Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитною лінією, посилаючись на те, що 17.12.2012 року між сторонами було укладено кредитну угоду відповідно до умов заяви № 002-03361-171212, згідно якої позивач відкрив відповідачці картковий рахунок № [NUMBER], та встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 2000 грн. Відповідачка скористалась кредитною лінією, але станом на 19.05.2014 року не виконує належним чином зобов'язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 2934,85 грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 1494,88 грн., простроченого тіла кредиту в сумі 488,59 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 951,38 грн. Оскільки вирішити спір в добровільному порядку неможливо позивач вимушений звертатись до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, у якому просив позов задовольнити, не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. В судове засідання відповідач не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, заперечень на позов не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів в порядку ст. 169 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України не здійснюється. Суд, дослідивши заяву та матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні встановлено, що предметом спору в даній справі є кредитні правовідносини. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, що 17.12.2012 року сторони уклали кредитний договір № 002-03361-171212, відповідно до якого позивач відкрив відповідачці картковий рахунок № [NUMBER], та встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 2000 грн. Відповідачка порушила умови кредитного договору і станом на 19.05.2014 року має заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості загальна сума боргу становить 2934,85 грн., яка складається з тіла кредиту в сумі 1494,88 грн. простроченого тіла кредиту в сумі 488,59 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 951,38 грн. (а.с. 7). Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у строк, визначений в договорі. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (позивач) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові (відповідачеві) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що позивач в повному обсязі виконав умови договору, а відповідач в односторонньому порядку ухиляється від виконання умов кредитного договору, а саме не сплачує заборгованість у строки та в розмірах, передбачених вказаним договором, що підтверджується вищезазначеними доказами по справі, наданими позивачем. Статтею 625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України „Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні дані, що відповідач вживав заходів для належного виконання зобов'язання по даним правочинам, у зв'язку з чим порушення зобов'язання визнається судом таким, що сталося з її вини. Згідно ст.ст. 1,10 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.129 Конституції України одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Частиною 1 ст. 58 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved