Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки 13 726 грн. 35 коп. та судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. Посилаючись, що 31.12.2012 року позичив відповідачці 7 000 гривень, з наступними строками повернення: до 10.06.2012 року - 1 000 грн., до 22.07.2012 року - 6 000 грн., в підтвердження чого відповідачкою була написана боргова розписка. [PERSON] частково виконала свої зобов'язання в сумі 2 100 грн., повернувши позивачу: 10.06.2012 року - 1 000 грн.; 20.08.2012 року - 1 000 грн.; 17.05.2013 року - 100 грн. На теперішній час відповідачка в повному обсязі суму позики не повернула і повертати в добровільному порядку відмовляється, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню за договором позики 4 900 грн. - сума основного боргу. За період з 17.05.2013 року - 07.04.2016 року прострочено 1 056 днів, тобто підлягає стягненню: 3 % річних в розмірі 425, 00 грн.; пені - 4 454, 17 грн. та інфляційного збільшення - 3 947, 18 грн. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 8 000 грн. від стягнення судового збору відмовляється. Не заперечує проти відстрочки виконання рішення суду. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги в сумі 8 000 грн. визнає, просить відстрочити виконання рішення суду до 01.12.2016 року. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Встановлено, що між сторонами справи був укладений договір позики у формі розписки з частковими виплатами та терміном повернення - 10.06.2012 року - 1 000 грн., 22.07.2012 року - 6 000 грн., що підтверджується копією розписки (оригінал надано до суду не було) та визнається сторонами. /а.с. 9/. Розписка підписана відповідачкою, що підтверджує факт отримання нею грошей, тобто позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Як вбачається з копії розписок відповідачка частково виконала свої зобов'язання за договором позики в сумі 2 100 грн., повернувши позивачу окремими сумами 1 000 грн., 100 грн. та 1 000 грн. /а.с. 13-15/. Однак, відповідачка в добровільному порядку решту боргу не повертає та користується коштами до теперішнього часу. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Абзацом 3 п. 24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачка [PERSON] позов визнала в повному обсязі, а згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин, враховуючи, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовно стягнення на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 8 000 грн., є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Статтею 217 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. На підставі заяви відповідачки про відстрочку виконання рішення суду, враховуючи її похилий вік, приймаючи до уваги відсутність заперечень з цього приводу з боку позивача, суд вважає за можливе виконання рішення суду відстрочити до 01 грудня 2016 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved