Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що з відповідачем [PERSON] проживає з 17.07.2015 року у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу дітей не мають, спільне господарство з дружиною не ведуть, сімейних відносин практично не підтримують та майже не спілкуються. Вказує, що основна причина розпаду сім`ї- це різниця характерів та відсутність простого порозуміння, довір`я та поваги. Позивач вважає, що збереження шлюбу з відповідачем не можливе, причини, які спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя з [PERSON] як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Спір про поділ майна відсутній. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати, судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити в підготовчому судовому засіданні, просив суд шлюб розірвати, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, позовні вимоги визнає у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення в підготовчому судовому засіданні, про що надала суду відповідну заяву. Дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу просила їй не відновлювати. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від спільного проживання подружжя дітей не має. Сторони сімейних відносин не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Сім`я сторін фактично розпалась, миритися подружжя не бажає, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку з різницею характерів та відсутністю простого порозуміння, довір`я та поваги, що з часом призвели до припинення шлюбних відносин. За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідач заявляла про залишення їй прізвища - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved