Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 24414,94 грн. за кредитним договором №б/н від 16.06.2014 року та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.06.2014 року між ним та відповідачкою було укладено кредитний договір на суму 12200 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов кредитного договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач взятих на себе зобовязань не виконала, а тому у неї виникла заборгованість у вищевказаному розмірі. 22.02.2017 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області ухвалено заочне рішення у даній справі. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.11.2017 вказане рішення суду скасовано, справу призначено до судового розгляду. 19.02.2018 представником відповідача надано відзив на позовну заяву. 16.03.2018 позивачем надіслано відповідь на відзив. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, просить суд врахувати ту обставину, що [PERSON], підписана відповідачкою, не є належним доказом по справі, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування та даних про те, які послуги надані клієнт банку. В анкеті зазначені лише особисті дані [PERSON], її паспортні дані, адреса проживання, жодної інформації, в тому числі і вказаної в позові суми 12200 грн. щодо надання чи отримання нею кредитного ліміту в даному документі не міститься. [PERSON] оформлена російською мовою, якою відповідачка не володіє. Окрім цього, просить суд врахувати ту обставину, що позивачем не було розяснено її довірительці усіх умов кредитного договору та правил користування кредиткою. Разом з тим, звертає увагу суду на те, що [PERSON] не ознайомлювалася та не підписувала тих умов та правил, які долучені до позовної заяви. Вказані документи, як зазначив сам позивач, є пропозицією від ПАТ КБ «Приватбанк» для невизначеного кола осіб, для можливості отримання ними банківських послуг, для чого Умови та Правила викладаються в мережі Інтеренет. Отже, це є загальна інформація, яка не несе в собі конкретних даних по договору і не відповідає вимогам законодавства щодо укладення кредитного Договору між позивачем і відповідачем. Вказане ще раз підтверджує той факт, що відповідачці ці документи для ознайомлення та підпису при підписанні [PERSON] та оформлення карточки не надавались. А тому, вважає, що такі документи не можуть бути належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами по даній справі. Вважає позов безпідставним, просить в задоволенні такого відмовити. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного: Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Матеріалами справи встановлено, що 16.06.2014 між сторонами було укладено договір №б/н на підставі якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 12200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Вказаний кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Як вбачається з п.2.1.1.5.5. «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт зобовязаний погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7. «Умов та правил надання банківських послуг», а у разі невиконання зобовязань за Договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6 даних Умов, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди банку. У разі виникнення прострочених зобовязань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 Клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1. «Умов та правил надання банківських послуг» на суму від 100 грн. Клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. Згідно п. 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг» при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову. Згідно Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16.06.2014 заборгованість [PERSON] станом на 01.11.2016 року становить 24414,94 грн., а саме: 6392,60 грн. заборгованість за кредитом, 6204,40 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 8679,13 грн. нараховано пені за прострочене зобовязання; 1500 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафні санкції: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1138,81 грн. штраф (процентна складова). Як вбачається із долучених до матеріалів справи Умов та правил надання банківських послуг, такі не містять підпису відповідача. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не представлено суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобовязання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року та від 22 березня 2017. Враховуючи вищенаведене, а також те, що [PERSON] періодично вносила платежі на погашення нею наявної заборгованості, тим самим визнавала свої кредитні зобовязання, то суд вважає, що з останньої слід стягнути 6392,60 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором, які становлять тіло кредиту. Водночас, суд звертає увагу на те, що поряд із застосуванням закону має бути забезпечено особливий захист людини, як більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін цивільно-правових відносин шляхом застосування визначених особливостей правовідносин у сфері споживчого кредитування. При ухваленні даного рішення судом враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену в Ухвалі від 04.04.2018, справа № 310/11534/13-ц провадження № 61-4629св18. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 360,80 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved