Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було завдано шкоди автомобілю позивача, яка до теперішнього часу не відшкодована. Оскільки цивільна-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», то позивач, після уточнення позовних вимог, просив стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчиненої відповідачем ДТП, грошові кошти в сумі 55375,84грн (вартість відновлювального ремонту автомобілю 55125,84грн, вартість послуг евакуатора - 250грн). Також позивач просив стягнути з [PERSON] на відшкодування моральної шкоди суму коштів в розмірі 18000грн (10000грн на відшкодування моральної шкоди, повязаної з фактом скоєння ДТП, 8000грн моральної шкоди, повязаної з втратою автомобілю). Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та надав суду заперечення, в яких зазначив, що адресовані до нього вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання йому такої шкоди та її розміру. Просив відмовити у вимогах до нього в повному обсязі. ПАТ «СГ «ТАС» адресовані до нього вимоги також не визнало в повному обсязі та надало заперечення, в яких зазначило, що страхова виплата на відшкодування завданої позивачу матеріальної шкоди не була здійснена у звязку з тим, що позивач відмовився подати до страхової компанії заяву про здійснення страхового відшкодування на його користь. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги і наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що позивач не подавав до ПАТ «СГ «ТАС» заяви про виплату страхового відшкодування, оскільки не погоджувався з його розміром. Зауважив, що під час розгляду справи в суді позивач звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» з відповідною заявою, але до теперішнього часу так і не отримав ніякої відповіді щодо узгодження розміру страхового відшкодування. Представник [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, викладених у запереченнях та просила відмовити у позовних вимогах до її довірителя. Представник ПАТ «СГ «ТАС» [PERSON] суду пояснив, що страхова компанія не заперечує свого обовязку щодо виплати страхового відшкодування на користь позивача, але позбавлена такої можливості, оскільки позивач не надає банківських реквізитів для здійснення перерахунку йому грошових коштів. Зауважив, що ПАТ «СГ «ТАС» повністю погоджується з розміром матеріальних збитків, завданих позивачеві, що визначені за наслідками проведення судової авто-товарознавчої експертизи, а тому у разі надходження від позивача відповідної заяви ці кошти будуть йому виплачені. Натомість оскільки ПАТ «СГ «ТАС» до теперішнього часу ніяким чином не порушувало прав та законних інтересів позивача, то просив відмовити у позовних вимогах до страхової компанії. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази та оцінивши їх у сукупності судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 30.08.2016р. о 14год 30хв в м. Черкаси по вул. Гагаріна, 122/1, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], що перебував попереду під управлінням [PERSON]. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.09.2016р. [PERSON] визнано винним у вчиненні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності /а.с.7/. Цивільна-правова відповідальність [PERSON] застрахована у ПАТ «СГ «ТАС» - поліс АЕ №8722902 зі строком дії з 27.06.2016р. по 26.06.2017р. /а.с.52-53/. 31.08.2016р. [PERSON] та [PERSON] склали відповідні письмові повідомлення на адресу ПАТ «СГ «ТАС» про ДТП /а.с.126-129/. 17.11.2016р. ПАТ «СГ «ТАС» направило позивачу листа, в якому розяснено про необхідність подання заяви про страхове відшкодування із зазначенням банківських реквізитів для перерахунку коштів задля проведення виплати страхового відшкодування та виконання зобовязань страховика згідно полісу АЕ 8722902 від 22.06.2016р. /а.с.130/. Натомість позивач не подав такої заяви. 14.06.2017р. позивач направив на адресу ПАТ «СГ «ТАС» заяву, в якій просив повідомити його чи може він отримати в якості відшкодування матеріальних збитків, завданих його автомобілю, суму коштів в розмірі 85250грн і яким чином /а.с.175/. На зазначену заяву йому було надіслано листа, який за змістом ідентичний листу від 17.11.2016р. /а.с.176/. Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, чим позивачу завдано матеріальних збитків. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 28.11.2016р., складеного ТОВ «Клевер Експерт» на замовлення позивача, вартість матеріального збитку складає 57301,73грн /а.с.10-31/. Відповідно до висновку експерта від 10.05.2017р., складеного за наслідками проведення судової автотоварознавчої експертизи судовим експертом [PERSON], вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, як власнику транспортного засобу ДЕО Ланос, внаслідок ДТП, що мала місце 30.08.2016р., станом на дату проведення експертизи складає 47184,56грн /а.с.85-111/. Окрім того, на замовлення позивача судовим експертом [PERSON] було також проведено автотоварознавче дослідження на предмет визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних позивачу, як власнику транспортного засобу ДЕО Ланос, внаслідок ДТП, що мала місце 30.08.2016р., виходячи з пошкоджень, що зафіксовані експертом [PERSON] в протоколі огляду транспортного засобу від 19.04.2017р. та цін на запасні частини, що вказані в рахунку ПАТ «Черкаси-Авто» №СЧ-0007318 від 11.07.2017р.. Відповідно до такого висновку від 18.07.2017р. станом на момент складання висновку вартість матеріальних збитків складає 55125,84грн /а.с.159-174/. До того ж після ДТП для транспортування свого автомобілю позивач використав послуги евакуатора вартістю 250грн, що підтверджується відповідним актом здачі прийняття-робіт та товарним чеком /а.с.9/. Оскільки відповідачі в добровільному порядку до теперішнього часу не сплатили позивачу ніякої компенсації за завдану шкоду, він звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Закону України від 01.07.2004р. №1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом 1961-IV. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону №1961-IV). Згідно зі ст.6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК підстав. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 26.10.2016р. №6-954цс16, від 21.12.2016р. №6-2097цс16 і є обовязковою для судів при визначенні правової норми, яка підлягає до застосування до спірних правовідносин. Отже в даному випадку вимоги позивача до ПАТ «СК «ТАС» мають договірний характер, оскільки зобовязання страховика виникає на підставі договору. Згідно ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 35 Закону №1961-IV передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Вимоги до форми і змісту такої заяви передбачені п.п.35.1, 35.2 ст.35 Закону №1961-IV. Відповідно до зазначених норм закону у такій заяві мають міститися, зокрема, зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують (а. «в» п.35.1 ст.35). Відповідно до змісту статті 36 Закону №1961-IV страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Системний аналіз змісту положень ст.ст.35, 36 Закону №1961-IV свідчить, що прийняттю рішення про виплату страхового відшкодування та здійсненню такої виплати кореспондує обовязок потерпілого подати відповідну заяву, тобто заявити свою вимогу до страховика. Натомість позивач відповідної заяви до ПАТ «СГ «ТАС» не подавав, а відтак строк виконання зобовязання ПАТ «СГ «ТАС» перед позивачем не настав. Доводи представника позивача щодо того, що між позивачем та ПАТ «СГ «ТАС» не було досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування є необґрунтованими з огляду на те, що позивач не заявляв взагалі ніяких вимог до ПАТ «СГ «ТАС» та не визначав їх розміру, а отже твердження про їх невизнання є передчасними. Навіть заява позивача від 14.06.2017р. /а.с.175/ по своїй суті та змісту не є заявою про страхове відшкодування, оскільки не містить вимог про виплату страхового відшкодування, а направлена лише на узгодження суми відшкодування в розмірі 85250грн. Натомість аналіз змісту а.2 п.36.2 ст.36 Закону №1961-IV свідчить, що розмір страхового відшкодування за заявою потерпілого визначається на підставі проведеної страховиком оцінки або експертизи пошкодженого майна, якщо страховик не погоджується з сумою заявлених вимог. Враховуючи, що позивач не заявляв до ПАТ «СГ «ТАС» своїх вимог, не надавав наявних в нього документів в обґрунтування розміру страхового відшкодування, яке він вважає за належне, не повідомляв своїх реквізитів для здійснення виплати страхового відшкодування, принаймні в розмірі, який мав бути розрахований страховиком на підставі заяви позивача і зазначений в рішенні про виплату страхового відшкодування, то доводи позивача про порушення чи невизнання його прав з боку ПАТ «СГ «ТАС» є необґрунтованими. За таких обставин позовні вимоги до ПАТ «СГ «ТАС» не підлягають до задоволення. Стосовно вимог до [PERSON], то суд зауважує наступне. За загальним правилом моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст.1167 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи моральна шкода, завдана позивачеві полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із протиправної поведінкою відповідача щодо нього та знищенням належного йому майна. З огляду на те, що факт неправомірності дій [PERSON] відносно позивача та факт завдання шкоди транспортному засобу позивача є доведеними, то така шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач визначив розмір завданої йому моральної шкоди на рівні 18000грн, проте всупереч ч.1, 3 ст.60 ЦПК не обґрунтував підстав з яких виходив при визначенні такого розміру, та не надав суду відповідних доказів на підтвердження таких підстав і наявності обставин, якими обумовлюється такий розрахунок. Отже, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодування позивачеві з боку відповідача, суд враховує обставини події ДТП та ступень вини відповідача у настанні її наслідків, поведінку відповідача (який не заперечував своєї вини, погоджувався взяти участь у відшкодуванні завданих позивачу збитків, за умови їх належного підтвердження, у разі недостатності суми страхового відшкодування, що не заперечується стороною позивача), поведінку позивача (який не вчинив дій задля отримання страхового відшкодування для покриття матеріальних збитків), ступень душевних страждань позивача та ступень обґрунтованості незручностей, завданих пошкодженням автомобілю. З урахуванням зазначених обставин справи, принципів розумності і справедливості, суд вважає, що позивачеві за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 1000грн. За таких обставин позовні вимоги до [PERSON] підлягають частковому задоволенню в межах суми 1000грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. На підтвердження понесених судових витрат позивачем надано суду квитанцію про сплату судового збору на суму 755,53грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то на підставі ст.88 ЦПК, понесені позивачем витрати з оплати судового збору підлягають частковому відшкодуванню за рахунок [PERSON] на суму 10грн (один відсоток від задоволених вимог). Стосовно витрат з оплати призначеної судом експертизи, то оскільки сторонами не надано доказів щодо їх оплати, то питання про їх відшкодування не розглядається. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial