Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 22\~647,31 грн., посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до банку, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 16 червня 2015 року. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, однак, в зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за вказаним договором станом на 20 травня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 22\~647,31 грн., яка складається з: 15\~184,19 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7\~463,12 грн. - заборгованість за простроченими процентами, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами в сумі 2 102 грн. До позовної заяви позивач додав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 9). Ухвалою від 28 вересня 2020 року справу прийнято до провадження суддею Луньовою\~Д.Ю. та відкрито провадження у цій справі та з урахуванням ст. 274, 279\~ЦПК України ухвалено її розглядати у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Вказану ухвалу направлено сторонам, а відповідачу разом із копією позовної заяви з додатками. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, по дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення повісток та розміщення оголошень на офіційному веб-сайті «Судова влада». 12 жовтня 2020 року відповідач надав суду заперечення в яких просив у позові відмовити. Мотивував свою позицію тим, що 16 червня 2015 року підписав анкету-заяву, під час оформлення зарплатної картки, банком йому видано картку для здійснення розрахунків. Відповідач зазначає, що протягом всього періоду користування карткою вважав, що користується власними коштами, всі кошти, які отримані від банку він повернув самостійно або шляхом самостійного списання банком з карткових рахунків, що підтверджено у виписці по картковому рахунку. Щодо сплати процентів, штрафних санкцій, то вказані умови договору з ним не погоджені, тому в нього відсутній обов`язок по їх сплаті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1\~ст.\~14\~ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію за № 22 на право надання банківських послуг від 05 жовтня 2011 року, визначених частиною третьою\~статті 47\~ЗУ «Про\~банки і\~банківську діяльність» та інші дозволи НБУ щодо здійснення банківської діяльності та Статут АТ КБ «ПриватБанк». Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання заяви, якою він погодився на те, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифів складають між ним та банком договір надання банківських послуг (а.с. 29). Факт підписання відповідачем вказаної заяви та як наслідок отримання кредитної картки і користування нею відповідачем не заперечується. В підписаній сторонами Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16 червня 2015 року не зазначені ні сума наданого кредиту, не визначено тариф обслуговування кредитної карти, процентна ставка, відсутні умови договору про нарахування комісії та встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. До Анкети - Заяви додано копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 30). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] на картку № [NUMBER] 25 листопада 2015 року був встановлений кредитний ліміт 2 500 грн., 28 січня 2016 року кредитний ліміт зменшений до 818,64 грн, 23 серпня 2016 року кредитний ліміт зменшений до 814,12 грн, 21 грудня 2016 року кредитний ліміт зменшений до 0,00 грн, 31 січня 2017 року кредитний ліміт збільшений до 800 грн, 18 червня 2017 року кредитний ліміт зменшений до 0,00 грн, 07 липня 2018 року кредитний ліміт збільшений до 9 000 грн, 01 червня 2018 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с. 27). Згідно довідки про видачу кредитних карток [PERSON] були видані кредитні картки № [NUMBER] дата відкриття 16 червня 2015 року з терміном дії серпень 2018 року; № [NUMBER] дата відкриття 06 жовтня 2017 року з терміном дії липень 2021 року; № [NUMBER] дата відкриття 09 липня 2018 року з терміном дії червень 2022 року (а.с. 28). Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 16 червня 2015 року, укладеного між Приватбанком і [PERSON] , станом на 30 вересня 2019 року і випискою за договором №б/н станом на 25 травня 2020 року, [PERSON] мав заборгованість у розмірі 22\~647,31 грн, яка складається 15\~184,19 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7\~463,12 грн. заборгованість за простроченими відсотками (а.с.12-26.). За нормами ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.\~638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.\~\~\~\~ До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст.\~1049\~ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов сприймав відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Дана позиція узгоджується з правовим висновком Великої Палата Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Крім того, суд враховує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою, як споживачем банківських послуг. Згідно з п. 22 ч. 1 ст.\~1 Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент укладення договору), споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. За змістом постанови Великої Палати ВС по справі № 342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. В даному випадку також не можливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованих позивачем відсотків у розмірі 7\~463,12 грн, а тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Наслідком цього є також недостовірність розрахунку заборгованості відповідача перед банком, долученого до позовної заяви, оскільки зроблений в порушення наявних між сторонами правових відносин. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості по тілу кредиту, суд зазначає наступне. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що отримані кошти відповідачем не повернуті, заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню, однак суд не погоджується, з розрахунком заборгованості проведеним позивачем, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, кошти які сплачувались відповідачем на погашення тіла кредиту безпідставно вносились на рахунок погашення відсотків та пені. З наданої позивачем виписки за договором станом на 25 травня 2020 року, вбачається, що відповідач активно користувався кредитним лімітом, знімав кошти, розраховувався за товари та погашав заборгованість шляхом переводу з інших карт та поповнення рахунку через термінали. Оскільки в укладеному між сторонами кредитному договорі від 16 червня 2015 року у вигляді анкети-заяви відсутні умови щодо сплати процентів, та відповідальності у вигляді неустойки то у банка були відсутні правові підстави нараховувати проценти за користування кредитом та здійснювати зарахування сплачуваних відповідачем коштів на погашення процентів за користування кредитом та пені. Так, з розрахунку вбачається, що відповідачем сплачувались кошти які зараховувались позивачем на погашення заборгованості за процентами стовпчик «відсотки погашені за рахунок кредиту» на загальну суму 8 854,76 грн, також відповідачем погашено 950 грн заборгованості по пені. Отже, заборгованість відповідача за тілом кредиту, підлягає зменшенню на суму 9\~804,76 грн, яка була позивачем безпідставно зарахована на часткове погашення заборгованості по процентам та пенею за користування кредитом. Таким чином, заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 5\~379,43 грн (15\~184,19 9\~804,76). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 499,29 грн (5379,43/22647,31*2102).

Outcome: partial