Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шаго -Груп» про відшкодування матеріальних збитків, завданих недоліками у наданих послугах. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу №01-290817 UA від 29.08.2017 року було придбано автомобіль Honda CR V LX, інд. номер [NUMBER] , виготовлений 2013 році. Вартість автомобіля згідно договору складала 4200 доларів США. Відповідно до п. 3 зазначеного договору місцем доставки зазначеного автомобіля є порт Черноморськ, Україна. Придбаний ним автомобіль було доставлено в визначений порт в грудні 2017 року. З метою проведення в МТП «Черноморськ» процедури митного оформлення придбаного автомобіля, ним на підставі укладеного усного договору доручення 25.11.2017 року було надано довіреність якою уповноважено ТОВ «Шаго - Груп», код ЄДРПОУ 3107300, на вчинення відповідних дій в його інтересах, а саме з питань отримання вантажів, які прибувають на його ім`я із-за кордону, в тому числі автомобіля будь-якої марки та моделі, згідно наданих супроводжувальних документів, проведення їх митного оформлення (розмитнення), з правом вивозу з митної території, експедирування, супроводження та транспортування його до місця призначення. Довіреність видана без права передоручення повноважень іншим особам, строком на два місяці, посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В. 25.11.2017 року та зареєстрована за №3289. Предметом договору доручення є обов`язок повіреного щодо вчинення юридично значущих дій від імені та за рахунок довірителя. Ґрунтуючись на буквальному тлумаченні тексту ст. 1002 ЦК України, зазначений предмет договору можна охарактеризувати як послуги. З огляду на текст довіреності, предметом договору було здійснення юридичних дій на користь та в інтересах Позивача, а саме отримання автомобіля який прибув в порт «Черноморськ» із-за кордону, проведення його митного оформлення, вивоз з митної території та експедирування, транспортування його до місця призначення у м. Дніпро. Враховуючи, що довіреність видана без права передоручення Відповідач повинен був виконати дане йому доручення особисто. Позивачу частково були надані послуги Відповідачем з отримання вантажу та проведення його митного оформлення. З наявних у Позивача документів вбачається, що зазначений автомобіль перебував з 11.12.2017 року під митним контролем Одеської митниці ДФС. Порядок і умови переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення встановлені Митним кодексом України, а також нормативно-правовими актами, виданими на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Пунктами 5, 6 статті 265 Митного кодексу України визначено, що Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені. Декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями. Обов`язки, права та відповідальність декларанта та уповноваженої ним особи, встановлені статтею 266 Митного кодексу України, Декларант зобов`язаний: 1) \~ \~ \~ \~здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; на вимогу органу доходів і зборів пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу; у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів. Особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант. Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, які затверджені наказом Державної митної служби України від 17,11.2005 N 1118, визначено, що уповноважена особа це особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого власником товарів і транспортних засобів, наділена правом учиняти дії, пов`язані з пред`явленням цих товарів і транспортних засобів митним органам для митного контролю та митного оформлення при переміщенні їх через митний кордон України, або іншим чином розпоряджатися зазначеними товарами та транспортними засобами. Митна брокерська діяльність передбачена главою 59 Митного кодексу України. Відповідно до статті 416 Митний брокер - це підприємство, що надає послуги з декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. 12.12.2017 року позивачем було здійснено передоплату за митне оформлення автомобіля в сумі 71500,00 грн. Декларування здійснювалося 13 грудня 2017 року з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом агента з митного оформлення [PERSON] , який перебував в трудових відносинах з відповідачем. Зі слів [PERSON] автомобіль після проведення митного оформлення було передано для транспортування його евакуатором у м. Дніпро, але документів на підтвердження зазначеного факту позивачу не надано. Після виконання доручення повірений зобов`язаний без зволікання надати довірителеві звіт з додатком документів, які підтверджують здійснення повіреним юридичних дій і витрат. Істотний обов`язок повіреного термінова передача довірителеві всього отриманого у зв`язку з виконанням довіреного (майна, документів). Станом на дату подачі позову, автомобіль Honda CR V LX, інд. номер [NUMBER] позивачу не переданий. Позивач мав намір здійснити державну реєстрацію автомобілю та використовувати його для власних потреб. З огляду на вищевикладене вбачається, що відповідачем у зв`язку з ненаданням послуг в повному обсязі, завдані збитки позивачу у розмірі вартості автомобіля ( 141810,14 грн.) та витрат понесених під час митного оформлення (71500,00 грн.) на загальну суму 213310,14 грн. Обставини, які стали підставою для звернення до суду за звичайних умов життя є неодмінно психо-травмуючими за своєю сутністю, оскільки вони створюють переживання, емоційну напруженість, порушують життєві плани та змінюють звичайний життєвий устрій. Ситуація, яка сталася з відсутністю/втратою автомобіля призвела до значних фізичних та психологічних страждань, обумовило порушення звичайного темпу, змісту та цілеспрямованості життєдіяльності позивача, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 50\~000,00 грн.. Та вважає, що вказана сума є справедливою у співвідношенні до обставин викладених у позові. Просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шаго -Груп» (код ЄДРПОУ 31073000, адреса :65114, м. Одеса, вул. Левітана, 79, [ADDRESS] ) на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 213310,14 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. Судові витрати по справі стягнути з відповідача на користь позивача. Ухвалою судді від 06.07.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження і по справі призначено підготовче засідання. Не погодившись з позовними вимогами відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позову, а зазначені в позовній заяві вимоги вважає незаконними та необґрунтованими з наступних підстав. Так, відповідно до п. 3.5. Статуту Товариство з обмеженою відповідальністю «Шаго - Груп» здійснює, зокрема, надання транспортно-експедиторських послуг, надання брокерських послуг з митної очистки й оформлення вантажу, обслуговування і митне оформлення товарів у зв`язку з чим відповідач був уповноважений позивачем здійснити митне оформлення належного позивачу автомобіля, для чого від позивача була отримана нотаріальна довіреність. Збори за митне оформлення було сплачено позивачем самостійно, митне очищення та декларування автомобілю проведено відповідачем, що не заперечується позивачем в позові. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» 1955-IV від 03.08.2012 р.: транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання зазначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору; перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником; учасники транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об`єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, річкового та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів. Згідно із п. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Шаго-Груп», виконавчим органом відповідача є Директор Товариства, до компетенції якого, у тому числі, відноситься прийняття рішення про укладення, зміну чи розірвання будь-яких правочинів (договорів та інших угод) на суму, яка дорівнює 500 000 грн.(п`ятсот тисяч гривень або її еквіваленту в іноземній валюті за курсом НБУ), за винятком тих правочинів (договорів та інших угод), прийняття рішення про укладення, зміну чи розірвання по яким відноситься до компетенції Загальних Зборів. Відповідач вважає, що доводи позивача про ненадання відповідачем послуг у повному обсязі та завдання збитків є безпідставні та не є належним доказом щодо обов`язку відповідача виконання зобов`язання з організації перевезення транспортного засобу. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Позивачем не надано належних доказів, які би свідчили про укладання між ним та відповідачем письмового договору транспортного експедирування та досягнення домовленості між ними про надання послуги з боку відповідача з організації перевезення автомобіля позивача, щодо отримання відповідачем розпорядження від позивача з цього приводу та матеріальної винагороди за дану послугу. В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем від позивача розпоряджень щодо організації перевезення транспортного засобу або отримання матеріальної винагороди за дану послугу, що виключає набуття майна без достатньої правової підстави, тому до спірних правовідносин не застосовуються правила ст. 1212 ЦК України. Як вже було зазначене вище договір транспортного експедирування в письмовій формі не укладався та позивачем не надано належних доказів, які би свідчили, що відповідач є боржником на підставі закону чи договору та мали місце правовідносини щодо надання послуг з організації перевезення транспортного засобу, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди незаконні, необґрунтовані та не підлягають задоволенню судом. Позивач надав відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник позивача [PERSON] В. позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Скочко [PERSON] позовні вимоги не визнала, підтримала відзив на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки, а ні договору доручення, а ні договору транспортного експедирування, між сторонами укладено не було, довіреність не договором, крім того позивач як заінтересована особа не вчив будь-яких розшукових заходів, щоб знайти свій автомобіль. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснювала, що вона дружина позивача, вони раніше вже мали справу з відповідачем, коли купували машину для неї, також оформляла довіреність і все пройшло добре, тому вони і не сумнівалися, звертаючись до відповідача знову при купівлі автомобіля для її чоловіка, не розуміє чому все так сталося. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу №01-290817 UA від 29.08.2017 року [PERSON] було придбано автомобіль Honda CR V LX, інд. номер [NUMBER] HKRM4H35DH601401, 2013 року випуску, вартістю 4200 доларів США. Відповідно до п. 3 зазначеного договору місцем доставки зазначеного автомобіля є порт Чорноморськ, Україна. Позивач зазначив, що між ним та відповідачем було укладено договір доручення в усній формі. 25.11.2017 року [PERSON] на підставі усного договору доручення уповноважив Товариство з обмеженою відповідальністю «Шаго - Груп» бути його представником в усіх установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування, в тому числі в органах внутрішніх справ та митного контролю, в органах державної влади та управління, в державній автомобільній інспекції, в портах і митних установах Чорноморського регіону, в Одеському та Чорноморському (Іллічівському) морських портах та інших портах України, в карантинних та інших контролюючих органах, в Торгово-Промисловій Палаті та інших органах, з питань отримання вантажів, які прибувають на його ім`я із-за кордону, в тому числі автомобіля будь-якої марки та моделі згідно наданих супроводжувальних документів, проведення їх митного оформлення (розмитнення), з правом вивозу з митної території, експедирування, супроводження та транспортування його до місця призначення. Надав представнику право: подавати від його мені заяви, представляти та одержувати необхідні довідки та інші документи, оформлювати митні декларації, акти приймання та комерційні акти, видачу погруз очних документів, отримувати вантажі (в тому числі автомобіль), сплачувати мито, інші необхідні збори, податки та витрати, розписуватися за нього, заповнювати будь-які митні декларації, в разі виявлення помилок при оформленні належних йому документів ставити питання про їх виправлення, обґрунтовувати при цьому свою позицію, як усно так і документально, захищати його інтереси як власника зазначеного в цій довіреності автомобіля в позасудовому порядку, вирішувати будь-які питання, які можуть виникнути у взаємовідносинах з третіми особами в процесі реалізації наданих представнику цією довіреністю повноважень, а також виконувати всі інші дії, пов`язані з цією довіреністю. Довіреність видана без права передоручення повноважень іншим особам строком на два місяці до 25.01.2018 року, якщо не буде скасована раніше цього терміну у встановленому для цього порядку чи припинена з інших підстав. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа наданого ДП «Морський торгівельний порт «Чорноморськ» від 23.11.2018 року вих. №1344/0622, автомобіль марки Honda CR V LX, інд. номер [NUMBER] , прибув до Порту 09.12.2018 року року, одержувач вантажу, згідно коносамента №3, зазначений «Пікуш Олександр» [PERSON] . № [NUMBER] ; оформлення видачі та отримання вантажу проводилось експедиторською компанією «Шаго -Груп», яка діяла на підставі договору з Портом №12/ИТ від 21.01.2016 року та довіреністю від одержувача вантажу №3289 (НМТ 608260); отримання вантажу здійснювалось представником компанії «Шаго -Груп» [PERSON] П [PERSON] , який є працівником компанії «Шаго -Груп» та діяв на підставі довіреності від компанії за №1; оплата порту НРР, ТЕО здійснювалась компанією «Феррітрансервіс», договір з портом №30/п від 25.01.2016, оплата зберігання вантажу, здійснювалась компанією «Шаго -Груп», договір з Портом №12/ИТ від 21.01.2016 (наряд №603/2548); автомобіль здійснив виїзд з території Порту 14.12.2017 на підставі видаткового ордеру №321865 від 10.12.2018 р., одержувачем у якому зазначений [PERSON] ; порт не укладав договір на здійснення перевантаження, зберігання вказаного автомобіля з громадянином України [PERSON] . (а.с.93-102). Згідно відповіді з Одеської митниці ДФС України вих. №1514/5/15-70-69 від 21.11.2018 року, вбачається, що Одеською митницею ДФС оформлювалося посвідчення для реєстрації транспортного засобу Honda CR V LX, інд. номер [NUMBER] за №OD/ [NUMBER] від 13.12.2018 року на ім`я [PERSON] . Відповідно до вимог ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.\~11\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.\~81\~ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.1000 К України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Відповідно до положень ч.1 ст.\~1004\~ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Відповідно до положень ст.1006\~ЦК України повірений зобов`язаний: 1)повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості прохід виконання його доручення; 2)після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність,строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Відповідно до положень ст.\~1007\~ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: 1)забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно положень ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно вимог ст. 208 ЦК України договір доручення укладається в простій письмовій формі. За бажанням сторін він може бути засвідчений у нотаріуса. (ст..209 ЦК України). Нормою ст.\~6\~ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір належить до юридичних фактів, на основі яких виникають зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як зазначив позивач, договір доручення, був укладений в усній формі, що суперечить насамперед вимогам ст. 208 ЦК України, оскільки укладався з юридичною особою і мав мати письмову форму, з якого неможливо вбачати його зміст, права, обов`язки, відповідальність сторін тощо, а також не може свідчити, що на відповідача було покладено обов`язок здійснити передачу (транспортування) автомобіля позивачу у визначене місце призначення. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав лише довіреність, якою уповноважив відповідача на здійснення ряд дій, серед яких надав право проведення митного оформлення (розмитнення), з правом вивозу з митної території, експедирування, супроводження та транспортування автомобіля до місця призначення. Довіреність не містить обов`язку відповідача про транспортування транспортного засобу до конкретного місця призначення. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем відповідно до свого Статуту було здійснено послугу щодо митного оформлення належного позивачу автомобілю на підставі його довіреності. Договору щодо експедирування та організації перевезення спірного автомобіля між сторонами укладено не було. Крім того на підтвердження зникнення транспортного засобу позивачем не надано доказів щодо звернення з даного приводу до правоохоронних органів. Згідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в силу ст.22 ЦК України, є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки); доходи,які особа могла б реально одержати за звичайних обставин,якби її право не було порушене(упущена вигода). Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода , завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи , а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. У пункті 2 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~березня 1992\~року №\~6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до ст.. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цивільного процесуального кодексу України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Також, ЄСПЛ у рішенні від 04 квітня 2019 року у справі «KUNERT v. POLAND» (заява № 21851/03) констатував відсутність порушення права на справедливий суд, закріпленого статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки заявник не проявив належної старанності в оформленні процесуальних документів, які він подав до суду. Оскільки надані позивачем докази не є такими, що підтверджують причинно-наслідковий зв`язок спричинення збитку зазначеного позивачем з діями або бездіяльністю відповідача. Сторона позивача не підтвердила вини відповідача в діях, пов`язаних зі зникненням автомобіля позивача, яка б дала підстави для застосування норм законодавства щодо відшкодування шкоди, витрат, збитків, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Згідно ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Оскільки під час розгляду справи обставини, які б підтверджували вину відповідача у спричиненні матеріальної шкоди позивачу судом не встановлено, вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивач звільнений \~ \~ \~ \~ від сплати судового збору, а у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати (судовий збір) компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed