Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення матеріальної шкоди в сумі 15600 грн. 00 коп. та моральної шкоди в сумі 10000 грн., та судових витрат в сумі 257 грн. 60 коп. з відповідача на його користь яка була спричинена останнім в зв»язку з порушенням житлових прав позивача. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив що з червня 2012 року по травень 2014 року відповідач порушував його право на проживання в квартирі в якій він є зареєстрований, в зв»язку з чим він змушений був звернутись до суду і рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07.02.2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, позивача було вселено в квартиру [ADDRESS], та зобов»язано відповідача надати дублікати ключів від вхідних дверей та не чинити перешкоди у користуванні квартирою. За спірний період позивач змушений був винаймати житло з вини відповідача на що витратив 15600 грн. та отримав моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, посилались на обставини викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та вказала, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів щодо спричинення відповідачем будь-якої шкоди позивачу, а доданий договір оренди житла не відповідає вимогам законодавства і весь цей період позивач проживав у своїй квартирі в м. Харкові. Вислухавши позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2014 року, та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.1997 року є співвласниками та кожен з них має по ? частки квартири [ADDRESS]. [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі з 10.03.2009 року, та проживала в м. Харкові. [PERSON] після смерті матері [PERSON] в односторонньому порядку змінив замки на вхідних дверях, відмовився надати позивачу ключі від нового замка, та не допускав його до користування і проживання в спірній квартирі. Дані обставини встановлені судовим рішенням Обухівського районного суду від 07.02.2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування жилим приміщенням, усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, та вселено [PERSON] в квартиру [ADDRESS], та зобов»язано відповідача надати дублікати ключів від вхідних дверей та не чинити перешкоди у користуванні квартирою. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 15.05.2014 року, рішення Обухівського районного суду Київської області від 07.02.2014 року, залишено без змін. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також судом встановлено, що відповідно до домовленості про найм (користування) житла укладеної 01.06.2012 року між користувачем [PERSON] та орендарем приватним підприємцем ТОВ «Крім ЛТД» [PERSON], остання надала койко - місце в [ADDRESS] за плату 650 грн. позивачу, який був змушений найняти інше місце для свого тимчасового проживання - в [ADDRESS], в зв»язку з чим [PERSON] понесла майнові збитки на суму 15600 грн.. Але суд не бере до уваги договір про найм (користування), як доказ укладення договору найму житлового приміщення, в розумінні ст. 158 ЖК України оскільки його не зареєстровано у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів або в органі управління відповідно до вимог ст. 158 ЖК України. Так, статтею 158 ЖК України передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначити права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Крім того вищевказаний договір засвідчений печаткою на якій відсутній ідентифікаційний код юридичної особи за єдиним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, не зазначено строк на який він укладений, та не зрозуміло як в квартирі позивач отримав жилу площу як у гуртожитку, оскільки відповідно до ст.128 ч.2 ЖК України, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи чи організації, про що видається спеціальний ордер як це передбачено ст.129 ЖК України. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, вказано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У статті 1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Під час розгляду справи позивач не довів факт заподіяння йому як матеріальної так і моральної шкоди. Судом в ході розгляду справи не встановлено підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування шкоди, наявності самої шкоди, її розміру та причинного зв'язку з винними діями відповідача. За таких обставин підстав для задоволення вимог по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди немає. Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позивач не довів суду та не надав належних і допустимих доказів на підтвердження спричинення йому матеріальної та моральної шкоди відповідачем

Outcome: dismissed