Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 5983,62 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК») та [PERSON] було укладено договір №168830, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 15120,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказує, що заборгованість виникла в зв'язку з тим, що відповідачем не було повернуто суму несанкціонованого овердрафту в розмірі 2062,51 грн., на яку позивачем нараховано проценти по простроченню повернення овердрафту та штраф. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. 25.09.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог позивача заперечував, просив суд застосувати строки позовної давності.. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України). Отже, двостороннім правочинам притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб. Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до п.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК») та [PERSON] було укладено договір №168830, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 15120,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в розмірі 15120,00 грн. В свою чергу, [PERSON] скористався наданими йому кредитними коштами. Судом встановлено, що наявна заборгованість у відповідача виникла через несанкціонований овердрафт (перевищення кредитного ліміту (дозволеного овердрафту). При виникненні несанкціонованого овердрафту відповідачу відповідно до додатку № 1 договору (тарифи з видачі і обслуговування міжнародних платіжних карт для фізичних осіб, які одержують бланковий споживчий кредит) позивачем нараховувалась подвоєна річна процентна ставка по кредитному ліміту. Згідно довідки наданої позивачем (а.с. 4), станом на 15 серпня 2015 року заборгованість відповідача за картковим рахунком № [NUMBER], відкритого на підставі договору №168830 від 25.10.2007 року, становить: -по поверненню овердрафту - 20062,51 грн.; -по сплаті відсотків - 1921,11 грн.; -штраф за несплату овердрафту - 2000,00 грн. Всього, заборгованість відповідача станом на 15 серпня 2015 року становить 5983,62 грн. Суд зазначає, що зазначений вище договір підписаний в двосторонньому порядку сторонами без будь - яких зауважень і застережень, в судовому порядку не визнаний недійсним. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтями 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Однак, відповідачем в судовому засіданні було заявлено про застосування строків позовної давності, з тих підстав, що позивачем суму основної заборгованості по несанкціонованому овердрафту було визначено станом на 07.04.2012 року, а тому у позивача саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності та виникло право на звернення з відповідним позовом до суду. Так, з наданих позивачем документів, на вимогу ухвали суду від 27.10.2015 року, встановлено, що позивачем суму основної заборгованості по несанкціонованому овердрафту було визначено станом на 07.04.2012 року. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови в позову (ч.4 ст.267 ЦК України) Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України) Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України) Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, з 07.04.2012 року починається перебіг строку позовної давності. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду 02.09.2015 року, а строк позовної давності сплив, ще 07.04.2015 року. Оскільки, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, а судом встановлено, що такий строк сплив, то на підставі ч. 4 ст. 267 ЦПК України, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed