Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування будинком № 63 по вул. Авдієвського в с. Підлісне Олександрівського району Кіровоградської області та стягнути судові витрати в сумі 704,80 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: вул. Авдієвського, 63 в с. Підлісне Олександрівського району Кіровоградської області. У зазначеному житловому будинку з дня народження зареєстрований його син [PERSON], який 01.04.2015 року вибув у Знамянський район Кіровоградської області на постійне місце проживання з родиною. Відповідач у його будинку не проживає більше одного року без поважних причин, не приймає участі у спільному побуті, не є членом його сімї, добровільно не бажає подати заяву про зняття з реєстраційного обліку, він може вважатись таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Він неодноразово в телефонному режимі, звертався до відповідача з вимогою, щоб він звернувся до реєстраційного відділу та знявся з реєстрації, але останній йому відмовляв, оскільки не мав часу. Позивач та його представник у судове засідання не зʼявилися, представник надала клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечила проти задоволення заочного рішення. У попередньому судовому засіданні позивач також пояснив, що відповідач являється його молодшим сином, який проживав разом з ним до 01.04.2015 року. Потім виїхав в с. Доняно-Камянка Знамянського району Кіровоградської області та до цього часу жодного разу не приїжджав. Він неодноразово звертався до сина, щоб він знявся з реєстраційного обліку, але у нього були постійні відмови, що немає часу приїхати. Зняття з реєстраційного обліку сина йому необхідно для того, що він продав будинок за який отримав кошти, але договір купівлі продажу не оформив. Відповідач, у відповідності до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте у судові засідання, призначені на 11.05.2018 року та 24.05.2018 року, не зʼявився, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав (а.с. 57). Тому, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулося 11.05.2018 року, пояснив, що відповідач являється йому хрещеником. В кінці березня на початку квітня 2015 року [PERSON] виїхав на заробітки на постійне проживання до Знамянського району Кіровоградської області. З того часу його не бачив. Позивач неодноразово їздив до сина, щоб він знявся з реєстраційного обліку, але той постійно відмовлявся через брак часу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні,яке відбулося 11.05.2018 року, пояснив що відповідач не бажає виписуватись, оскільки будинок продається. У 2015 році весною знайшовши роботу, відповідач виїхав добровільно до Знамянського району Кіровоградської області. З того часу бачив його один раз в с. Підлісне. Коли возив позивача до сина, щоб той приїхав та знявся з реєстраційного обліку, останній неодноразово відмовлявся. Таким чином, особисто був свідком того, що відповідач відмовляється приїжджати та виписуватись. Заслухавши сторін та учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.04.2017 року, [PERSON] є власником житлового будинку № 63 по вул. Авдієвського в с.Підлісне Олександрівського району Кіровоградської області з господарсько-побутовими будівлями (а.с. 10). Копією облікової картки обєкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки підтверджується те, що за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Підлісне, вул. Авдієвського, 63, зареєстрований [PERSON], який вибув з 01.04.2015 року за сімейними обставинами (а.с. 8-9). Згідно довідки, виданої Підлісненською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області № 811 від 06.12.2017 року, вбачається, що за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Підлісне, вул. Авдієвського, 63, зареєстрований [PERSON], але фактично не проживає з квітня місяця 2015 року (а.с. 11). Відповідно до акту, складеного 23.01.2018 року Підлісненською сільською радою Кіровоградської області в присутності двох представників громадськості: [PERSON] та [PERSON], встановлено, що за адресою: вул. Авдієвського, 63 в с. Підлісне Олександрівського району Кіровоградської області фактично проживає один [PERSON], а [PERSON], за даною адресою не проживає з квітня 2015 року (а.с. 7). Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімʼї. Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субʼєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предʼявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімʼї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімʼї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, право власності позивача на будинок підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст.ст. 383, 391 ЦК України - усунення перешкод у користуванні належним йому помешканням, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. Враховуючи той факт, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає в житловому будинку за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, с. Підлісне, вул. Авдієвського, 63, який належить [PERSON], обовʼязки по утриманню житла не здійснює, реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved