Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь суму боргу в розмірі 10 000 доларів США в еквіваленті на українську гривню, яка станом на 07.09.2015 року становить 219 400 грн. та сплачену суму судового збору у розмірі 2194 грн. Позов мотивує тим, що 25.06.2015 року позичив під розписку відповідачці [PERSON] кошти в сумі 10000 доларів США, які остання зобов»язувалася повернути на вимогу. Сторони були в приязних стосунках, в зв»язку з цим позивач був впевнений, що відповідачка взяті на себе зобов»язання виконає належним чином. На підтвердження договору позики відповідачка власноручно склала письмову розписку від 25.06.2015 року. В усній домовленості остання зобов'язувалась повернути позику в повному обсязі через 30 календарних днів. На усну вимогу позивача про повернення боргу, відповідачка повідомила, що борг повернути не може посилаючись на різні причини, а саме на те, що вклала кошти у бізнес і вилучити їх не має можливості. 07.08.2015 року позивач звернувся до відповідачки з письмовою вимогою про повернення даного боргу не пізніше 20.08.2015 року включно, проте у вказаний строк відповідачка своїх зобов'язань не виконала та на неодноразові усні прохання повернути борг в добровільному порядку не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає, зустрічей уникає. Також позивач зазначив, що оригінал боргової розписки знаходиться у відповідача без зазначення отримання ним грошових коштів. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, подали суду заяву, якою просять розгляд справи проводити у їхній відсутності, позов підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася не повідомивши причин своєї неявки, хоча була своєчасно повідомлена про час та місце розгляду справи, зокрема через оголошення в пресі, а тому суд вважає її належно повідомленою про дату та місце судового засідання. За таких обставин суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів, провівши заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Як вбачається із оригіналу розписки від 25.06.2015 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 доларів США під 3 % в місяць та гарантувала повернути їх по вимозі. Листом-вимогою підтверджується, що позивач [PERSON] звертався до відповідачки [PERSON] з проханням повернути позику в сумі 10 000 доларів США не пізніше 20.08.2015 року. Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 07.09.2015 року вартість 100 доларів США становить 2194, 2791 гривень. Таким чином, сума заборгованості згідно розрахунку становить 10000 доларів США х 21.94 грн. = 219 400 грн. Відтак, враховуючи зазначене, суд вважає, що з [PERSON] в користь позивача слід стягнути борг в сумі 219 400 грн. Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони стягнути понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки в користь позивача слід стягнути також 2194,00 грн. судових витрат. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved