Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 79 995,66 грн. посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 21.09.2011 року за договором банк надав відповідачу кредит у розмірі 8 500 грн. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 30 % на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з»явився, але в заяві до суду зазначив, що проти задоволення позову заперечує, просив застосувати строк позовної давності. (а.с. 51). Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 21.09.2011 року заповнив анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій зазначив свої особисті дані, згідно якої оформив кредитну картку «Універсальну» з кредитним лімітом 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.8-9). Відповідно до п. 1.1.7.12. Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку договір діє 12 місяців з часу його підписання. Якщо на протязі цього строку одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично вважається пролонгованим на такий же строк. Однак, в порушення умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в зв'язку з чим згідно проведеного розрахунку, станом на 31.03.2017 року, має заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 79 995 грн. 66 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 8 499,19 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 63 974,58 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 3 236,38 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 3 785,51 грн. (а.с. 5-7). На підтвердження укладення кредитного договору позивач надав копію заяви від 21.09.2011 року, Умови і правила надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача (а.с.10-33), та які стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, в тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання, підписи сторін, а також відсутня жодна ідентифікуюча ознака на предмет їх невід'ємності від Заяви позичальника. Пам»ятка клієнта та Тарифи банку позивачем не надані взагалі, хоча відповідно до заяви позичальника та Умов і правил надання банківських послуг вони є невід'ємною частиною договору. На підтвердження строку дії картки банк не надав жодної інформації (відсутні відомості про те, яка картка і на який строк видана). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частини першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Правила продовження дії картки, строки та порядок погашення заборгованості визначені Умовами та правилами надання банківських послуг за карткою. Зокрема, п. 1.1.7.3. визначає, що картка відкрита на невизначений строк, крім випадків, установлених п.п. 1.1.7.6, 1.1.7.7 Умов та правил надання банківських послуг, згідно яких у разі ненадходження грошових коштів на кредитну карту на погашення заборгованості протягом 3-х місяців з часу закінчення строку дії картки банк починає нараховувати комісію за користування рахунком, а при нульовому рахунку на картці на неактивному рахунку картка закривається. Кредитний рахунок також закривається при ненадходженні заробітної плати на карту протягом 6 місяців та дія кредитної картки не продовжується. Як вбачається із проведеного розрахунку прострочена заборгованість за кредитом виникла 26.12.2011 року, після чого банком проводились операції по нарахуванню процентів та погашення заборгованості по процентам. (а.с.5-7). Згідно п. 1.1.7.12. Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які є невід»ємною частиною кредитного договору, він діє на протязі 12 місяців з дати його підписання, тобто строк дії картки закінчився 21.09.2012 року. За таких обставин суд вважає, що у банка право звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом виникло 22.09.2012 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 1 ст.259 ЦК України передбачається, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п.1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг фізичним особам терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється тривалістю 50 років. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, пунктом 1.1.7.31 яким установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесять років, не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника від 21 вересня 2011 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У зв'язку із цим такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 21 вересня 2011 року. Розглядаючи справу № 6-16цс15 Верховний суд України постановою від 11.03.2015 року роз»яснив, що не мають юридичного значення, і юридичних наслідків, посилення в кредитному договорі на певні документи (внутрішні документи банку, наприклад Умови та Правила надання банківських послуг, Пам»ятка клієнта, Тарифи банку і т.д.), які позичальник не підписував як додатки до договору, і які містять умови надання та користування банківським кредитом, не передбачені безпосередньо договором кредиту. Такі документи (положення, правила) не є частиною договору кредиту і не можуть застосовуватися судами при визнанні умов договору кредиту, зокрема строку позовної давності. Такі ж правові висновки, викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13) та від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13). Отже, оскільки прострочена заборгованість за кредитом виникла 26.12.2011 року, а строк дії картки закінчився 21.09.2012 року то право на звернення до суду у банку виникло 22.09.2012 року. Таким чином, на час звернення Банку з цим позовом до суду 17.05.2017 року відбувся сплив позовної давності за вимогами по погашенню кредиту і, як наслідок цього, - по сплаті процентів, комісії, пені та штрафів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed