Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом [PERSON] про стягнення грошових коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 05.11.2012 позивач передав в борг відповідачу 4000000,00 доларів США на строк 7 календарних місяців зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 3% на місяць, про що було складено розписку. Відповідно до розписки відповідач зобов'язалась у випадку неповернення боргу до 05.06.2013 передати позивачу 6% з числа належної їй частки в ТОВ «Агрофірма «Вільхівська» або передати активи підприємства по балансовій вартості на суму боргу. Однак, відповідач свої зобов'язання не виконала, борг позивачу не повернула, не передала належні їй відсотки у ТОВ «Агрофірма «Вільхівська» та не передала активи даного підприємства. Сума заборгованості станом на дату пред'явлення позову складає 32525767,79 грн. та включає в себе: основний борг у сумі 400000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 26.05.2016 становить 10045000,00 грн., проценти за користування позикою за період з 05.11.2012 по 27.05.2016 у розмірі 12701283,29 грн., три проценти річних за період з 06.06.2013 по 27.05.2016 у сумі 884235,21 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8895288,34 грн. Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 32525767,79 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. Під час розгляду справи за клопотанням представника відповідача залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON]. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідач зазначений у розписці борг не отримувала та не пам'ятає, щоб в той період писала розписку позивачу. Крім того, на зворотному боці розписки міститься інша розписка від [PERSON] про взяття на себе боргових зобов'язань відповідача. Таким чином відбулась заміна боржника у зобов'язанні, а тому вимоги до відповідача є безпідставними та необґрунтованими. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступних висновків. 05.11.2012 позивач передав відповідачу в борг 400000,00 доларів США на строк 7 місяців зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 3% на місяць. На підтвердження одержання вказаних коштів відповідачем складено розписку, згідно з якою остання зобов'язалася до 05.06.2013 повернути позивачу отриману суму боргу. У випадку неповернення коштів зобов'язалась передати позивачу 6% з числа належної їй частки в ТОВ «Агрофірма «Вільхівська» або передати активи підприємства по балансовій вартості на суму боргу (т.1, а.с.7). За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу отримання відповідачем у борг грошових коштів у сумі 400000,00 доларів США. Відповідач свої зобов'язання не виконала, борг позивачу не повернула, не передала належні їй відсотки у ТОВ «Агрофірма «Вільхівська» та не передала активи даного підприємства. Заперечуючи проти позову представник відповідача посилався, зокрема, на відсутність правових підстав для стягнення боргу з відповідача, оскільки у травні 2013 року відбулася заміна боржника у зобов'язанні на [PERSON] Так, відповідно до статті 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Проставлення однією зі сторін правочину (кредитором) свого підпису на розписці свідчить про згоду кредитора на заміну боржника у зобов'язанні. Як вбачається з розписки від 17.05.2013, складеної [PERSON], така не містить підпису позивача, а тому відсутні підстави вважати, що відбулася заміна боржника у даному зобов'язанні. Під час судового розгляду справи відповідач також заперечувала факт підписання нею розписки, у зв'язку з чим заявила клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.09.2017 № 15063/15064/17-32 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що рукописні записи (буквені та цифрові) та підпис від імені [PERSON] у розписці, яка складена від імені [PERSON] від 05.11.2012, виконано [PERSON] (т.1, а.с.156-164). За розрахунком позивача станом на 27.05.2016 борг відповідача складає 32525767,79 грн. та включає в себе: основний борг у сумі 400000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 26.05.2016 становить 10045000,00 грн., проценти за користування позикою за період з 05.11.2012 по 27.05.2016 у розмірі 12701283,29 грн., три проценти річних за період з 06.06.2013 по 27.05.2016 у сумі 884235,21 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8895288,34 грн. Проте з таким розрахунком суд повністю не погоджується з огляду на наступне. Як вбачається з позовної заяви, окрім іншого, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати, нараховані ним на грошові кошти, які передавались відповідачу в іноземній валюті - доларах США, що не передбачено законодавством, оскільки норми статті 625 ЦК України в частині стягнення інфляційних втрат поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. З огляду на викладене, в частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 8895288,34 суд вирішує відмовити. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування позикою, починаючи з листопада 2012 року по травень 2016 року, тоді як їх сплата передбачена розпискою лише за 7 місяців користування позикою. З огляду на вищевикладене, заборгованість відповідача за договором позики становить 13037967,87 грн., що складається з: основного боргу у розмірі 10045000,00 грн., відсотків за користування позикою за період з 05.11.2012 по 05.06.2013 у сумі 2108732,66 грн. та три проценти річних у розмірі 884235,21 грн. Оцінюючи зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у розмірі 13037967,87 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 6890,00 грн. судових витрат. З викладеного,

Outcome: partial