Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти, мотивуючи тим, що 24.10.2017 р. між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір позики. Відповідно до умов цього договору, відповідач отримав від позивача кошти у розмірі 700 доларів США, що станом на 08.04.2021 р., згідно офіційного курсу НБУ, в еквіваленті до гривні становить 19 525 грн., які зобов`язався повернути не пізніше 10.04.2018 р., що підтверджується розпискою про отримання коштів. 11.07.2017 позивач вдруге позичив відповідачу гроші в сумі 1000 євро, що станом на 08.04.2021 р., згідно офіційного курсу НБУ, становить в еквіваленті до гривні 33 139 грн. Вищезазначену суму відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути до 15.04.2018р.. Однак до цього часу кошти відповідачем не повернуто. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 08.04.2021 р. заборгованість відповідача становить 57 408 грн., що складається з 52 664 грн. сума основного боргу, та 4 744 грн. 3% річних, а тому позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задоволити, справу слухати за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 13.04.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд аналізуючи обставини та докази встановлені під час судового розгляду, вважає, що позов слід задовольнити, суд прийшов до такого висновку по слідуючих міркуваннях: -із розписки від 24.10.2017 р., вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 700 доларів США, що дорівнює 18 900 грн., які зобов`язався повернути до 10.04.2018 р. - із розписки від 11.11.2017 р., вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 1000 Євро, що дорівнює 31 000 грн., які зобов`язався повернути до 15.04.2018 р. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Як вбачається з висновків постанови Верховного Суду України від 18.09.2013 року у цивільній справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позикодавець має право вимоги до позичальника на повернення йому суми боргу за розпискою за наявності у нього оригіналу розписки підписаної позичальником. В той же час, позичальник свої зобов`язання не виконав, борг в обумовлений строк не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал розписки про отримання позичальником коштів. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. За таких обставин суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення позики, а тому з нього слід стягнути на користь позивача 52 664 грн., основного боргу та 4 721 грн. трьох процентів річних, загальною сумою 57 383 грн. Суд приходить до висновку, що відповідно до ст.141 ЦПК України та п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки згідно Посвідчення Серія [NUMBER] [PERSON] є інвалідом І групи, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому із [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі ст.ст.526,530,545,625,1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved