Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на його користь 10 000 грн. моральної шкоди, завданої протиправною поведінкою головного державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що подані ним до Сихівського ВДВС Львівського МЮУ виконавчі листи з примусового виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2013р. у цивільній справі про стягнення з ПП «Майстер-Люкс» на його користь невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на загальну суму 23 974,87 грн., через бездіяльність державного виконавця, яка в судовому порядку визнана протиправною, виконані не були, у зв'язку з чим посилаючись на ст.ст.23, 1167, 1173 ЦК України просить стягнути на свою користь 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, за рахунок коштів державного бюджету. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, проте останній подав суду заяву за змістом якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задоволити, а розгляд справи проводити у їхній відсутності. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, хоча згідно ст.76 ЦПК України належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності представників відповідних державних установ, на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою сторін та з врахуванням поданої представником позивача заяви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 лютого 2013р., з ПП «Майтер-Люкс» вирішено стягнуто на користь позивача - [PERSON] 15 004,87 грн. - ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, 5 470 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 3 500 грн. - витрат на правову допомогу, а всього 23 974,87 грн., на виконання якого були видані виконавчі листи. Так, постановами державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ від 27.02.2013р. серії ВП № 36757541 та від 07.05.2013р. серії ВП № 37783438 відкрито виконавче провадження за вищевказаними виконавчими документами, які до теперішнього часу не виконані. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 серпня 2013р., бездіяльність головного державного виконавця Сихівського ВДВС Львівського МУЮ по невжиттю дій щодо перевірки майнового стану боржника, визнано неправомірною та скасовано постанови від 21 червня 2013р. про закінчення виконавчих проваджень. В подальшому, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2013р. визнано протиправною бездіяльність головного державного виконавця Сихівського ВДВС Львівського МУЮ щодо несвоєчасного накладення арешту на майно боржника ПП «Майтер-Люкс». З метою захисту своїх законних прав та інтересів, позивач [PERSON] у березні 2014 року звернувся до суду з позовом до держави України в особі Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України в особі головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданих протиправною поведінкою суб'єкта владних повноважень. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13 червня 2014р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2014р., у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 березня 2015р., частково задоволено касаційну скаргу [PERSON], рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 червня 2014р. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2014р. в частині вирішення вимог [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в указаній частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції; у решті рішення суду залишити без змін. Зі змісту заявлених позовних вимог та їх письмового обгрунтування, позивачем стверджується, що він, внаслідок протиправної поведінки державного виконавця Сихівського ВДВС Львівського МУЮ, яка полягали у його бездіяльності в процесі виконання рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 лютого 2013р., зазнав моральної шкоди, яку оцінює в 10 000 грн. Основним критерієм для оцінки розміру відшкодування моральної шкоди позивач визначає наступні обставини: необхідність двічі відстоювати свої права в судовому порядку; виникнення почуття безнадійності у верховенстві закону і обов'язковості судових рішень; неможливість законного отримання зароблених, а в подальшому і присуджених судом, коштів заробітної плати. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина 1 ст.23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За змістом роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях, у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013р. №6-48цс13, щодо правовідносин про відшкодування перенесених душевних страждань унаслідок бездіяльності органу державної влади застосовуються положення загального законодавства про моральну шкоду, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. За правилами ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 2 ст.1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (ст.1173 ЦК України). Крім того, шкода, завдана внаслідок неправомірної бездіяльності державних виконавців підлягає відшкодуванню державою, оскільки за шкоду, заподіяну рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування чи їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, несе відповідальність держава. Вирішуючи спір в частині завдання позивачу моральної шкоди, суд, в силу вимог ст.ст.212 - 214 ЦПК України, повинен належним чином з'ясувати фактичні обставини справи щодо заявлених вимог щодо відшкодування такої шкоди, в повному обсязі визначитись з характером спірних правовідносин. У відповідності до положень п.9 вищезгаданої постанови Пленуму ВСУ вбачається, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з того, що в результаті неправомірних дій державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ, а також тривалого невиконанням судового рішення, позивач зазнав моральних страждань та втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, з огляду на недоотримання значних коштів (заробітної плати та інших обов'язкових виплат) для задоволення своїх потреб та потреб своєї сім'ї, а також з огляду глибину фізичних та душевних страждань позивача, зокрема психологічного дискомфорту, виникнення почуття безнадійності у верховенстві закону, почуття сорому і нікчемності перед посадовими особами виконавчої служби, інших обставин справи та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів 1 000 грн. завданої моральної шкоди. Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів в користь позивача, відповідно до частини задоволених вимог, підлягають стягнення понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., що підтверджені відповідним платіжним дорученням. На підставі ст.56 Конституції України, ст.ст.23, 280, 1167, 1173 ЦК України, ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» та

Outcome: approved