Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом , в якому вказує, що 13 листопада 2015 р він був прийнятий на роботу молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки Оріхівської виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області на підставі наказу № 299 о/с від 12 листопада 2015 року 27 квітня 2016 року його звільнено з роботи за власним бажанням. За час роботи кожного місяця заробітну плату позивачу сплачувалась у наступному порядку: за сімнадцять днів листопада 2015 року - 887,25 грн.; за грудень 2015 року - 2559,99 грн.; за січень 2016 року - 2 765,18 грн., за лютий 2016 року-2 704,91 грн.; за березень 2016 року - 2 755,45 грн. Отже, середньомісячна заробітна платня, виходячи з цих, виплат складає 2519,29 грн. на місяць, та 83,98 грн. на день. З часу його звільнення (27 квітня 2016 року) і по день предявлення цього позову до суду (12 травня 2016 року) минуло 16 днів, але розрахунку по заробітній платні з позивачем не проведено. Таким чином на день подання цього позову до суду відповідач повинен виплатити позивачу розрахунок по заробітній платі за 27 відпрацьованих днів квітня 2016 року та сердньомісячний заробіток за 16 днів затримки розрахунку у загальній сумі 3 611,14 грн. Прохає стягнути з Оріхівської виправної колонії управління ДПтС України в Запорізькій області на його користь 3 611,14 грн., у тому числі борг по заробітній платі за період з 1 по 27 квітня 2016 року у сумі 2 267. 46 грн. та середню заробітну плату за затримання розрахунку на 16 днів у розмірі 1 343,68 грн. Стягнути з відповідача до Державного бюджету України судовий збір. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше чим за один місяць. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на позові наполягає. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Суд заслухавши представника відповідача по справі, вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази надані сторонами вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як зазначено у ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія видається на вимогу працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як зазначено у ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Судом установлено, що [PERSON] з 13 листопада 2015 по 27.04.2016 року проходив службу в Державній кримінальній виконавчій службі України безперервно пять місяців чотирнадцять днів /а.с.9/. В позовній заяві позивач вказує, що йому не виплатили заробітну плату на день розрахунку, а саме з 27 робочих днів квітня 2016 року . Трудову книжку йому було видано на руки фактично 29 квітня 2016 року із записом про його звільнення від 27 травня 2016 року. Докази в матеріалах справи відсутні, про те , що позивачу трудову книжку було видано на руки фактично 29 квітня 2016 року із записом про його звільнення від 27 травня 2016 року, Представником відповідача в судовому засіданні надано висновок службового розслідування по факту порушення службової дисципліни старшим прапорщиком внутрішньої служби [PERSON], молодшим інспектором відділу нагляду і безпеки Оріхівської виправної колонії (№88) відповідно до якого встановлено, що в період з 01 квітня 2016 року по 27 квітня 2016 року він не виходив на службу без поважних причин, що підтверджується наказами про забезпечення охорони та нагляду на добу (накази з № 92 від 01.04.2016 року по № 118 від 27.04.2016 року)./а.с.19-46/. Згідно наказу Оріхівської виправної колонії (№88) про позбавлення премії № 144/АГ від 17.05.2016 року період часу з 01 квітня 2016 року по 27 квітня 2016 року прапорщику внутрішньої служби [PERSON], молодшому інспектору відділу нагляду і безпеки вважати прогулом. За невихід на службу без поважної причини прапорщика внутрішньої служби [PERSON], молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, позбавити поточного преміювання за підсумками роботи у квітні місяці 2016 року на 100%./а.с.47/. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, а також відповідно до довідки бухгалтерії Оріхівська виправна колонія (№88) в межах своєї діяльності фінансується з державного бюджету України. Кошти на виплату грошового забезпечення осіб вищого, середнього і рядового начальницького складу, заробітної плати вільнонайманих працівників та інших видатків надходять 1 раз на місяць. Виплата грошового забезпечення здійснюється 1 раз на місяць за поточний період. На момент звільнення старшого прапорщика внутрішньої служби [PERSON], молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки 27 квітня 2016 року (наказ № 96 о/с від 27.04.2016 року) грошове забезпечення було виплачено 22 квітня 2016 року. Станом на 27.04.2016 року кошти на реєстраційних рахунках державної казначейської служби України були відсутні. Остаточний розрахунок при звільненні [PERSON] був здійснений 25.05.2016 року. Відповідно до наказу № 96 о/с від 27.04.2016 року йому було виплачено компенсацію за невикористані 11 (одинадцять) діб щорічної оплачуваної відпустки. Також позивачем було долучено до матеріалів справи ксерокопія виписки за картковим рахунком клієнта, відповідно до якого виплата заробітної плати здійснювалася 1 раз на місяць за поточний період./а.с.10/. Відповідно довідки , яка видана головним бухгалтером установи , вказано, що грошове забезпечення за період служби [PERSON] складає дванадцять тисяч сімдесят девять гривень , нарахована компенсація за невикористані 11 діб щорічної відпустки у сумі 946.21 гривень, утримано за прогули за березень 2016 року (7 днів) в сумі 405,29 гривень./а.с.49/. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивач не довів належними та обґрунтованими доказами вказані в позові обставини, а саме не підтверджена жодними доказами наявність заборгованості по заробітній платі з 1 по 27 квітня 2016 року та середню заробітну плату за затримання розрахунку у розмірі 1343,68 гривень, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: approved