Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти, мотивуючи тим, що 21.10.2017 р. відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, які зобов`язувався повернути в строк до 31.12.2018р., що підтверджується розпискою. Відповідач у обумовлений строк кошти не повернув, на неодноразові телефонні звернення позивача про повернення боргу не реагує. Загальний розмір заборгованості в гривневому еквіваленті становить 281 648,00 грн. Окрім того просив стягнути з відповідача на його користь 3 % річних за кожен день прострочення. Оскільки позивачу було надано відповідачу строк до 31.12.2018 р., то час прострочення просив рахувати з 01.01.2019 р. Станом на 03.02.2021 р. становить 764 дні. 281 648,00 грн. х 3% х 764 =299 333, 95 грн. Загальна сума 3% річних за період з 01.01.2019 р. по 03.02.2021 р. складає 17 685, 00 грн., а тому позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задоволити, справу слухати за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлявся, належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд аналізуючи обставини та докази встановлені під час судового розгляду, вважає, що позов слід задовольнити, суд прийшов до такого висновку по слідуючих міркуваннях: -із розписки від 21.10.2017 р., вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 10 000 Доларів США, які зобов`язався повернути до 31.12.2018 р. -з довідки від 25.01.2021 р. виданої управлінням Філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» слідує, що станом на 25.12.2019 р. офіційний курс гривні по відношенню до Євро та Долара США встановлений Національним банком України становив: 1 євро = 25, 7779 грн., 1 долар США = 23, 2758 грн., а станом на 25.01.2021 офіційний курс гривні по відношенню до євро та долара США встановлений Національним банком України становить 1 євро = 34, 2526 грн., 1 долар США = 28, 1648 грн. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві так у ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі № 6-79цс14, згідно з якою: відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015р. по справі №6-1967цс15 зазначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Слід також зазначити, що аналогічні правові висновки у справах про стягнення заборгованості за договорами позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 у справі № 569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі № 564/680/15-ц Вище викладену правову позицію також застосував ВССУ в ухвалі від 21.12.2016р. по справі № 444/2909/15-ц, де додатково зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі, грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, за умовами ст.1047 ЦК України розписка сама по собі посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми і дата написання розписки не свідчить і не може свідчити про її безгрошовість. Крім того, виходячи із вимог ст. 1046 ЦК України, дата написання розписки не є обов`язковими умовами укладання договору позики. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. За таких обставин суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення позики та відсотків від простроченої суми, а тому з нього слід стягнути на користь позивача 281 648 грн.. сума позики та 17 685, 95 грн. - 3% річних, а всього 299 333, 95 грн. Надані відповідачем докази на підставу своїх заперечень не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються іншими по справі доказами, які всебічно, повно та об`єктивно досліджені судом. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 2 816,48 грн. сплаченого позивачем судового збору. На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1049 ЦК України,

Outcome: approved