Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за несанкціонованим овердрафтом у розмірі 465,74 грн., відсотки за користування несанкціонованим овердрафтом у розмірі 29,09 грн., 3% річних у сумі 1,91 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.06.2015 року між «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» та [PERSON] було укладено договір №44-В-21-931 про відкриття поточного рахунку та обслуговування електронного платіжного засобу, відповідно до умов якого відповідачу відкрито картрахунок № [NUMBER] та видано платіжну картку. Вказує, що заборгованість виникла в зв'язку з тим, що відповідачем не було повернуто суму несанкціонованого овердрафту в розмірі 465,74 грн., на яку позивачем нараховано проценти по простроченню повернення овердрафту та 3 % річних. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. 25.09.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій просив суд розгляд справи провести у його відсутність. 29.10.2015 року, 14.12.2015 року, 28.01.2016 року в судове засідання відповідач не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів та за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України). Отже, двостороннім правочинам притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб. Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Судом встановлено, що 12.06.2015 року між «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» та [PERSON] було укладено договір №44-В-21-931 про відкриття поточного рахунку та обслуговування електронного платіжного засобу (надалі - договір). З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі та відкрив відповідачу картрахунок № [NUMBER] та видано платіжну картку. Пунктом 2.2. договору передбачено, що використання Платіжної картки регулюється чинним законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ, правовими нормами у відповідності до Договору, Правилами, Тарифами по випуску та обслуговуванню банківських міжнародних платіжних карток, емітованих позивачем. Відповідно до п. 3.4. договору, операції на картрахунку відповідача виконуються в межах витратного ліміту по Картрахунку згідно фінансових умов обслуговування рахунку, передбачених Тарифами. Витратний ліміт по Картрахунку визначається як суму залишку коштів на Картрахунку. При перевищенні ліміту витрат по Картрахунку, позивач проводить розрахунок по операціях за рахунок суми незнижувального залишку Картрахунку. Згідно п. 3.5. договору, у разу недостатності коштів незнижувального залишку, виникає несанкціонована заборгованість, яку відповідач повинен погасити останнього робочого дня місяця наступного за звітним, шляхом внесення (готівкових або безготівкових) коштів на Картрахунок. Під звітним місяцем в договорі мається на увазі місяць, в якому була допущена несанкціонована заборгованість. Відповідно до п. 3.6. договору, інформація про наявність заборгованості відповідача перед позивачем відображається в щомісячній виписці по Картрахунку. Відповідно до п. 10.1. договору, договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до дня закриття Картрахунку відповідача. Відповідно до п. 4.4. Тарифів, нарахування відсотків за користування коштами у разі виникнення несанкціонованої заборгованості здійснюється за ставкою 40% річних, що нараховуються щомісяця, в останній банківський день місяця на фактичні залишки заборгованості за овердрафтом за фактичний час користування овердрафтом. В свою чергу, відповідач скористався виданою йому карткою. Судом встановлено, що станом на 19.08.2015р., відповідач має заборгованість за недозволеною: перевитратою по Картрахунку в сумі 465.74 грн. та заборгованість за договором зі сплати за користування несанкціонованим овердрафтом (в процентах річних), згідно з п. 4.4. Тарифів, за період з 01.07.2015р. по 19.08.2015р., в сумі 29.09 грн. (двадцять дев'ять гривень 09 коп.). Суд зазначає, що зазначений вище договір підписаний в двосторонньому порядку сторонами без будь - яких зауважень і застережень, в судовому порядку не визнаний недійсним. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтями 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних на підставі ст. 625 ЦПК України. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та річних. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 1 жовтня 2014 року справа № 6-113 цс 14). Врахувавши зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1.91 грн. є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що на час подання позову у даній справі у Публічному акціонерному товаристві «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» була запроваджена тимчасова адміністрація на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.06.2015 № 121. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на 12.08.2015 року) уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку звільняється від сплати судового збору. Положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України визначають, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved