Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON], мотивуючи тим, що 17.10.2011 року він надав йому у борг 40000 грн. до 02.02.2014 року, 16000 грн. до 21.11.2011 року, 30000 грн. до 21.11.2013 року, 5000 грн., про що [PERSON] написав три відповідні розписки. Однак, у зазначений у розписках термін, відповідач кошти не повернув, незважаючи на неодноразові звернення позивача. Загальна сума боргу по зазначених розписках становить 91000 грн. Позивач вважає, що оскільки під час укладання договорів позики від 17.10.2011 р. (розписка №1, розписки №2, розписка №3) між ним та відповідачем домовленостей щодо розміру та порядку сплати процентів не було, а зазначеними коштами відповідач користується з 17.10.2011 року по даний час, а тому він має право вимагати від відповідача сплати процентів, які за його підрахунками за весь час користування коштами становить 17273,44 грн. Кількість днів протягом яких відповідач користувався позикою з 17.10.2011 р. до 09.10.2014 р. становить 1073 дні; облікова ставка НБУ, що діяла у період з 17.10.2011 р. 23.03.2012 р. становить 7,75 % річних, кількість днів користування коштами у даному періоді становить 159 дні. Отже: 86000*159*7,75%:365:100 2903,38 грн. облікова ставка НБУ, що діє з 23.03.2012 р. по 10.06.2013 р. становить 7,5 % річних. Кількість днів користування коштами в даному періоді 244 дні, отже 86000 грн.*244*7,5:365:100 4311,78 грн. облікова ставка НБУ, що діє з 10.06.2013 р. по 13.08.2013 р. становить 7 % річних. Кількість днів користування коштами у даному періоді становить 64 дні. Отже 86000*64*7 %:365:100 1056,56 грн. облікова ставка НБУ, що діє з 13.08.2013 р. по 15.04.2013 р. становить 6,5 % річних. Кількість користування коштів у даному періоді становить 245 дні. Отже 86000 грн*245*6,5%:365:100 3752,19 грн. облікова ставка НБУ, що діє з 15.04.2013 р. по17.07.2014 р. становить 9,5% річних. Кількість користування коштами у даному періоді становить 124 дні. Отже 86000 грн*124*9,5%:365:100 2775,56 грн. облікова ставка НБУ, що діє з 17.07.2014 по теперішній час становить 12,5 % річних. Кількість днів користування коштами у даному періоді 84 дні. Отже 86000 грн.*84*12,5%:360:100 2473,97 грн. Отже: 2903,38 грн.+4311,78 грн. +1056,56 грн.+3752,19 грн.+2775,56 грн.+2473,97 грн. А тому загальна суму відсотків за розписками №1,№2,№3, які він має право вимагати від відповідача за весь час користування становить 17273,44 грн. Вважає, що оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від 86000 *3% на 12 місяців 21500 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 129773,44 грн., що включає в себе 91000 грн. відповідно до розписок, 17273,44 грн. - сума облікової ставки НБУ, 21500 грн. та просив стягнути з відповідача сплачені ним судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, просив справу розглянути у його відсутність, про що надав відповідну заяву, а в разі неявки відповідачки просив винести по справі заочне рішення. Відповідач в судові засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України суд визнав за можливе розглядати справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та тої ж якості. Договір позики є укладений з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України). У відповідності до вимог ст.1047 ЦК України - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Проте позичальник, він же відповідач, порушив умови договору позики та вимоги ст. 1049 ЦК України, які кореспондується з вимогами ст.530 цього Кодексу - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що бути передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. За загальними правилами виконання зобов'язань, а саме ст. 525 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України - порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (належне виконання). Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.545 ЦК України - прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен визнати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України (підстави звільнення від доказування). Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли правовідносини за договорами позики, пов'язані із передачею позивачем у борг відповідачу 91000 (дев'яносто одна тисяча) грн., що підтверджується оригіналом розписок (а.с.8-10). У визначений у розписках строк відповідач боргу не повернув. Це стверджується сукупністю доказів. Таким чином, представленими доказами позивачем доведено існування між сторонами двостороннього цивільного правочинну (договору) позики, в межах якого позивачем виконано власні зобов'язання щодо надання відповідачу в борг суми коштів в розмірі 91000 грн., тоді як відповідач, у свою чергу, зобов'язань щодо повернення боргу у визначений у правочинні (розписках) терміни, не виконав. Враховуючи викладене,

Outcome: approved