Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить: стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 12\~502,82 грн. за кредитним договором № б/н від 15.11.2010 року та судові витрати у розмірі 1 762,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.11.2010 року [PERSON] (далі - Відповідач) 15.11.2010 року отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом Відповідача в заяві. У порушення норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 31.03.2018 року має заборгованість 12\~502,82 грн., яка складається з наступного: 1\~976,00 грн. - заборгованість за кредитом; 9\~455,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 571,56 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31 травня 2018 року позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Від його представника, [PERSON], який діє на підставі довіреності від 24.07.2018 року, надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити на підставі спливу строків позовної давності. Зазначає, що остання операція за вказаним договором була проведена 16.11.2010 року, а саме зняття грошей, і саме з цього часу для позивача почався перебіг позовної давності. Але, позивач звернувся з позовом до суду лише 02.05.2018 року, пропустивши визначений законом строк позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного. Так, 15.11.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н. За умовами укладеного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Розрахунок заборгованості, представлений Банком, вказує на те, що відповідач 16.11.2018 використав кредитний ліміт у сумі 1976, 00 грн., після чого ніяких дій з повернення кредиту не вчиняв. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, ч.2 ст.258\~ЦК України передбачає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до п.1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256, мінімальний обовязковий платіж - розмір боргових зобовязань Клієнта, які щомісячно підлягають до сплати клієнтом протягом строку дії карти. Даний платіж розраховується як сума Овердрафту і сума щомісячного Платежу, який складається із нарахованих до сплати процентів і частки заборгованості по кредиту. Відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» розмір щомісячних платежів складається не лише із процентів, а також включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів відповідно до картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»\~\~- до 25 числа місяця, наступного за звітним. Відповідно до п. 1.1.3.2.2. Умов та правил надання банківських послуг у випадку порушення утримувачем або довіреною особою умов даного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань за Договором. Таким чином, оскільки договором передбачено щомісячна сплата як відсотків, так і тіла кредиту (мінімальний розмір 7% від заборгованості), а відповідач з дня отримання кредитних коштів з 16 листопада 2010 року взагалі не вносив таких платежів, у позивача виникло право на предявлення вимог по поверненню з 26 грудня 2010 року. Однак, позов поданий лише у травні 2018 року, тобто з пропуском строків позовної давності. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом із тим, в даній справі не має вирішального значення строк дії картки, оскільки право на предявлення вимоги у позивача виникло саме з часу першого порушення відповідачем взятих на себе зобовязань щодо щомісячного погашення заборгованості і сплаті процентів. Відповідно дост.256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах цього суду від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16. Встановивши, що останню операцію за договором про надання банківських послуг відповідач здійснив 16.11.2010 року, тому право вимоги у Банку виникло з 26 грудня 2010 року, а з позовними вимогами банк звернувся до суду лише у травні 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності. Кредитор, у свою чергу, зобов'язаний цікавитись своїми майновими правами та, у випадку їх порушення, звертатись до суду за їх захистом. Враховуючи компетенцію та повноваження банку щодо моніторингу стану рахунків своїх клієнтів-позичальників, позивач міг довідатись та довідався про порушення своїх прав, як кредитора, ще у грудні 2013 року, однак не здійснив жодних дій, спрямованих на їх відновлення. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться вст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав. Початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення) дії договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). Особа повинна знати про стан своїх майнових прав, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові цього суду від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16. Пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про фактичне порушення своїх прав відповідачем він знав ще починаючи з грудня 2010 року, однак з позовом звернувся лише у травні 2018 року, що є підставою для відмови у позові. Згідно ч.4\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed