Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 3,680 га в межах згідно з планом, яка розташована на території КСП «Агрофірма ім. Горького» Миколаївської сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, серія ІІІ-ДП № 095900, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 110329 від 13 серпня 1999 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 29 грудня 2006 року; - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,61 га в межах згідно з планом, яка розташована на території КСП «Агрофірма ім. Горького» Миколаївської сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, серія ЯА № 185914, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01:05:126:01167 від 14 червня 2005 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 29 грудня 2006 року; - визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,23 га в межах згідно з планом, яка розташована на території КСП «Агрофірма ім. Горького» Миколаївської сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, серія ІІІ-ДП № 095899, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 110328 від 13 серпня 1999 року в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 28 червня 2003 року. В обґрунтування позову зазначає, що на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Миколаївської сільської ради народних депутатів № І-VІІ/ХХІ від 27 липня 1999 року його батькові [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 3,690 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території КСП «Агрофірма ім. Горького» Миколаївської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що видано Державний акт на право приватної власності на землю, серія ІІІ-ДП № 095899, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 110328 від 13 серпня 1999 року. На підставі рішення 7 сесії 23 скликання Миколаївської сільської ради народних депутатів № I-VII/XXI від 27 липня 1999 року матері позивача [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 3,680 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території КСП «Агрофірма ім. Горького» Миколаївської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що видано Державний акт на право приватної власності на землю, серія ІІІ-ДП № 095900, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 110329 від 13 серпня 1999 року. 28 червня 2003 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки. Спадкоємцями за законом на спадкову земельну ділянку були дружина спадкодавця [PERSON] та діти спадкодавця: позивач та його брат - [PERSON]. В установлений законом строк спадкоємці звернулися до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], після чого заведена спадкова справа за № 513/03. 17 червня 2005 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Миколаївської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 128, за яким: земельний пай, серія державного акту ІІІ-ДП № 095900 заповіла по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON]; земельний пай, серія державного акта ЯА № 185914 заповіла [PERSON] - 0,61 га і [PERSON] - 1,845 га. 29 грудня 2006 року [PERSON] померла. Спадкоємцем за заповітом на спадкову земельну ділянку після смерті матері є позивач, так як його брат - [PERSON] помер. В установлений законом строк позивач звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 29 грудня 2006 року. 02 листопада 2012 року позивач звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 28 червня 2003 року, але державним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на частку спадкової земельної ділянки, так як ним надано до нотаріальної контори довідку відділу Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 08 жовтня 2012 року № 01-06-2411 щодо відсутності можливості видачі витягу із поземельної книги на зазначену земельну ділянку, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. 02 листопада 2012 року позивач звернувся до Новомосковської районної державної на нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 29 грудня 2006 року, але державним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на частку спадкової земельної ділянки після смерті матері, так як до нотаріальної контори не представлений правовстановлюючий документ, а саме, оригінал державного акту на право приватної власності на землю, який був загублений за життя спадкодавця. Позивач, його представник до суду не з'явилися, представник позивача згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Відповідач, треті особи кожен окремо до суду не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, не заперечили проти задоволення позову. [PERSON] до суду не з`явився, поважних причин неявки суду не повідомив. У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Миколаївської сільської ради народних депутатів № І-VІІ/ХХІ від 27 липня 1999 року батькові позивача [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,690 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території КСП «Агрофірма ім. Горького» Миколаївської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що видано Державний акт на право приватної власності на землю, серія ІІІ-ДП № 095899, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 110328 від 13 серпня 1999 року /а.с.8, 11, 54/. На підставі рішення 7 сесії 23 скликання Миколаївської сільської ради народних депутатів № I-VII/XXI від 27 липня 1999 року матері позивача [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 3,680 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території КСП «Агрофірма ім. Горького» Миколаївської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що видано Державний акт на право приватної власності на землю, серія ІІІ-ДП № 095900, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 110329 від 13 серпня 1999 року /а.с.8, 10, 47/. 28 червня 2003 року [PERSON] помер /а.с.6/. Після смерті [PERSON] до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] /а.с.49/, [PERSON] /а.с.50/ та із заявою про відмову від частки в спадщині на користь [PERSON] звернувся син померлого - [PERSON] /а.с.50/. 19 жовтня 2004 року нотаріусом видано свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] на 2/3 спадкового майна після смерті [PERSON], в тому числі і 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 3,690 га, кадастровий номер 122328400:026009:0399, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території КСП «Агрофірма ім. Горького» Миколаївської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ІІІ-ДП № 095899, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 110328 від 13 серпня 1999 року. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 1-2101 /а.с.53/. 14 червня 2005 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-2101 від 19 жовтня 2004 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 185914, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01:05:126:01167 від 11 червня 2005 року про право власності на земельну ділянку площею 2,460 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Миколаївської сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 17 червня 2005 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 128, за яким, зокрема: земельний пай, серія державного акту ІІІ-ДП № 095900 заповіла по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON]; земельний пай, серія державного акта ЯА № 185914 заповіла [PERSON] - 0,61 га і [PERSON] - 1,845 га /а.с.46/. 29 грудня 2006 року [PERSON] померла /а.с.43/. 27 лютого 2007 року [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] /а.с.42/. 26 червня 2007 року [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] /а.с.42/. 27 червня 2007 року [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] /а.с.43/. 02 листопада 2012 року позивач звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 28 червня 2003 року. Постановою нотаріуса від 02 листопада 2012 року № 2220/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на частку спадкової земельної ділянки після смерті батька через надання до нотаріальної контори довідки відділу Держкомзему у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 08 жовтня 2012 року № 01-06-2411 щодо відсутності можливості видачі витягу із поземельної книги на зазначену земельну ділянку, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину /а.с.13/. 02 листопада 2012 року позивач звернувся до Новомосковської районної державної на нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 29 грудня 2006 року. Постановою нотаріуса від 02 листопада 2012 року № 2215/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на частку спадкової земельної ділянки після смерті матері, так як до нотаріальної контори не представлений правовстановлюючий документ, а саме, оригінал державного акту на право приватної власності на землю /а.с.14/. Розглядаючи позов в частині спадкування за законом суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту набуття спадкодавцем за життя права власності на земельну ділянку, відсутність оригіналу правовстановлюючого документу у спадкоємця, наявність відомостей від органу, що здійснює державну реєстрацію права власності про належність спадкодавцю земельної ділянки та відсутність відомостей про відчуження на користь іншої особи майна, факт видачі свідоцтва про право власності на інші, 2/3, частки земельної іншому спадкоємцеві за законом суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково та визнання за позивачем права власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 3,690 га, кадастровий номер 122328400:026009:0399 після смерті [PERSON], померлого 28 червня 2003 року за законом. При цьому, частковість задоволення позову полягає в тому, що позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку в розмірі 1,23 га, в той час як за законом набуває право власності на 1/3 частину земельної ділянки, оскільки дана частка земельної ділянки в натурі не виділена, відтак визнанню підлягає право власності на ідеальну частку земельної ділянки, а не на частину ділянки від її повного розміру. Вирішуючи позов про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом суд виходить з наступного. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності померлій за життя нерухомого майна, яка остання набула у власність, в тому числі і шляхом отримання державного акту на підставі свідоцтва про право на спадщину, враховуючи суть заповіту та відсутність доказів виділу земельної ділянки в натурі, складання померлою заповіту на користь позивача та інших осіб із вказівкою часток, відсутність заперечень з приводу частки і праві власності від інших осіб, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 3,680 га та 1/4 частину земельної ділянки площею 2,460 га. На підставі викладеного,

Outcome: partial