Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий Будинок літ. «А» 1956 р., Прибудова «а» 1958 р., Погріб «т» 1958 р., Тамбур «а'» 1982 р., Козирок 1982 р., Літня кухня «Б» 1979 р., Убиральня «В» 1968 р., Сарай «Д» 1986 р., Літній душ «Г» 1986 р., Навіс «Е» 1982 р., Колодязь «К» 1968 р., Колодязь інженерних мереж «К'» 1985 р., Зливна яма «Я» 1979 р., Замощення «І» 1982 р., Огорожа №3 1975 р., Хвіртка № 4 1975 р., що розташовані за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] яку позивач прийняв як спадкоємець за законом, звернувшись з відповідною заявою до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Бака Оксани Василівни. 17 листопада 2015 року позивач подав до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. заяву та документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 листопада 2015 року приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на вказаний будинок за померлим [PERSON]. Вважаючи дану відмову неправомірною, як таку, що порушує права позивача через наявність технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], складеного 1980 року Новомосковським бюро технічної інвентаризації, положень Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, звернувся з позовом до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. [INFO] помер дідусь позивача - [PERSON] /а.с.10, 45, 57, 58/. За життя [PERSON] 25 квітня 1953 року набув у безстрокове користування із правом побудови будинку земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] /а.с.22/, адресу якої згодом змінено на [ADDRESS] /а.с.23/. На вказаній земельній ділянці [PERSON] у відповідності до наданих суду технічних паспортів на домоволодіння від 21 січня 2011 року, складеного техніком КП «Новомосковське МБТІ», та від 02 січня 1980 року, складеного Новомосковським БТІ та затвердженого начальником Новомосковського БТІ, побудував протягом 1956 - 1982 років житловий Будинок літ. «А» 1956 р., Прибудову «а» 1958 р., Льох «т» 1958 р., Тамбур «а'» 1982 р., Козирок 1982 р., Літню кухню «Б» 1979 р., Убиральню «В» 1968 р., Сарай «Д» 1986 р., Літній душ «Г» 1986 р., Навіс «Е» 1982 р., Колодязь «К» 1968 р., Колодязь інженерних мереж «К'» 1985 р., Зливну яму «Я» 1979 р., Замощення «І» 1982 р., Огорожа №3 1975 р., Хвіртка №4 1975 р /а.с.13-15, 16-21/. Також, [PERSON] замовлено акт про закінчення будівництва та ввід в експлуатацію від 19 березня 1965 року, водночас означений акт не затверджено в установленому законом порядку. Водночас, у відповідності до відповіді КП «Новомосковське БТІ» № 285 від 11 листопада 2015 року , витягу з державного реєстру прав власності, право власності за спадкодавцем на будинок не зареєстроване. Позивач, 01 липня 2010 року звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Бака Оксани Василівни із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] /а.с.49/. Також, 01 липня 2010 року доньками померлого - [PERSON], [PERSON] подано нотаріусу заяви про відмову від спадщини на користь позивача /а.с.48, 50/. 17 листопада 2015 року позивач подав до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. заяву та документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] /а.с.42/. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 листопада 2015 року приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Бака О.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на вказаний будинок за померлим [PERSON] /а.с.9/. При цьому, у відповідності до рішення про відмову в державній реєстрації прав від 11 березня 2011 року, позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на спірний будинок з посиланням на положення п.2.1, та п. 3.5.2 Тимчасового положення про порядок реєстрацій прав власності на нерухоме майно, відсутності заяви власника /а.с.11-12/. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449. якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтями 1273, 1274 ЦК України встановлює, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. В зв'язку з наведеним, суд приходить до переконання, що за позивачем, як спадкоємцем за законом, з урахуванням відмови від спадщини на його користь доньок спадкодавця, відсутністю інших спадкоємців, які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, наявністю у спадкодавця позивача права власності на домоволодіння, набутого в установленому законом порядку на час набуття такого права належить визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved