з дошкільного навчального закладу або з місця проживання щосереди та щочетверга з 16 години 00 хвилин та о 20 години 00 хвилин повернути дитину матері [PERSON] за постійним місцем проживання за адресою: [ADDRESS]; -забирати дитину за постійним місцем її проживаннящосуботи о 09 годині 00 хвилин та повертати матері в неділю о 09 годині 00 хвилин за місцем постійного мешкання, за адресою: [ADDRESS] 2)при виконанні вказаного порядку та способу участі у вихованні дитини позивач зобов'язується дотримуватися режиму дня та харчування дитини, врахувати побажання дитини, його стан здоров'я, за вимогою матері надавати інформацію про місце знаходження сина та його стан здоров'я. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він з відповідачем у справі перебував у шлюбу, що було зареєстровано 24 січня 1995 року Лівобережним відділом РАЦС м.Москви, актовий запис №91. Від даного шлюбу подружжя має малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. З жовтня 2015 року родина фактично розпалась, а рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року шлюб був розірваний. Спільна дитини після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір'ю. Допомогу на утримання дитини позивач надає добровільно, на теперішній час розмір аліментів складає 2500 гривень, які він щомісячно перераховує на картковий рахунок матері дитини. З 07 травня 2016 року позивач перебуває у повторному зареєстрованому шлюбі з [PERSON], з якою мешкає однією родиною за адресою: [ADDRESS]. З ними також мешкає взята під опіку малолітня [PERSON], [INFO]. Відповідач з часу розпаду родини перешкоджає позивачу бачитися з сином, приймати участь у його вихованні. У 2016 році позивач на протязі 2-3 місяців двічі на тиждень возив дитину до школи раннього розвитку, протягом цього часу відповідач дозволяла йому раз на тиждень брати сина до себе та залишати ночувати. Проте, протягом останніх 6-7 місяців позивач не може безперешкодно спілкуватися з дитиною, відповідач вимагає, щоб зустрічі проходили лише за місцем її проживання, або дозволяє забрати дитину на прогулянку не більш ніж на годину, інколи - на дві. При цьому, мати дитини категорично заперечує спілкуванню з малолітнім сином на місцем мешкання позивача, мотивуючи це своїм небажанням, щоб дитина спілкувалась з дружиною позивача. Крім того, відповідач стверджує, що дитина не бажає спілкуватися із позивачем, бачити його та членів його сім'ї. Кожного разу позивач змушений вмовляти відповідача про побачення з власною дитиною. Відповідач може тижнями не відповідати на дзвінки та електронні листи, відмовляти позивачу у побаченнях з дитиною, посилаючись на надумані причин або не обґрунтовуючи свою відмову взагалі ніякими причинами. Одночасно відповідач звинувачує позивача у тому, що він не приймає участі у вихованні дитини. У зв'язку з тим, позивач був змушений відвідувати сина у садку, який він відвідував, проводивши з ним декілька хвилин. Разом з тим, між позивачем та його сином склалися гарні стосунки, дитина охоче спілкується з дружиною позивача та його підопічною. Позивач отримує регулярний дохід, займається підприємницькою діяльністю, має гнучкий графік роботи, достатньо вільного часу для виховання власної дитини. Враховуючи все вище приведене, позивач вважає, що перешкоди відповідача у спілкуванні із його власною дитиною є безпідставними, розцінюються як знущання над почуттями дитини, порушенням інтересів самої дитини, позбавлення дитини нормального спілкування з рідним батьком, тоді як це не лише право позивача, а й його обов'язок, як батька дитини. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій остання просить розглядати справу у її відсутність та відсутність її позивача. Позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшла заява, в якій остання просить розглядати справу у її відсутність та відсутність її відповідача. Проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, оскільки стосовно побачень та участі батька у вихованні малолітнього сина [PERSON] між позивачем та відповідачем спорів не існує, а знаходження малолітньої дитини більше доби без матері протирічить інтересам самої дитини, адже він ще малий та потребує постійної материнської турботи. Разом з тим, в матеріалах справи містяться письмові заперечення відповідача на позовну заяву, в яких зазначено наступне. Позов [PERSON] відповідач вважає необґрунтованим, адже викладені обставини не підтверджується доказами у справі. Так, після розірвання шлюбу позивач не спілкувався ані з відповідачем, ані з дитиною, не бажав приймати участь у його вихованні. Відповідач також побоюється нетверезої поведінки позивача, адже той час під час подружнього життя зловживав спиртними напоями, що спричиняло його безконтрольну та неврівноважену поведінку. Відтак, доречні побоювання відповідач, як матері, за свого сина. Після розірвання шлюбу, позивач не телефонував, не приїздив, не розшукував будь-яким іншим чином свого сина, не опікувався розвитком дитини та його станом здоров'я. Лише з початком цього року зрідка відвідував його у дитячому садочку, забирав та привозив додому. Відповідач вважає, що обмежене спілкування позивача з сином пов'язане з тим, що він має іншу родину, як громадянин Російської Федерації він часто виїздить за кордон, та виховує дитину з вадами слуху та мови, з якою не може порозумітися син. Також позивач не спілкується з найближчими родичами, а саме, з донькою [PERSON], яка проживає окремо і має дитину, ніякої допомоги та участі у її життя не приймає. Враховуючи приведене вище, відповідач зробила висновок, що позивач потребував спілкування ні з дитиною, ні матір'ю своєї дитини. Тим паче, що дитині не подобається залишатися на ніч у квартирі, де мешкає позивач, адже там не має окремої кімнати для хлопчика, в якій би були його особисті речі та де він може займатися своїми особистими справами. Між тим, приймаючи до уваги положення чинного законодавства, позивач не звертався до служби у справах дітей для вирішення питання щодо участі у вихованні дитини. Відповідач в заперечення також зазначає, що надмірне втручання та зміна звичайного способу і ритму життя призведе до порушення інтересів дитини. Створення примусового періоду для спілкування з батьком суперечить цілям такого спілкування, порушує в першу чергу інтереси самої дитини, позбавляє можливості додаткового її розвитку і вільного планування свого часу, а тому батьку слід попередньо погоджувати безпосередньо з матір'ю спілкування з сином, за умови задовільного здоров'я дитини. Відтак, бажаний відповідачем спосіб участі у вихованні дитини не у повній мірі відповідає інтересам дитини. Наприкінці відповідач зазначає, що виходячи з інтересів дитини, враховуючи умови проживання, роботи, опіки над іншою дитиною з вадами здоров'я, сімейні відносини позивача, а також вік малолітнього [PERSON], стан здоров'я, психічний стан дитини, між батьками не має спору щодо порядку участі кожного у вихованні спільної дитини. Від представника третьої особи у справі - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, до суду надійшла заява про розгляд даної справи у відсутність третьої особи, в якій просить винести рішення згідно чинного законодавства Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі перебували у шлюбі, що було зареєстровано 24 січня 1995 року Лівобережним відділом РАЦС м.Москви, актовий запис №91, який на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 лютого 2016 року у справі №635/9605/15-ц розірвано. Судом також встановлено та сторонами не заперечувалося, що [PERSON], [INFO], є спільною дитиною [PERSON], громадянина Російської Федерації, та [PERSON], громадянки України (підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18 листопада 2015 року повторно Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, на підставі актового запису №143). Між батьками дитини - [PERSON] та [PERSON], виник спір щодо визначення порядку участі батька, який проживає окремо від дитини, у вихованні дитини. Для вирішення даного спору позивача - [PERSON] звернувся до суду з відповідною позовною заявою. Наразі позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 07 травня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, на підставі актового запису №478) та виховує малолітню [PERSON], [INFO], опікуном якої призначений на підставі рішення виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області №10 від 18 січня 2011 року. [PERSON] з 13 листопада 2006 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець, про що свідчить копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] Згідно копії довідки №14/01-47 від 13.02.2017, виданої Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №289 Харківської міської ради», [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 07.09.2016, а останні 6 місяців дитина відвідує дошкільний заклад дуже рідко. Батько [PERSON] відвідував дитину, спілкувався з вихователями з приводу дитини. Як вбачається з копії інформації виданої Комунальним закладом охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги сел.Васищеве Харківського району» за вих.№516 від 30.05.2017, дитина [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], надглядається в амбулаторії ЗПСМ смт Безлюдівка з народження. Другою дитиною в сім'ї батька була усиновлена дівчинка - 2005 року народження (інвалід дитинства по слуху). За час сумісного проживання матері та батька на амбулаторний прийом батьки з'являлися разом, догляд здійснювали в достатній мірі. Останній рік мати на прийом приходить сама. Призначення виконує, своєчасно звертається за медичною допомогою. Дитина доглянута. На диспансерному обліку не знаходиться. Рекомендована консультація лікаря-пульманолога ОДКЛ (м.Харків, вул.Клочківуська, 337) для вирішення питання про необхідність санаторно-курортного оздоровлення. У відповідності до висновку наданого Харківською районною державною адміністрацією Харківської області за вих.№01-19/969 від 11.04.2017, щодо визначення порядку участі [PERSON], [INFO], у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], судом встановлено наступне. Батько малолітньої дитини [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проте фактично мешкає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] проживає у двокімнатній ізольованій квартирі п'ятиповерхового будинку за вищевказаною адресою на підставі договору користування приміщенням від 16.10.2016. Квартира знаходиться в жилому стані, обладнана електро-, газо- та водопостачанням, складається з двох жилих кімнат, санвузла, коридору, кухні, наявні меблі та необхідна побутова техніка (холодильник, пральна машина, телевізор тощо). Помешкання є безпечним для перебування в ньому малолітньої дитини (акт обстеження умов проживання ССД ХРДА від 21.03.2017). В ході бесіди з [PERSON] було з'ясовано, що між ним та [PERSON] виникла конфліктна ситуація, через те, що мати малолітнього сина не дає можливості приймати участь у вихованні та спілкуванні з сином. З колишньою дружиною інколи спілкується, лише в телефонному режимі, обговорює потреби дитини. В ході проведення бесіди з матір'ю дитини було встановлено, що відносини між батьками малолітнього [PERSON] не мають конфліктного характеру, мати не перешкоджає спілкуванню батька з дитиною. Зі слів [PERSON] їй не відомо місце проживання [PERSON] і тому вона побоюється віддавати дитину надовго і поза місцем проживання дитини. З малолітнім [PERSON], [INFO], бесіда не проводилась, враховуючи його вік. Відтак, Харківська районна державна адміністрація Харківської області прийшла до висновку про доцільність [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], можливість щомісячно кожної середи, четверга та суботи о 16 годині 00 хвилин, забирати та того ж дня о 20 годині повертати сина [PERSON], [INFO], його матері [PERSON], за місцем проживання останньої до досягнення дитиною шкільного віку. До висновку про часткове задоволення позову суд прийшов з урахуванням норм права, що регулюють вказані правовідносини та наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей; предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Вимогами статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ч.1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч.1-3 ст. 157 СК України). Статтею 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування; під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. При встановленні порядку участі батька у вихованні дитини, суд враховує вік дитини та обставини викладені у висновку служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, а тому вважає доцільним встановити порядок участі позивача у вихованні дитини, надавши йому можливість щомісячно кожної середи, четверга та суботи о 16 годині 00 хвилин, забирати та того ж дня о 20 годині 00 хвилин повертати сина [PERSON], [INFO], його матері [PERSON], за місцем проживання останньої до досягнення дитиною шкільного віку. Стосовно можливості забирати дитину до місця проживання батька на вихідні, залишаючи її там на ніч (у вихідні дні), суд зазначає, що враховуючи відомості з висновку служби у справах дітей та вік дитини, доцільності таких зустрічей достатньою мірою наразі не обумовлена, що у свою чергу може в подальшому бути змінено. Щодо тверджень відповідача про негативний вплив батька на дитину, його небажання спілкуватися з дитиною, інша родина, наявність перешкод у спілкуванні, в тому числі виховання позивачем дитини з вадами здоров'я, суд їх не бере до уваги, адже такі твердження є безпідставними, оскільки жодних належних та допустимих доказів щодо цього суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, оскільки це відповідає інтересам дитини. На підставі викладеного, ст. ст. 10, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial