Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить змінити розмір стягуваних аліментів з нього за рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21.03.2005 року, на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, щомісячно, до повноліття доньки, зменшивши розмір аліментів до 1/7 частини всіх видів його доходу щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21.03.2005 року, з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, щомісячно, до повноліття доньки. З 2015 року по даний час перебуває у скрутному матеріальному становище, не працевлаштований, доходів не має, тому має заборгованість з аліментів. У звязку з викладеним, просить зменшити розмір аліментів. Позивач у судове засідання не з?явився, у відповідності до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте у судове засідання, призначене на 23.01.2019 року не з?явився, про причини неявки суду не повідомив (а.с. 53-54). Відповідач у судове засідання не з?явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала в повному обсязі (а.с. 49). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов непідлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що за рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21.03.2005 року з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, щомісячно, починаючи з 08.02.2005 року та до повноліття дочки [PERSON], тобто до 04.02.2022 року (а.с. 5). Згідно довідки Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області № 485/13.6-29 від 26.07.2018 року, [PERSON] сплачуються аліменти, згідно виконавчого листа № 2-278 від 21.03.2005 року, не в повній мірі, і заборгованість складає на 01.07.2018 року 2783 грн. (а.с. 6). Згідно відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів № 2399 від 09.07.2018 року, [PERSON] з 3-го кварталу 2013 року по 2-й квартал 2015 року отримував дохід в ТДВ «Новоархангельський сирзавод» в сумі 25467, 41 грн., з 3-го кварталу 2015 року по 1-й квартал 2018 року інформація про доходи відсутня (а.с. 8). Згідно наданої відповідачем довідки Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Кіровоградській області №562 /13.6-29 від 31.08.2018 року, [PERSON] станом на 31.08.2018 року має заборгованість з аліментів за виконавчим листом №2-278 від 24.03.2005 року в сумі 37031,00 грн. (а.с. 18). Згідно копій паспорта та свідоцтва про шлюб, [PERSON] 13.08.2009 року змінила прізвище на «Меренцова» у звязку з укладенням шлюбу (а.с. 20). Тому, суд вважає уточнити та вважати вірним прізвищем відповідача «Меренцова». Відносини, що склалися між сторонами суд відносить до сімейних правовідносин аліментних зобовязань і вважає за необхідне керуватися нормами СК України. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров?я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається, як напідставу зменшення розміру аліментів відсутність роботи та перебування у скрутному матеріальному становищі, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який визначений рішенням суду. Однак, суд не може прийняти як підставу яка унеможливлює сплачувати визначений судом розмір аліментів відсутність роботи та скрутне матеріальне становище позивача, оскільки останній є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Позивач не позбавлений можливості працевлаштуватися, отримати постійне джерело прибутку та забезпечувати свою дитину у визначеному розмірі. Він не надав доказів, які б підтверджували його скрутне матеріальне становище. Таким чином, відсутність офіційних джерел доходів не звільняє позивача як батька, від обов'язку щодо утримання своєї дитини. Обов'язок утримувати дитину покладається на батьків незалежно від їх матеріального становища. Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, позивачем суду надано не було, а наявність заборгованості не є підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, підстав для зменшення розміру аліментів, визначених судом немає, а тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, необхідно віднести за його рахунок.

Outcome: dismissed