Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт з нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], накладений відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 02.12.2015 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22 червня 2007 року між льчук С.І. та КБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», було укладено кредитний договір №0501/0607/71-172. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 22.06.2007 року було укладено іпотечний договір. За умовами іпотечного договору іпотекодавець передавав в іпотеку іпотекодержателю, у якості забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту № 0501/0607/71-172 від 22.06.2007 року, квартиру №17 за адресою м. Житомир, вул. Щорса, 34. Обтяження згідно вказаного іпотечного договору було відступлено ТОВ «ФК»Вектор Плюс» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК»Вектор Плюс» відповідно до Договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору. Оскільки відповідач не виконувала належним чином зобовязання за кредитним договором позивач скористався своїм правом задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки - шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, відповідно до умов Іпотечного договору. Проте 26 квітня 2016 року при зверненні до нотаріуса позивачу стало відомо, що на майно, яке було предметом іпотеки накладено арешт відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира № 295/16178/15-ц від 02.12.2015 року. Позивач вважає, що наявність арешту на майно порушеним його право переважне праве на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, направив до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.104). Представник відповідача [PERSON] направив заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує (а.с.108). Згідно ч.2\~ст. 197 ЦПК України\~неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 червня 2007 року [PERSON] уклав з АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», кредитний договір № 0501/0607/71-172. За умовами договору кредитор надавав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (а.с. 4-5). В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором 22.06.2007 рокуміж сторонами укладено іпотечний договір. За умовами іпотечного договору іпотекодавець передавав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором кредиту № 0501/0607/71-172 від 22.06.2007 року наступне нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS] (а.с. 7-8). Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору було відступлено ТОВ «ФК»Вектор Плюс» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек (а.с.13-15). 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК»Вектор Плюс» права вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору (а.с.9-12) Оскільки відповідач не виконувала належним чином зобовязання за кредитним договором позивач скористався своїм правом задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки - шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, відповідно до умов Іпотечного договору. 26 квітня 2016 року при зверненні до нотаріуса позивачу стало відомо, що на майно, яке було предметом іпотеки накладено арешт відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира № 295/16178/15-ц від 02.12.2015 року ( а.с.19-17) Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України, окремим видом застави є застава нерухомого майна (іпотека). Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч. 1 ст. 589 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органе місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією України. Згідно положень ЗУ «Про іпотек» звернення стягнення на предмет іпотеки допускажться для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок іпотеки. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 4\~ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за\~наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача, сплачений ним судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved