Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Водянської сільської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вказуючи, що 24 травня 1969 року він придбав за договором купівлі-продажу житловий будинок по [ADDRESS] , який було посвідчено у виконавчому комітеті Дніпровської сільської ради народних депутатів Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, зареєстрованого за №25. В зазначеному будинку, зареєстроване місце проживання окрім позивача його родичів: дочку [PERSON] , повнолітнього онука [PERSON] , дочку [PERSON] , повнолітнього онука [PERSON] З 1990 року дочка позивача [PERSON] та онук [PERSON] у житловому будинку позивача за місцем реєстрації проживання не мешкають без поважних причин, місце їх проживання не відомо, відсутні їх особисті речі понад 1 рік, вони не сплачують комунальних послуг та не беруть участі в утриманні житлового будинку, не ведуть господарство за місцем реєстрації. Між позивачем та відповідачами відсутня домовленість про відсутність відповідачів у житлі та збереження за ними права користування. Відповідачі, перебуваючи зареєстрованим в житловому будинку, який належить позивачу та не проживаючи в ньому, обмежують його право розпоряджатись своїм майном. Через це, зокрема, у позивача виникають додаткові незручності та необхідність у наданні додаткових документів та довідок при оформленні субсидії, в якій йому наразі буде відмовлено у разі недоведення розміру їх доходів, про які позивач не має жодної інформації, чи зверненні до органів реєстрації для отримання довідок про склад сім`ї. Відповідачі вже більше 28 років за місцем реєстрації не з`являються та не проживають. Позивач не чинив будь-яких перешкод відповідачам у користуванні житлом, у нього відсутній будь-який зв`язок з відповідачами, а тому добровільно вирішити зазначений спір не уявляється можливим. Просить визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право на користування житлом, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідачі не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином рекомендованою поштою з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем їх проживання, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від них не надійшло повідомлення про розгляд справи у їх відсутність, відзив на позов не подано. Третя особа, представник Водянської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, заперечень або клопотань не має. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, суд, враховуючи викладену в заяві думку позивача про можливість винесення заочного рішення, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 24.05.1969 року посвідченому у виконавчому комітеті Дніпровської сільської ради народних депутатів Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, зареєстрованого за №25, [PERSON] є власником будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в будинку позивача за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю Виконавчого комітету Водянської сільської ради Кам`янсько- Дніпровського району Запорізької області наданої на запит суду. Відповідно до довідки №630 від 14.09.2018 р. виданої Виконавчим комітетом Водянської сільської ради, донька [PERSON] та онук [PERSON] не мешкають за адресою: [ADDRESS] з 1990 року, тобто понад 1 рік. Як вбачається з актів обстеження матеріально-побутових умов від 01.02.2017 року, від 14.09.2018 року сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] за даною адресою не мешкають. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Згідно ст. 383 ЦК України - власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб. Відповідно до ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За матеріалами справи відповідачі є членами сім`ї позивача-[PERSON] є його донькою, [PERSON] є онуком позивача. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Обмеження (втрату) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб. За роз`ясненням Пленуму «члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону» (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідачі в спірному жилому приміщенні відсутні понад рік, при цьому поважності причин їх відсутності не встановлено, суд вважає, що є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною жилою площею, тому що в даному випадку порушуються житлові права позивача, як власника житла, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наданими доказами, є законними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося, а отже такі слід віднести за його рахунок. В той же час, на виконання ухвали суду від 05.12.2018 року, відповідно до якої позивачу запропоновано було сплатити суму судового збору у розмірі 704,80 грн., ним було сплачено суму судового збору в більшому розмірі, а саме 1409, 60 грн., тому переплачена сума 704,80 грн. підлягає поверненню. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно ч. 2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved