Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 3% річних у сумі 115716,86 грн. та 365175,93 грн. інфляційних нарахувань, а всього 480892,79грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.09.2007 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-703/168/2007, згідно з яким Відповідач отримала кредит в розмірі 172968,36 доларів США строком до 25.09.2017 року у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі. На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.05.2011 року Банк відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за Кредитним договором. На підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2010 року з відповідача стягнуто в соліадрному порядку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 1491197,83 грн. На теперішній час [PERSON] ( [PERSON] відбулась зміна прізвища) своїх зобов`язань не виконала, тому позивач на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні нарахування. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Матеріалами справи встановлено, що 24.09.2007 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № МL-703/168/2007, згідно з яким Відповідач отримала кредит в розмірі 172968,36 доларів США строком до 25.09.2017 року у порядку та розмірах, встановлених у Кредитному договорі. 27.05.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», у відповідності до ст.ст. 512, 514, 1077-1079, 1082, 1084 ЦК України, укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за зазначеним кредитним договором. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2010 р. по справі № 2-1583/10/15 задоволено позов ПАТ «ОТП Банк», стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ML 703/168/2007 від 24.09.2007 року в сумі 1 491 197,83грн. Згідно із довідкою, наданою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 12 грудня 2017 року, Відповідач здійснювала погашення заборгованості за кредитом № ML 703/168/2007 від 24.09.2007 року по 14.10.2013 року були здійснені погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 132837,20 грн.. з яких 62989,95 грн. погашення за тілом кредиту, 69847,25 грн. - погашення відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання , як це передбачене п. 3 ст. 549 ЦК України. Щодо вимог про стягнення з Відповідача трьох відсотків річних у сумі 115716,86, суд приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 599 ЦК зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняться від відповідальності за не виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України божник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач прострочила виконання зобов`язання за договором, що підтверджується рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2010, що набрало чинності 05.07.2010, у справі № 2-1583/10/15 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № ML 703/168/2007 від 24.09.2007 року. Прийняття судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обв`язок по виконанню судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. Внаслідок такого рішення залишаються зобов`язання зі сплати боргу, визначеного судовим рішенням, та право кредитора на нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України за час невиконання такого рішення. Зазначена позиція викладена в Ухвалі Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що у тому разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК України. Згідно зі ст. 1046 ЦК України предметом договору позики можуть бути як грошові кошти, так і інші речі, визначені родовими ознаками. Оскільки відповідно до положень ст. 1054 та ст. 1058 ЦК України предметом кредитного договору та договору банківського вкладу можуть бути лише грошові кошти, до спірних правовідносин, які пов`язані з неналежним виконанням зобов`язань, що випливають із кредитного договору, підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Отже, за період з 17.01.2017 року по 17.01.2020 рік відсотки річних за 3 роки (1097 днів), нараховані на суму заборгованості 1284569,81 грн., що становить 115716,86 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних у сумі 115716,86грн. за несвоєчасне виконання нею грошового зобов`язання за кредитним договором № ML 703/168/2007 від 24.09.2007 року. Крім того, Позивачем заявлена вимога про стягнення з Відповідача інфляційних нарахувань у сумі 365175,93грн. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення. За період з 17 січня 2017 року по 17 січня 2020 року сума інфляційних нарахувань з рахуванням суми заборгованості 1284569,81 грн. становить 365175,93грн.; Індекс інфляції за весь період = 1.2842788 (лютий 2017 р. - 101%, березень 2017 р. - 101.8%, квітень 2017 р. - 100.9%, травень 2017 р. - 101.3%, червень 2017 р. - 101.6%, липень 2017 р. - 100.2%, серпень 2017 р. - 99.9%, вересень 2017 р. - 102%, жовтень 2017 р. - 101.2%, листопад 2017 р. - 100.9%, грудень 2017 р. - 101%, січень 2018 р. - 101.5%, лютий 2018 р. - 100.9%, березень 2018 р. - 101.1%, квітень 2018 р. - 100.8%, травень 2018 р. - 100%, червень 2018 р. - 100%, липень 2018 р. - 99.3%, серпень 2018 р. - 100%, вересень 2018 р. - 101.9%, жовтень 2018 р. - 101.7%, листопад 2018 р. - 101.4%, грудень 2018 р. - 100.8%, січень 2019 р. - 101%, лютий 2019 р. - 100.5%, березень 2019 р. - 100.9%, квітень 2019 р. - 101%, травень 2019 р. - 100.7%, червень 2019 р. - 99.5%, липень 2019 р. - 99.4%, серпень 2019 р. - 99.7%, вересень 2019 р. - 100.7%, жовтень 2019 р. - 100.7%, листопад 2019 р. - 100.1%, грудень 2019 р. - 99.8%, січень 2020 р. - не встановлено). З огляду на наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача інфляційних нарахувань у сумі 365175,93 грн. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved