Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3469,7 грн., посилаючись на те, що при звільненні розрахунок проведений не був. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача у судове засідання не зявився, у письмових запереченнях позов не визнав, оскільки позивачем не надані докази наявності заборгованості із заробітної плати, після зміни юридичної адреси та переміщення відповідача позивач залишився мешкати на непідконтрольній Україні території. Документація відповідача, у т.ч. бухгалтерська, залишилися на непідконтрольній України території, як печатка установи і деякі працівники. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія наказу №40-к від 07.04.2004 р.; копія наказу №220-к від 31.12.2014 р.; копія додаткової угоди від 25.10.2011 р.; копія контракту №221 від 09.10.2009 р.; копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; копія наказу №131 від 13.11.2014 р.; письмові заперечення проти позову; відзив на заперечення; довідка №503 від 01.10.2015 р. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 07 квітня 2004 р. на підставі наказу №40-к від 07.04.2004 р. працював у відповідача на посаді водія 2 класу (категорії В,С,Д) (а.с.5). Наказом № 220-к від 31.12.2014 р. був звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін (а.с.5 зв.). На підставі ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.11 ч.1, 2 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Таким чином, суд розглядає справу у межах позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів і не може витребувати їх за власною ініціативою без відповідного клопотання сторони, право заявити яке він був позбавлений у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін та їх представників. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак позивачем не надані докази розміру заборгованості відповідача перед ним та її наявності довідка відповідача про нарахування компенсації з посиланням на її розмір і невиплату тощо. Клопотання про витребування такої інформації у відповідача позивачем не заявлялося, суд в силу ст.11, 60 ЦПК України не має права здійснити це самостійно. Суд не приймає до уваги надану позивачем «табульку», оскільки вона не завірена належним чином, тому не може бути достовірним доказом у справі. Тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed