Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником даної квартири. Відповідач отримала право на проживання та користування житловим будинком як член родини власника - дружина позивача. У зв'язку з переїздом відповідача до іншого місця проживання та розірванням шлюбу між сторонами, вважає, що відповідач втратила право на користування квартирою. Зазначає, що проживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, порушує його права власника квартири. Посилається, що на підставі ст.ст. 71,72, 102 ЖК України, відповідач втратила право на користування квартирою. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в ньому, просив задовольнити. Відповідач та її представник [PERSON] позов не визнали. Просили відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначили, що відповідач постійно безперервно проживає у [ADDRESS]. Письмові заперечення приєднані до матеріалів справи (а.с.28). Окрім того, представник відповідача зазначила, що припинення сімейних відносин між відповідачем та позивачем не позбавляє її права на користування житловим приміщенням. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради № 260 від 08.04.2010 року.(а.с. 4). Відповідач зареєстрована у вказаній квартирі зі згоди власника - позивача по справі (а.с. 7). Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.02.1984 року, який розірвано на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15.01.2009 року (а.с.5). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення статтей 71, 72 Житлового кодексу України. Вказані норми ЖК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що стосуються користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду. Як було встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, а тому до спірних відносин підлягає застосуванню норма ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частина 1 статті 156 ЖК України визначає, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 3 цієї ж статті до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто - дружина наймача, їх діти і батьки, а також членами сім'ї може бути визнано інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу, відповідно до ч. 1 якої передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. В судовому засіданні встановлено та підтверджено показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача та відповідача по справі, [PERSON], [PERSON], які є доньками сторін, що [PERSON] постійно проживає у спірній квартирі, прибирає, готує їжу, допомагає доглядати онука, в квартирі є майно відповідачки. Покази свідків не викликають сумніву, є послідовними та логічними, а тому суд приймає їх як належний доказ по справі. Позивач в квартирі не проживав з 2005 р. по 2011 р., проживав з іншою жінкою, що не заперечувалося позивачем та було підтверджено показами свідка [PERSON] Відповідач зазначила, що будь-які пропозиції від позивача щодо внесення плати за користування житлом не надходили, угода про порядок користування будинком ніколи не укладалась. Вказані обставини не були спростовані позивачем в судовому засіданні. Сам позивач у квартирі тривалий час не проживав, а тому жодних перешкод у здійсненні ним права власності йому відповідач не чинить. Суд дійшов висновку, що відповідач зареєстрована та постійно проживає за адресою - [ADDRESS], отримала право на користування будинком як член сім'ї власника зі згоди позивача, оскільки постійно проживала за цією адресою, припинення сімейних стосунків між сторонами не є підставою для втрати права на користування житлом за умови продовження там проживати. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, оскільки відповідач весь час проживала та проживає у вказаній квартирі, норми права, на які посилається позивач не підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed