Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS]. З 13 червеня 2001 року у вказаному будинку був зареєстрований відповідач [PERSON] В 2009 році відповідач виїхав на постійне місце проживання в іншу місцевість. Проте з реєстрації не знявся. Будь-яких домовленостей про користування житлом між ними відсутні. Той факт, що в будинку зареєстрований відповідач заважає позивачу повноцінно користуватись будинком, призводить до додаткових фінансових витрат по утриманню будинку . Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 27.12.2018 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив, хоча був повідомлений про дату судового засідання у порядку визначеному чинним законодавством. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з копії договору дарування будинковолодіння від 13.06.2001 року позивач прийняв в дар будинковолодіння за адресою [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сім?ї від 19.10.2018 року № 1-462 за вказаною вище адресою зареєстрований [PERSON], але по місцю реєстрації на даний час не проживає. Згідно довідки Зорівської сільської ради [PERSON] по місцю реєстрації не проживає з 07.10.2009 року. З письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] відповідач не проживає в будинку позивача з 2009 року. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зокрема, усунення перешкод можливе шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім'ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред'явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Отже вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідач, який зареєстрований за адресою [ADDRESS], не проживає в будинку з 2009 року, будь які договірні відносини щодо проживання у позивача між сторонами відсутні. Факт реєстрації особи, є перешкодою позивачу в користуванні власним житлом, а тому останнього необхідно визнати таким, що втратив право на користування цим житлом.

Outcome: approved