Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 09 серпня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», був укладений кредитний договір №17-4081-087ФД, згідно з умовами якого, Банк надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 8 000,00 гривень з оплатою по процентній ставці 0,0001 (нуль цілих 1 десятитисячна) процентів річних, та сплатою щомісячної комісійної винагороди у 222,22 (двісті двадцять дві гривні 22 коп.) гривні. Проте, відповідач [PERSON] не виконав належним чином договірні зобов'язання щодо щомісячного погашення заборгованості та повернення Кредитних ресурсів в обумовлені сторонами та визначені Договором строки. Станом на 28.03.2012 р., сума заборгованості за кредитним договором № 17-4081-087ФД від 09.08.2007р. перед Банком, становить 25006, 65 грн.: заборгованість за кредитом у розмірі 2 131,50(дві тисячі сто тридцять одна грн. 50 коп.) гривень, заборгованість за несплачену комісію у розмірі 3 070,00 (три тисячі сімдесят грн.) гривень, заборгованість по несплаченим процентам у розмірі 1 193,58 (одна тисяча сто дев'яносто три грн. 58 коп.)гривень; пенія по не сплаченим процентам, щомісячній комісії та кредиту у розмірі 18 611,57 (вісімнадцять тисяч шістсот одинадцять грн. 57 коп.) гривень. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки №17-4081-087П від 09.08.2007 р. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 п. 2 договору поруки, Поручитель у випадку невиконання зобов'язань по Кредитному договору, відповідає перед Банком як солідарний відповідач, у тому числі, по основному боргу, сплаті щомісячних процентів та підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, неустойки по основному боргу і процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. Позивач просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму боргу по кредитному договору 25 006,65 грн. та судові витрати у розмірі 250,09 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала на підставах, зазначених у позові, на письмові заперечення відповідача [PERSON] пояснила, що щомісячну комісійну винагороду встановлено банком за надання кредитних ресурсів. Їх надання здійснювалось банком не на власну користь, на користь позичальника, пеня нарахована за один рік, кошти, сплачені [PERSON] у жовтні, листопаді 2013 р. були зараховані банком на погашення поточних платежів, так як кредитний договір між сторонами не розірвано. Відповідачі у судове засідання не з»явилися, хоча належним чином були сповіщені про судове засідання, про що свідчать поштові повідомлення, причину неявки суду не повідомили, з заявами про розгляд справи у їх відсутності або про відкладення справи розглядом до суду не звернулись. [PERSON] заперечень на позов не надано. [PERSON] заперечення надані, у судовому засіданні досліджені. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріалами справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що 09 серпня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», був укладений кредитний договір №17-4081-087ФД, згідно з умовами якого, Банк надав відповідачу в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 8 000,00 гривень з оплатою по процентній ставці 0,0001 (нуль цілих 1 десятитисячна) процентів річних, та сплатою щомісячної комісійної винагороди у 222,22 (двісті двадцять дві гривні 22 коп.) гривні. Проте, відповідач не виконав належним чином договірні зобов'язання щодо щомісячного погашення заборгованості та повернення Кредитних ресурсів в обумовлені сторонами та визначені Договором строки. Станом на 28.03.2012 р., сума заборгованості за кредитним договором № 17-4081-087ФД від 09.08.2007р. перед Банком, становить 25006, 65 грн.: заборгованість за кредитом у розмірі 2 131,50(дві тисячі сто тридцять одна грн. 50 коп.) гривень, заборгованість за несплачену комісію у розмірі 3 070,00 (три тисячі сімдесят грн.) гривень, заборгованість по несплаченим процентам у розмірі 1 193,58 (одна тисяча сто дев'яносто три грн. 58 коп.)гривень; пені по не сплаченим процентам, щомісячній комісії та кредиту у розмірі 18 611,57 (вісімнадцять тисяч шістсот одинадцять грн. 57 коп.) гривень. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки №17-4081-087П від 09.08.2007 р. Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 п. 2 договору поруки, Поручитель у випадку невиконання зобов'язань по Кредитному договору, відповідає перед Банком як солідарний відповідач, у тому числі, по основному боргу, сплаті щомісячних процентів та підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, неустойки по основному боргу і процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. Уклавши кредитний договір, відповідач [PERSON], відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, прийняв на себе зобов'язання повністю повернути кредит до 06 серпня 2010 року, шляхом щомісячного погашення заборгованості відповідно до Додатку №1 до Кредитного договору. [PERSON] не виконав умови кредитного договору, що суперечить приписам ст.526 ЦК України, якою встановлено, що «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства», та відповідно до ст.610 ЦК України, є порушенням зобов'язання. Статтею 611 ЦК України встановлено, що «у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди», що кореспондується з положенням п.3.5 укладеного Кредитного договору, яким передбачений обов'язок позичальника достроково повернути кредитні ресурси, нараховані проценти та неустойку передбачену умовами Договору. Пунктом 6.1 Кредитного договору встановлена відповідальність позичальника щодо прострочення виконання договірних зобов'язань, відповідно до якого, «за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку 1% (один процент) від простроченої суми за кожний день прострочення». Щодо посилання відповідача [PERSON] у своїх письмових запереяеннях на незаконність встановлення комісії за даним кредитним договором, оскільки це суперечить п. 3.6. Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ № 168 від 10.05.2007р., суд приходить до наступного. Відповідно до зазначеної норми, «Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).». Відповідно до п. 4.7.Кредитного договору, щомісячну комісійну винагороду встановлено за надання кредитних ресурсів. Надання кредитних ресурсів здійснювалося Банком не на власну користь, а на користь позичальника, тому, банк мав право встановлювати комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів. Стосовно пені, з розрахунку боргу вбачається, що банком пеня нарахована за один рік. Проте, суд зменшує розмір пені до 6000,00 грн., оскільки нарахована сума пені в розмірі 18 611,57 грн. не є співмірною із розміром заборгованості за кредитом та суду не надано будь - яких доказів про негативні наслідки для позивача через прострочення виконання зобов'язання. Такий висновок суду узгоджується з рішенням Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, в розділі 3.2 якого зазначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно, завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу (Цивільного) засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). У судовому засіданні представником позивача надано суду виписки по особовому рахунку відповідача, з яких вбачається, що суми, сплачені [PERSON] 13.10.2013 р. і 04.11.2013 р., були зараховані банком на погашення поточних платежів, так як кредитний договір між сторонами не розірвано. Тому, підстав для зменшення суми боргу за позовом на 2 000 грн. не має. Згідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Позов доказано кредитним договором, договором поруки заявою-анкетою, розрахунком боргу. Таким чином, позов обґрунтований, доказаний, вимоги законні, тому підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір.

Outcome: partial