Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, де просить розірвати шлюб з відповідачем. Позов мотивує тим, що 14.07.1989 року зареєстрували шлюб. Від спільного шлюбу не мають неповнолітніх дітей, але відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.\~ Зазначає, що з 2008 року він періодично виїжджає на заробітки за межі України, з цього часу сімейне життя між ним та відповідачкою поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З 2012 року вони не підтримають подружні стосунки, за час спільного проживання переконались, що у них не має спільних інтересів. Спільного господарства не ведуть. Спір про поділ майна відсутній. Примирення вважає не можливим. Сторони на розгляд справи не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі, примирення вважає неможливим, та в разі повторної неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач на розгляд справи не зявилася повторно, про причини неявки суд не повідомила. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до вимог ст., ст. 224-226 ЦПК України та ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом з позовної заяви та матеріалів справи встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 1989 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Згідно позовної заяви, від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Подати до органу ДРАЦС спільну заяву про розірвання шлюбу у порядку, встановленому ст. 106 СК України, позивач не має можливості, так як відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС, а тому він звернувся з даним позовом до суду. Сторони спільне сімейне життя припинили з березня 2012 року, в звязку з тим, що в них не має спільних інтересів. Спільного господарства не ведуть та майновий спір відсутній. Позивач та його представник просять заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки та як вбачається з позову, тривалий час проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved