Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить скасувати арешт на належне йому рухоме майно, накладений на підставі виконавчого листа №2/389/703/13, виданого 12.11.2013р. Знамянським міськрайонним судом Кіровоградської області. Виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про арешт та зобовязати відповідача внести відповідні дані до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Вимоги обґрунтував тим, що має на меті реалізувати своє майно, яке йому належить, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: 27400, Кіровоградська область м. Знам'янка, вул. Дмитрівська, буд. 11. При зверненні до приватного нотаріуса щодо проведення відчужуючих дій стосовно належного майна, йому було повідомлено, що у реєстрі стоїть заборона відчуження на рухоме майно, у зв'язку із наявністю виконавчого провадження. Відділом Державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2013р. з підстав заборгованості по сплаті аліментів було накладено арешт на все майно. Зазначив, що на даний час не має заборгованості по сплаті боргів. При зверненні до Зпам'янського MРB ВДВС із заявою про зняття арешту, йому було відмовлено та повідомлено, що у зв'язку із перебуванням на виконанні виконавчого листа №2/389/703/13, виданого 12.11.2013р. Знам'янським міськраойнним судом Кіровоградської області про стягнення з [PERSON], [INFO], що для реального виконання рішення, зняти арешт накладений у 2013 році на рухоме майно, яке йому належить, неможливо. Вказав, що згідно інформативної довідки з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна: Кіровоградська область, місто Знам'янка, вулиця Дмитрівська, будинок 11 - відомості про арешт вказаного об'єкта відсутні. Згідно витягу\~про реєстрацію\~в Державному\~реєстрі обтяжень\~рухомого майна\~зазначається,\~що є\~заборони відчужувати\~все нерухоме\~майно відповідно\~до постанови\~про відкриття\~виконавчого провадження\~від 12.12.2013р.\~[PERSON]\~ВДВС МРУЮ.\~Тобто,\~у реєстрі\~зазначено,\~що обтяжене\~все рухоме\~майно боржника,\~без посилання\~на конкретну\~власність.Також\~зазначив,\~що не має жодної заборгованості, згідно вищезазначеного виконавчого провадження, а саме по сплаті аліментів. Вважає, що така мотивація заборон відчужувати майно порушує його права, як громадянина України. Також заявив, що не має у власності жодного рухомого майна. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав до суду заяву вх. №6571 від 18 травня 2018 року, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд справу розглянути у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] МРВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву вх. №6568/18 від 18 травня 2018 року, в якій просив суд розглянути справу без його участі. Крім того, представник відповідача за вх.№2640/18 від 27.02.2018р. надіслав до суду заперечення, в якому посилаючись на ст.ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження» пояснив, що накладений арешт на рухоме майно є заходом забезпечення при примусовому виконанні виконавчого листа про стягнення з позивача аліментів, зняття якого унеможливлює реальне забезпечення виконання зобовязання щодо сплати аліментів у випадку ухилення боржника від такої сплати. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в порядку\~ч.11\~ст.128\~ЦПК України.Поважність причин неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, відзив не подано. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій суду заяві позивач не заперечував. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити. Судом встановлено, що відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, є наявною інформація про арешт рухомого майна, реєстраційний номер обтяження 14066780, зареєстровано: 12.12.2013р., 11:50:54, реєстратором: Кіровоградська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження б/н, 12.12.2013р., ВДВС [PERSON] МРУЮ, обєкт обтяження: все рухоме майно, боржник: [PERSON], обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби [PERSON] міськрайонного управління юстиції. Відповідно до листів [PERSON] МРВДВС ГУЮ у Кіровоградській області від 03.11.2017р. за вих. №10778, [PERSON] МРВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 21.03.2017р. за вих. №2188, [PERSON] МРВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 16.04.2018р. за вих. №711, у відділі перебуває на примусовому виконанні виконавче провадження за номером АСВП 40741709 з примусового виконання виконавчого листа №2/389/703/13, виданого 12.11.2013р. Знамянським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], 0702.2007р.н, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення нею повноліття. Для реального виконання рішення зняти арешт накладений у 2013 році на рухоме майно, неможливо. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, а також ст.4 ЦПК України, ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб'єктивних цивільних прав це закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів судом передбачений ст.16 ЦК України, при цьому, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, та, відповідно, з цією метою суд повинен зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний останнім спосіб. Так, предметом позовних вимог позивача [PERSON] є зняття\~арешту з\~рухомого майна невизначеного майна, всього майна, належного останньому і накладеного на підставі постанови ВДВС [PERSON] МРУЮ, б/н від 12.12.2013 року. Як вбачається\~з позову,\~[PERSON]\~зазначив про\~те,\~що має на меті реалізувати своє нерухоме майно, яке йому належить, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: 27400, Кіровоградська область м. Знам'янка, вул. Дмитрівська, буд. 11, так само\~вказав,\~що не має у власності жодного рухомого майна. Таким чином, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно арешту на все невизначене рухоме майно, як наслідок, може автоматично бути накладено ареш на набуте позивачем у майбутньому рухоме майно, що прослідковується судом, як дійсна підстава позову позивача. Як на правові підстави позовних вимог позивач послався на відповідні положення Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, ст.1, 66 Закону, а також на ст.ст. 317, 321, 391 ЦК України. Крім того, вищевказаний перелік документів, наданих позивачем, а це: витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №42845065 від 12.12.2013р.; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №105147249 від 27.11.2017р.; інформація [PERSON] МРВДВС ГУЮ у Кіровоградській області від 03.11.2017р. за вих. №10778; інформація [PERSON] МРВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 21.03.2017р. за вих. №2188; інформація [PERSON] МРВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 16.04.2018р. за вих.№7111; розяснення приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу Кіровоградської області вих. №01-16/259 від 18.12.2017р. - становив обсяг доказів, наданих позивачем [PERSON], як при зверненні до суду з позовом про зняття арешту з майна, так і під час судового розгляду справи. При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його субєктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Підставу позову складають власне не норми матеріального права, які просить застосувати позивач, а зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин. Із аналізу змісту положень ст.ст. 2,4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України слідує, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача, та за змістом зазначених вище положень Закону, суд захищає лише порушені права позивача, відповідно не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушено у майбутньому, і щодо якого не відомо, чи буде воно порушено чи ні, таким чином, звернення до суду має бути обумовлено наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається позивач, на підставі чого, враховуючи при вирішенні зазначеної справи заявлені позивачем підстави позову, а саме: обставини, якими обгрунтовувались позовні вимоги, а так само, враховуючи відсутність у позивача субєктивного права, за захистом якого він звернувся до суду, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача [PERSON] про захист ще не порушеного права у майбутньому є незаконними, що, в свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні позову. Стаття 19 Конституції України встановлює що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до п. 2 ч.1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 606-14 від 21.04.1999 року, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку. Відповідно до\~ч.1\~ст.60\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» в\~редакції Закону\~№ 606-14\~від 21.04.1999\~року, особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. /Дане положення знайшло своє відтворення і у ст.59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» в редакції Закону № 1404-19 від 02.06.2016р./ Таким чином, позивачами за позовом про зняття з майна арешту можуть бути особи, які вважають, що арештоване майно належить їм, а не боржникові. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що дії державного виконавця під час виконання виконавчого провадження є процесуальною дією державного виконавця, між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем виникають виконавчо-процесуальні відносини. З позовної заяви вбачається, що позивач фактично не погоджується з діями, рішенням державного виконавця, який на думку позивача, повинен здійснити всі відповідні дії щодо зняття арешту з майна. В даному випадку, позовні вимоги спрямовані до особи, яка не оспорює будь-які його права на майно, яке арештовано, між позивачем та державним виконавцем існують процесуальні відносини, які вирішуються в іншому порядку, отже у таких випадках повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом предявлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт. Отже, арешт майна, який не пов'язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України. Таким чином, в даному випадку позов предявлено боржником виконавчого провадження щодо виконавчих дій, які здійснюються під час виконання рішення суду, тому відсутні підстави для задоволення позову про зняття арешту з майна.

Outcome: dismissed