Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму коштів у розмірі 55251,20 грн. різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, здійсненою страховиком на користь особи, потерпілої від дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначив, що 20 листопада 2012 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна іншуранс груп» та [PERSON] укладено Комплексний договір № 06/02-200000482 добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ), за яким застрахований автомобіль «Тойота», реєстраційний номер № [NUMBER]. 08 лютого 2013 року у м. Дніпропетровськ сталася дорожньо-травнспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, та автомобіля «Хюндай», реєстраційний номер № [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Відповідно до постанови суду винним у вчиненні ДТП є [PERSON] Відповідно до Рахунку-фактури № ЗП0000035 від 27 лютого 2013 року вартість ремонту автомобіля «Тойота» становить 106211,20 грн. На виконання вимог договору страхування ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна іншуранс груп» виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 105251,20 грн. (сума страхового відшкодування з урахуванням франшизи за договором КАСКО). Оскільки позивачем встановлено, що [PERSON] є ветераном війни, учасником бойових дій, 16 травня 2013 року направлено заяву на адресу МТСБУ про відшкодування коштів. 07 серпня 2013 року МТСБУ перерахувало на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. (ліміт відповідальності). Несплаченою залишилась сума страхового відшкодування в розмірі 55251,20 грн., яку позивач, в порядку ст.1194 ЦК України просить стягнути з відповідача, вказуючи, що в добровільному порядку відповідачем означені кошти не сплачено. Від представника позивача у судове засідання надійшла заява про розгляд справи без участі представника. На позовних вимогах наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не пояснив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, який в наданій заяві не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 20 листопада 2012 року між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна іншуранс груп» та [PERSON] укладено Комплексний договір № 06/02-200000482 добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО), водія та пасажирів від нещасних випадків (НВ) (надалі - Договір страхування), згідно якого застраховано автомобіль «Toyota camry», реєстраційний номер № [NUMBER]. Страхова сума визначена сторонами в розмірі 192000,00 грн.; франшиза - 0,50%. Строк дії договору - до 20 листопада 2013 року включно /а.с.5-7/. згідно п.20.1.8 Договору, страховик має право після виплати страхового відшкодування пред`явити право зворотної вимоги до осіб, що винні в настанні страхового випадку. Згідно постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2013 року, 08 лютого 2013 року у м. Дніпропетровськ [PERSON], керуючи автомобілем «Хюндай гетс» реєстраційний номер № [NUMBER] скоїв зіткнення із автомобілем «Тойота», реєстраційний номер № [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження. Встановлено вину [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП /а.с.13/. 11 лютого 2013 року [PERSON] подано позивачу заяву про настання події із застрахованим транспортним засобом /а.с.8-9/. У відповідності до звіту спеціаліста авто товарознавця № 19021302 від 21 лютого 2013 року,вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota camry» в результаті його пошкодження, без коефіцієнта фізичного зносу складає 114423,82 грн. /а.с.14-16/. Згідно рахунку-фактури № ЗП-0000035 від 27 лютого 2013 року ТОВ «Фірма «Зігфрід-плюс», витрати на відновлення транспортного засобу становлять 106211,20 грн. /а.с.33-35/. 01 березня 2013 року [PERSON] подано позивачу заяву про виплату страхового відшкодування згідно рахунку-фактури /а.с.37/. 04 березня 2013 року позивачем проведено розрахунок № 132751097-1 розміру страхового відшкодування на підставі рахунку-фактури № ЗП-0000035 /а.с.38/ складено страховий акт та Головою правлінні ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна іншуранс груп» надано розпорядження № 132751097-13-1155 від 21 березня 2013 року про виплату страхового відшкодування в сумі 105251,20 грн. (сума страхового відшкодування з урахуванням франшизи за договором КАСКО), 02 квітня 2013 року означена сума перерахована на розрахунковий рахунок ТОВ «Фірма «Зігфрід-плюс» згідно заяви позивача /а.с.38, 39, 40, 41/. Згідно копії посвідчення серія [NUMBER] від 20 січня 2012 року, [PERSON] є ветераном війни, учасником бойових дій /а.с.42/. 16 травня 2013 року позивач звернувся до Моторного (Транспортного) Страхового Бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 105251,20 грн. /а.с.43/. У відповідності до відповіді МТСБУ №3/1-06/21617 від 12 серпня 2013 року позивача повідомлено про ухвалення рішення про виплату суми сплаченого страхового відшкодування позивачу в розмірі 50000,00 грн. /а.с.44/. 15 травня 2013 року на адресу відповідача направлено повідомлення про необхідність сплати суми сплаченого відшкодування в порядку регресу /а.с.45-46/. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з наступного. Згідно до ст. 11, 16 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. У відповідності до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Так страхування цивільно-правової відповідальності особи, якій завдано шкоду дорожньо-транспортною пригодою та право на отримання відшкодування підтверджується відповідним договором. При цьому факт скоєння ДТП та вина відповідача у завданні шкоди підтверджується постановою суду, яка набрала законної сили. Розмір завданої шкоди підтверджено рахунком-фактурою, на підставі якого здійснено відшкодування шкоди в порядку ст.ст.29, 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та який є меншим від розміру шкоди, визначеного страховиком відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Позивач, здійснивши виплату потерпілій особі, як страховик виконав умови договору та набув права зворотної вимоги до особи, якою завдано шкоду в порядку ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1191 ЦК України. При цьому, означене право позивач частково реалізував, звернувшись до МТСБУ в порядку ст.13, пп.б п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», отримавши страхове відшкодування в межах суми, визначеної п.9.2 ст.9, п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - 50000,00 грн. Таким чином, сума збитків, понесених позивачем внаслідок виплати страхового відшкодування, не відшкодованого позивачу становить 56251,21 грн. (105251,20 - 50000). Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зважаючи на те, що позивач, виплативши потерпілій особі суму страхового відшкодування набув в порядку регресу та згідно умов Договору страхування права вимоги до відповідача, як завдавача шкоди та те, що за повідомленням позивача, суму в розмірі 50000 грн. позивачу відшкодовано МТСБУ і позивач просить стягнути з відповідача суму саме в розмірі 55251,20 грн., позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Оскільки позивачем при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 552,51 гривень, з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню сума в розмірі 390,86 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved