Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 01.06.2012 року він надав відповідачу за договором позики грошові кошти у розмірі 349 000 грн. та 151 000 грн. зі строком повернення до 05.06.2015 року й 15.10.2013 року відповідно. За отримання грошових коштів відповідач написав розписку. Коли минув строк позики він звернувся до відповідача з приводу повернення грошей, але відповідач у встановлений строк гроші не повернув. На підставі цього просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 500 000 грн. за договорами позики, а також індекс інфляції та 3% річних за користування грошима. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що він не отримував грошей від позивача, але вказані договори позики підписував. Повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно договору позики від 01 червня 2012 року відповідач [PERSON] отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 349 000 грн. та зобов'язався їх повернути не пізніше 05 червня 2015 року. Згідно договору позики від 01 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу, відповідач [PERSON] отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 151 000 грн. та зобов'язався їх повернути не пізніше 15 жовтня 2013 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений законом або договором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач надав відповідачу грошові, а відповідач, отримавши їх, належним чином не виконав свої обов'язки по їх поверненню. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо безгрошовості договору поруки, оскільки відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики, але відповідач не скористувався своїм правом та доводи щодо повернення отриманих грошей, оскільки відповідно до ст. 545 ЦК України виконання зобов'язання підтверджується наявністю у боржника боргового документу або розпискою кредитора, яку він видає. Крім цього, суду відповідач, в силу ст. 10, 60 ЦПК України, не надав доказів, які підтверджують факт повернення коштів за укладеним між нами договором позики. У відповідності до ст. 61 ЦПК України. кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилася у відповідача. Розрахунок відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства. Таким чином, суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що відповідач в однобічному порядку не виконав покладені на нього договором зобов'язання по поверненню позики, а тому позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 6 890 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.,

Outcome: approved