Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсною довіреність видану [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчену нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори Махринською О.В. та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 15 квітня 2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що його батько [PERSON] помер [INFO] . Під час оформлення спадкових справ позивач з`ясував, що квартира [ADDRESS] , в якій проживав його батько та власником якої той був, вже є власністю відповідача [PERSON] Відчуження квартири відбулось на підставі договору купівлі-продажу, який 15 квітня 2011 року було посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. за реєстром №741. Від імені продавця на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Махринською О.В., виступала матір відповідача [PERSON] Позивач вважав, що через свою хворобу його батько [PERSON] не міг усвідомлювати свої дії під час підписання довіреності на розпорядження майном, та оформлюючи договір купівлі-продажу, [PERSON] діяла в інтересах свого сина, що є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача вимоги не визнали, прохали відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05 січня 2000 року квартира [ADDRESS] , належала [PERSON] . 01 жовтня 2010 року [PERSON] видав довіреність на ім`я [PERSON] . Дана довіреність була посвідчена нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори Махринською О.В. Згідно довіреності [PERSON] отримала право діючи від імені довірителя бути його представником в різних установах та організаціях з питань управління та розпорядження всім майном довірителя, в тому числі з правом розпорядження майном, купувати, продавати за ціну та на умовах за її розсудом і інше. При цьому довіреністю доручалось провести оформлення спадкових справ після смерті матері довірителя та закриття підприємницької та адвокатської діяльності [PERSON] . 15 квітня 2011 року [PERSON] користуючись виданою на її ім`я довіреністю уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . При цьому покупцем даної квартири виступив її рідний син [PERSON] . Відповідно до п.3 договору продаж квартири вчинено за 169 900 гривень, які покупець передав продавцю до підписання договору. Під час судового розгляду справи відповідно до ст.145 ЦПК України була проведена посмертна судово-психіатрична експертиза. Відповідно до висновку експертизи від 11 квітня 2016 року №170 [PERSON] станом на 1 жовтня 2010 року будь-яким психічним розладом не страждав та на час підписання довіреності 1 жовтня 2010 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Визначення можливості усвідомлення значення своїх дій та керування ними встановлюється на підставі висновків психіатричних експертиз. Проведеною по справі посмертною психіатричною експертизою не встановлено у [PERSON] хвороб або стану, при якому в день підписання оспорюваної довіреності він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, позовна вимога про визнання недійсною довіреності від 01 жовтня 2010 року не підлягає до задоволення. Стосовно позовної вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 2011 року, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. За нормами ст.238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно ст.232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. За положеннями п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] від першого шлюбу. В останні роки життя, [PERSON] почав часто спілкуватись із своїм батьком. При цьому навіть перевозив його на певний час до свого місця проживання в м.Кременчук. Зазначені дії [PERSON] негативно сприймались новою сім`єю його батька, в першу чергу [PERSON] . За правилами ст.665 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, істотними умовами договору в даному випадку повинна бути оплата грошових коштів за продане майно. Як вбачається із довіреності від 01.10.2010 року, [PERSON] мала право продати майно [PERSON] за ціну та на умовах за її розсудом. Тобто, відчуження майна повинно було відбуватись за умови отримання взамін грошових коштів. Ціною договору купівлі-продажу визначено грошову суму в розмірі 169 900 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] повідомив суд, що грошових коштів за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] ні своїй матері [PERSON] , ні [PERSON] він не передавав. З огляду на те, що він працював простим робітником на заводі, таких сум у нього ніколи не було і десь їх взяти він не міг. Укладаючи договір купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] не повідомили нотаріуса про те, що грошові кошти за квартиру не будуть отримуватись. Навпаки, в п.3 договору зазначили, що гроші в сумі 169 900 гривень передані покупцем продавцю до підписання договору та підписанням цього договору підтвердили факт повного розрахунку за нерухоме майно. Згідно довіреності від 01.10.2010 року [PERSON] не була наділена правом здійснювати безоплатне розпорядження своєю власністю. Тобто, відчужуючи квартиру довірителя без отримання грошових коштів, [PERSON] діяла свідомо всупереч інтересам довірителя та бажала настання таких наслідків. [PERSON] зазначаючи в договорі, що грошові кошти за придбану квартиру сплачені ним до підписання договору, діяв свідомо за домовленістю зі своєю матір`ю і несплата коштів за квартиру була несприятливим наслідком для довірителя. За таких обставин в суді знайшла своє підтвердження зловмисна домовленість сторін правочину - [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець). Тому, судом застосовуються норми ст.232 ЦК України щодо недійсності правочину. Таким чином, суд приходить до переконання про можливість задоволення позовної вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений 15 квітня 2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. Враховуючи зазначене та

Outcome: partial