Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON], третя особа - [PERSON], про визнання права власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Свій позов обгрунтовує тим, що 06.03.2008 року [PERSON] було придбано вищевказану квартиру вартістю 369 963 грн. Для оплати вартості квартири відповідачем укладено з Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» договір про надання споживчого кредиту, на забезпечення виконанання якого, квартира передана в іпотеку. Як стверджує позивач, в листопаді 2008 року [PERSON] повідомила йому те, що в зв'язку з відсутністю коштів для виплати отриманого споживчого кредиту, вона має намір продати придбану квартиру. За домовленістю між сторонами позивач мав намір придбати вказану квартиру, однак в зв'язку з тим, що квартира перебувала в іпотеці, договір купівлі- продажу квартири укладений не був. Тому 18.11.2008 року [PERSON] видано довіреність на ім'я позивача, якою вона уповноважила [PERSON] бути її представником з питань продажу належної їй спірної квартири, а також здійснювати розрахунки по сплаті грошових зобов'язань по кредитному та іпотечному договорах. В той же день 18.11.2008 року позивач сплатив відповідачу в рахунок оплати вартості квартири 20 000 доларів США, які вона на той час вже сплатила банку, про що була написана розписка. Таким чином, позивач стверджує, що між сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, за яким позивач отримав у користування та розпорядження вказане нерухоме майно. З цього часу оплата кредитних коштів за придбання квартири здійснювалась позивачем. [PERSON] мав намір переоформити дану квартиру на своє ім'я, однак йому було відмовлено банком в проведенні процедури заміни боржника. Як стверджує позивач, за період з 2008 року по 2011 рік ним було сплачено 53 096 доларів США кредитних коштів в рахунок вартості квартири. Однак 06.03.2012 року [PERSON] незважаючи на попередню домовленість без жодного попередження скасувала довіреність видану позивачу. Сплачені позивачем в рахунок оплати вартості квартири 20 000 доларів США та кошти виплачені в рахунок погашення зобов'язань по кредитному договору відповідач позивачу не повернула. Відтак, позивач стверджує, що за даною домовленістю, він набув право власності не менш як на 1/2 частину спірної квартири. В зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні 20 вересня 2016 року позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, пояснення надав аналогічні позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судові засідання не з'являлась, про час, дати та місце розгляду справи, повідомлялась належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Третя особа - [PERSON] та її представник позов не визнали та заперечували щодо його задоволення, просили відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2013 року, встановлено, що у листопаді 2008 року між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі позивачем у відповідача однокімнатної квартири [ADDRESS], яка знаходилася в заставі за іпотечним договором УКРСИББАНКУ, оскільки [PERSON] не мала змоги погашати кредит. Бажаючи придбати квартиру позивач сплатив [PERSON] грошові кошти, які вона на той час сплатила по кредиту в сумі 20 000 доларів США та почав сплачувати платежі за її кредитним зобов'язанням, намагаючись в подальшому перевести на себе зобов'зання боржника за кредитним договором. Для цього отримав від відповідача документи на квартиру, довіреність на право користування, володіння та розпорядження вказаною квартирою, згоду чоловіка [PERSON] [PERSON] на її продаж, ключі від квартири та став нею користуватися на свій розсуд. З листопада 2011 року перестав погашати кредит, а в березні звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення сплачених ним коштів у розмірі 424 130,85 грн., вважаючи сплачені ним кошти безпідставно набутим [PERSON] майном, а себе потерпілим. Вказаним рішенням Апеляційного суду Київської області відмовлено [PERSON] в задоволенні його позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 жовтня 2013 року рішення апеляційного суду залишено без змін. Судом встановлено, що у власності [PERSON] перебувала квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 березня 2008 року, посвідченого нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г. ( а.с.5). Вказана квартира передана в іпотеку згідно іпотечного договору № 79230 від 06.03.2008 року згідно договору про надання споживчого кредиту № 11311429000 від 06 березня 2008 року. 18 листопада 2008 року [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником у всіх установах та організаціях, в тому числі нотаріальних конторах, з питання продажу належної їй квартири [ADDRESS], продати вказану квартиру за ціну та на умовах на його розсуд., для чого надає йому право, в тому числі сплачувати грошові зобов'язання по іпотечному договору, підписати договір купівлі-продажу, отримати належні їй кошти тощо. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Сподіним І.Л., зареєстровано в реєстрі за №675. В позовній заяві [PERSON] стверджує, що виплачена ним частина коштів в рахунок спірної квартири загалом становить 53 096 доларів США. Вказане доводиться нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 20 грудня 2011 року, відповідно якої [PERSON] підтверджує, що внесені [PERSON] грошові кошти в сумі 53 096 доларів США в рахунок погашення зобов'язань по кредитному договору № 11311429000 від 06 березня 2008 року є його особистою власністю. ( а.с.19). 06 червня 2013 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу вищевказаної спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1337. Крім того, позивач зазначає, що 06.03.2012 року незважаючи на попередню домовленість між сторонами, без попередження або отримання його згоди [PERSON] скасувала довіреність, видану 18.11.2008 року, якою вона уповноважила [PERSON] бути її представником з питань продажу належної їй спірної квартири, а також здійснювати розрахунки по укладених угодах, зокрема по сплаті грошових зобов'язань по кредитному та іпотечному договорах ( а.с.20). Відтак позивач вважає, що оскільки сплачені ним грошові кошти [PERSON] йому не повернула, тому між сторонами був фактично укладений договір купівлі- продажу квартири, за яким позивач набув право власності на ? частину спірної квартири. Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом достовірно встановлено, що позивачу стало відомо про порушення його прав 06.03.2012 року, з даним позовом [PERSON] звернувся до суду 23 жовтня 2015 року після спливу строку загальної позовної давності три роки, обгрунтувань в частині поважності причин пропущення ним строку позовної давності з посиланням на відповідні докази, до суду не надав. Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду з даним позовом, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому суд приходить до висновку стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2 100 грн., що підтверджені квитанцією до прибуткового касового ордеру від 20.09.2016 року

Outcome: approved