Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартири №№143, 144, 145, 146 по вул. Старочуднівській, 12/77 в м. Житомирі. При цьому посилається на те, що рішення міськвиконкому про надання відповідачам спірних квартир не приймалось, ордер на зазначені квартири не видавався і вони без відповідної правової підстави володіють зазначеним нерухомим майном, чим порушують права власника Житомирської міської ради. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.114-1 ЖК УРСР, у випадках ліквідації дитячого будинку сімейного типу батьки-вихователі повинні звільнити надане їм жиле приміщення (стаття 46-1), а в разі відмови підлягають виселенню з наданням їм іншого благоустроєного жилого приміщення. Згідно п.34 Положення про дитячий будинок сімейного типу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1994 року №267 із змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17.03.1998 року №310, у разі ліквідації дитячого будинку сімейного типу батьки-вихователі повинні звільнити надане їм жиле приміщення. Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом встановлено, що 11.11.1985 року [PERSON] (чоловіку [PERSON]Ф.) було видано ордер №03690 на сімю в складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на право заняття пяти кімнат жилою площею 62,5 кв. м. в квартирі [ADDRESS]. 11.07.1991 року виконавчим комітетом Житомирської міської ради було прийнято рішення за №327 про надання [PERSON] та [PERSON] для організації дитячого будинку сімейного типу чотири квартири №№143, 144, 145, 146 в будинку №100-г по вул. Черняховського (зараз будинок №12/77 по вул. Старочуднівській) в м. Житомирі, жилою площею 136,86 кв. м., загальною площею 226,36 кв. м. для проживання тринадцяти чоловік. 27.05.1993 року виконавчим комітетом Житомирської міської ради прийнято рішення за №296, згідно з яким, чотири квартири №№143, 144, 145, 146 в будинку №100-г по вул. Черняховського (зараз будинок №12/77 по вул. Старочуднівській) в м. Житомирі вважаються дитячим будинком. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09.10.2000 року вищевказаний дитячий будинок сімейного типу ліквідований, ордер на вказані квартири на імя [PERSON] не видавався. Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 05.09.2007 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову про зобовязання виконавчого комітету Житомирської міської ради видати [PERSON] ордер на квартири [ADDRESS]. Вищевказані обставини встановлені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.06.2015 року, а тому не підлягають доказуванню відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України. Зазначеною ухвалою суду залишено без змін рішення Апеляційного суду Житомирської області від 27.08.2014 року, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до КП ВЖРЕП №1 Житомирської міської ради, третя особа Виконавчий комітет Житомирської міської ради, про зобовязання укласти договори найму житлових приміщень. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 27.08.2014 року встановлено, що за [PERSON] та її чоловіком [PERSON] до 21.03.1997 року зберігалося жиле приміщення [ADDRESS]. Навіть за умови, якби ордер на спірне житло і був виданий на імя [PERSON], то зважаючи на те, що квартири №143-146 виділені під дитячий будинок сімейного типу і рішенням суду від 09.10.2000 року цей дитячий будинок ліквідовано, відповідно до положень ст.114-1 ЖК України, яка регулює спірні правовідносини, за батьками-вихователями не може зберігатися саме це житло. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними синами [PERSON], яка була одним з батьків вихователів дитячого будинку сімейного типу, що знаходився в [ADDRESS] та ліквідований за рішенням суду. Спірні квартири перебувають у комунальній власності територіальної громади міста в особі Житомирської міської ради. КП ВЖРЕП №1 Житомирської міської ради звернулось до Житомирської міської ради з листами від 27.10.2014 року №527 Про самозахват квартир №143, №144, №145, №146 по вул. Старочуднівській, 12/77 м. Житомира та від 04.12.2014 року №602. В актах, складених комісійно за участю працівників КП ВЖРЕП №1 Житомирської міської ради, щодо перевірки спірних квартир на предмет виявлення фактично проживаючих осіб зазначено, що двері квартири №143, а також двері квартири №144 відкрила [PERSON]. У квартирах №145, 146, зі слів сусідів, проживають квартиранти. Підстави для застосування судом наслідків спливу строку позовної давності, передбачені ст.267 ЦК України, відсутні. З відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України, наданих на запит суду, вбачається, що [PERSON] була тимчасово зареєстрована у квартирах №143-146 по вул. Старочуднівській, 12/77 у м. Житомирі з 28.11.1997 року по 16.04.2001 року. [PERSON] був тимчасово зареєстрований у вказаних квартирах з 18.08.2000 року до 10.04.2001 року, а [PERSON] був тимчасово зареєстрований у вказаних квартирах з 11.08.2000 року до 16.09.2000 року. Термін тимчасової реєстрації місця проживання відповідачів у спірних квартирах закінчився, хоча вони продовжують їх займати. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 43 ЖК УРСР визначено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Відповідно до статті 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення. Статтею 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією і наймачем громадянином, на імя якого видано ордер. Як встановлено в судовому засіданні, рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради про надання відповідачам спірних квартир, якими вони володіють , не приймалось, ордер на зазначені квартири їм не видавався, а тому будь-які правові підстави для проживання відповідачів у спірних квартирах, що перебувають у власності позивача, відсутні. За таких обставин, позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягають до задоволення у повному обсязі зі стягненням, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: approved