Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в інтересах Трускавецької міської виконавчої дирекції Львівського обласного фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в якому просить стягнути з відповідача 1112,94 грн., які були перераховані Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ДП «Вічність» для виплати матеріального забезпечення [PERSON] В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.06.2015 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у звязку з закінченням строків давності. 31.02.2012 року [PERSON] діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману працівників ДП «Вічність», щодо свого перебування на стаціонарному лікуванні з 02.05.2012 року по 15.05.2012 року, згідно завідомо підробленого документу листка непрацездатності серії АВН №309663 від 15.02.2012 року, виданого на його імя, достовірно знаючи про те, що дані вказані у цьому документі є неправдивими, так як він у період часу з 02.05.2012 року по 24.10.2012 року перебував за межами України, що підтверджується витягом з баз даних «Відомості про осіб, котрі перетнули державний кордон» Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 0.64-4296/0/15-15 від 30.03.2015 р., незаконно заволодів коштами у вигляді допомоги по тимчасовій втраті працездатності ДП «Вічність» на суму 123,66 грн. та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 370,98 грн. Крім цього, 31.05.2012 року [PERSON], діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману працівників ДП «Вічність», щодо свого перебування на стаціонарному лікуванні з 16.05.2012 року по 31.05.2012 року, згідно завідомо підробленого документу листка непрацездатності серії АВН №135747 від 31.05.2012 року, виданого на його імя, достовірно знаючи про те, що дані вказані у цьому документі є неправдивими, так як він у період часу з 02.05.2012 року по 24.10.2012 року перебував за межами України, що підтверджується витягом з бази даних «Відомості про осіб, котрі перетнули державний кордон України» Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України» 0.64-4296/0/15-15 від 30.03.2015 року, незаконно заволодів коштами у вигляді допомоги по тимчасовій втраті працездатності Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 741,96 грн., спричинивши матеріальної шкоди Фонду на вказану суму. У позасудовому порядку оплатити завдані збитки відповідач відмовився, а відтак змушений звертатись до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечує сплати 1012,94 грн. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного: Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України регламентовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до п.2 постанови Пленуми Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440\~і\~450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Матеріалами справи встановлено, що 31.02.2012 року [PERSON] діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману працівників ДП «Вічність», щодо свого перебування на стаціонарному лікуванні з 02.05.2012 року по 15.05.2012 року, згідно завідомо підробленого документу листка непрацездатності серії АВН №309663 від 15.02.2012 року, виданого на його імя, достовірно знаючи про те, що дані вказані у цьому документі є неправдивими, так як він у період часу з 02.05.2012 року по 24.10.2012 року перебував за межами України, що підтверджується витягом з баз даних «Відомості про осіб, котрі перетнули державний кордон» Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 0.64-4296/0/15-15 від 30.03.2015 р., незаконно заволодів коштами у вигляді допомоги по тимчасовій втраті працездатності ДП «Вічність» на суму 123,66 грн. та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 370,98 грн. Крім цього, 31.05.2012 року [PERSON], діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману працівників ДП «Вічність», щодо свого перебування на стаціонарному лікуванні з 16.05.2012 року по 31.05.2012 року, згідно завідомо підробленого документу листка непрацездатності серії АВН №135747 від 31.05.2012 року, виданого на його імя, достовірно знаючи про те, що дані вказані у цьому документі є неправдивими, так як він у період часу з 02.05.2012 року по 24.10.2012 року перебував за межами України, що підтверджується витягом з бази даних «Відомості про осіб, котрі перетнули державний кордон України» Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України» 0.64-4296/0/15-15 від 30.03.2015 року, незаконно заволодів коштами у вигляді допомоги по тимчасовій втраті працездатності Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 741,96 грн., спричинивши матеріальної шкоди Фонду на вказану суму. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.06.2015 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, у звязку з закінченням строків давності. Дане кримінальне провадження закрито. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули відповідні строки. За роз'ясненням п.1 постанови пленуму Верховного суду України №12 від 20.02.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ», звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування строків давності не може свідчити про невчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдувального вироку або постановлення ухвали про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише такі процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного карного діяння. Враховуючи вищенаведене, а також те, що в добровільному порядку шкода відповідачем не відшкодована, суд вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути 1378 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved