Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути заборгованість у сумі 122121,90 грн., мотивуючи порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором б/н від 17.05.2013. Відзиву на заяву відповідачем не надано. Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що 17.05.2013 між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Станом на 31.05.2019 відповідачем зобов`язання в повному обсязі не були виконані, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі - 3873,93 грн. Вказана сума на підставі ст.ст. 526, 1054 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Суд відмовляє у задоволенні позову про стягнення 118247,97 грн. процентів за користування кредитом, виходячи з такого. Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ч.1-3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд…. Згідно з ч.ч.2, 4, 8 ст.83 ЦПК України: Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. З наведених норм чітко і недвозначно вбачається, що позивач зобов`язаний надавати усі наявні у нього докази вимог тільки разом із позовною заявою, а у разі відсутності такої можливості - подати відповідну заяву. Справа відкрита у спрощеному позовному провадженні, про що, розпоряджаючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, просив і сам позивач (а.с.6,46). Окрім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (справа DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Позивач у справі, що стосується його приватного інтересу, жодним чином не був позбавлений можливості представити свою справу шляхом надання усіх доказів під час звернення до суду та додаткових доказів невизнання заперечень відповідача проти позову, якби такі мали місце. Виходячи з цього, суд розглядає справу на підставі наданих позивачем доказів За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України чітко визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому вказана норма не містить виключень навіть для «Приватбанку». Тому, виходячи з рівноправного характеру прав та обов`язків у сторін цивільно-правових відносин, позивач повинен так само дотримуватися умов Договору, як і відповідач. Тим більш, що саме позивач є автором до останньої коми в кожному документі усіх складових кредитного договору. Із Анкети - заяви (а.с.9) вбачається, що відповідач отримав пам`ятку клієнта, яка містить, в тому числі, Тарифи і основні умови обслуговування і кредитування і ознайомився з її змістом під підпис. Розмір відсоткової ставки за користування кредитом в Анкеті - заяві відсутній, як і відсутня інформація - яку саме «універсальну» картку бажав і отримав відповідач. Що стосується наданого позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» (а.с.10), то суд не може прийняти їх до уваги, т.я. в них міститься посилання на те, що процентну ставку з 01.09.2014 р. та 01.04.2015 р. було змінено, тобто повідомлено про факт який вже відбувся (а.с.10 зв.). З огляду на те, що Анкета-заява була підписана 17 травня 2013 р., відповідач не міг ознайомитися з Тарифами, в яких повідомлено про зміну процентної ставки у 2014 р. та 2015 р. Окрім того, з наданого Витягу вбачається існування кількох різних видів тарифів картки «універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», і кожна з них має різну базову % ставку на місяць /а.с.10/. Тобто у суду відсутні будь-які докази розміру погодженого сторонами розміру процентної ставки, а звідси і правильності їх нарахування відповідачу по справі. Суд вважає надані позивачем докази в частині задоволення позовних вимог достатніми та переконливими. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014, із змінами і доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 19.06.2019 про сплату судового збору в сумі 1921 грн. Враховуючи те, що задоволено 3,17 % позовних вимог (3873,93 грн. від 122121,90 грн. складає 3,17 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 60,90 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1921 грн. х 3,17 % / 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial