Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог стягнути з відповідача не виплачену при звільненні заробітну плату в розмірі 1803,34 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 2 лютого 2016 року по 27 жовтня 2016 року в сумі 23019,57 грн. та вихідну допомогу в сумі 2578,68 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 21 березня 2005 року працював на посаді слюсаря-сантехніка в ТзОВ «ЖЕО ЖБК». 1 лютого 2016 року був звільнений з роботи у звязку зі скороченням посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. В день звільнення розрахунку з ним проведено не було, на його неодноразові звернення з вимогами про виплату належних сум відповідач не реагує. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Пояснив, що розрахунку з позивачем не проведено і на час розгляду справи, а тому просить стягнути середній заробіток за весь час період затримки розрахунку по день ухвалення рішення. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст.224 ЦПК України за згодою представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 22 березня 2005 року [PERSON] був прийнятий на посаду слюсаря-сантехніка 4 розряду ТзОВ «Житлово-експлуатаційне обєднання житлово-будівельних кооперативів». 1 лютого 2016 року позивач звільнений у звязку зі скороченням посади за п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Як вбачається з довідки про доходи, виданої ТзОВ «ЖЕО ЖБК» 9 лютого 2016 року, заборгованість з виплати [PERSON] заробітної плати на 9 лютого 2016 року становить 1803,34 грн. Згідно із ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 1803,34 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах першому, другому, шостому статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі не менше середнього місячного заробітку. За розрахунком позивача, з яким погоджується суд, розмір середнього місячного заробітку складає 2578,68 грн. ( ( 3014,68 грн. + 2142,69 грн. ) : 2 ). Відтак, позовна вимога про стягнення вихідної допомоги в сумі 2578,68 грн. підлягає задоволенню. За положеннями ст.117 КзПП України у разу невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.16 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із розясненнями, які містяться в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Позивач в день звільнення перебував на роботі, що вбачається з довідки про доходи від 9 лютого 2016 року про нарахування йому заробітної плати за лютий 2016 року. В день звільнення розрахунку з позивачем проведено не було. Доказів на спростування вказаних обставин суду не надано. Таким чином, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку обґрунтовані. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається у відповідності до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Згідно із п.8 вказаного вище Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці роботи складає 125,79 грн. ( 5157,37 грн. : 41 робочий день ). Кількість робочих днів за період затримки розрахунку з 2 лютого 2016 року ( наступного дні після звільнення ) до 20 грудня 2016 року ( день ухвалення рішення ) становить 223. Середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 2 лютого 2016 року до 20 грудня 2016 року складає 28051,17 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] За правилами ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved