Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.04.2008 року та договору купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку від 31.08.2013 року належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що відповідачі, які зареєстровані у вказаному будинку, не проживають в такому з 07.09.1998 року, що підтверджується актом ЛКП «Сигнівка». В 1998 році [PERSON] з членами своєї сім`ї, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виїхали проживати в США і з цього часу проживають за кордоном. Відповідачі не сплачують комунальних платежів, не беруть участі в утриманні житла, їхніх особистих речей в будинку не має. Підтвердженням того, що відповідачі не мають наміру проживати в будинку є той факт, що 31.08.2013 року [PERSON] відчужила [PERSON] Ѕ житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача дав пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи належним чином. 07.09.2020 року подала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти задоволення позову. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд виходив з наступного. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Зміст права власності, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч.1 ст. 319 ЦК України. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, копією договору купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку від 31.08.2013 р. /а.с. 8-9, 12-13/. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Сигнівка» №1899 від 20.02.2020 року в будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - внук, [PERSON] - сестра, [PERSON] , [PERSON] - син сестри, [PERSON] - син сестри /а.с. 20/. Також встановлено, що відповідачі з 07.09.1998 року і по теперешній час у вищевказаному будинку не проживають, що підтверджується актами ЛКП «Сигнівка» від 19.05.2020 року та 04.09.2020 року /а.с. 21, 66/. З долучених позивачем копій квитанцій вбачається, що за період з травня 2019 р. по лютий 2020 року оплата комунальних послуг здійснювалась лише сім`єю [PERSON] /а.с.22-33/. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації у будинку [ADDRESS] і не проживають у ньому, судом не встановлено домовленості між ними і власником житла щодо порядку користування житловим приміщенням, добровільно виписатись із будинку позивача відповідачі не бажають, тим самим створюють перешкоди позивачу у здійсненні свого конституційного права власності на житло, яким він вправі володіти, користуватися і розпоряджатися на власний розсуд, а тому, враховуючи заяву [PERSON] про визнання позову, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів в користь позивача 840,80 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved