Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 31 ЦПК України, в якому просив поновити його на роботі на посаді старшого державного інспектора Приазовського міжрегіонального територіального управління Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та стягнути з Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті середній заробіток за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він відповідно до наказу Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті № 4012 від 08.08.2013 року працював на посаді старшого державного інспектора Маріупольського міжрегіонального відділу Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті. Наказом №201-к від 20.08.2014 року його було звільнено із вказаної посади за прогул без поважних причин, відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, а тому звернувся за захистом свої прав до суду, також просив стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу та поновити строк звернення до суду з даним позовом, оскільки останній пропущено з поважних причин. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що при звільнені позивача відповідач діяв відповідно до вимог законодавства. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що Розділом 4 Положення про Маріупольський міжрегіональний відділ Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, затвердженого головою Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті [PERSON] 24.04.2013 року, визначено, що Маріупольський міжрегіональний відділ очолює начальник, який призначається на посаду Головою Укрморрічінспекції за погодженням з Міністром інфраструктури України, який спрямовує і координує діяльність Укрморрічінспекції, та головами відповідних місцевих державних адміністрацій звільняється з посади Головою Укрморрічінспекції. Коло посадових обов'язків начальника та заступника начальника Маріупольського міжрегіонального відділу визначається цим Положенням. Коло посадових обов'язків працівників Маріупольського міжрегіонального відділу визначається їх посадовими інструкціями. Відповідно до п. 5.6. зазначеного Положення, відповідно до завдань та функцій Маріупольський міжрегіональний відділ має право, зокрема: за дорученням Голови Укрморрічінспекції брати участь у засіданнях колегій, інших дорадчих і колегіальних органів, нарадах, які проводяться в Укрморрічінспекції, у разі розгляду на них питань, вирішення яких відноситься до компетенції Маріупольського міжрегіонального відділу. Відповідно до наказу Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті № 4012 від 08.08.2013 року [PERSON] працював на посаді старшого державного інспектора Маріупольського міжрегіонального відділу Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті, що не заперечувалось в судовому засіданні сторонами. Згідно пунктів 1.1,1.2, 1.3 «Посадової інструкції старшого державного інспектора з безпеки на морському та річковому спорті Маріупольського міжрегіонального відділу Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті», на посаду старшого державного інспектора з безпеки на морському та річковому транспорті Маріупольського міжрегіонального відділу Департаменту державного нагляду та контролю за безпекою на кому та річковому транспорті Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті призначається особа, яка має вищу освіту за фахом відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста і стажем роботи на посадах, пов'язаних з експлуатацією морського та річкового транспорту, або з досвідом роботи на морському та річковому транспорті не менше 5 років. Старший державний інспектор з безпеки на морському та річковому транспорті Відділу призначається на посаду і звільняється з посади в установленому законодавством порядку. Старший державний інспектор підпорядковується безпосередньо начальнику Відділу. Відповідно до окремого доручення Голови Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті № 106/0/58-14 від 06.08.2014 року керівникам міжрегіональних територіальних органів доручено направити до Управління надання адміністративних послуг Укрморрїчінспекції посадову особу, відповідальну за проведення заходів, визначених наказом Укрморрічінспекції від 25.10.2013 року №580 «Про деякі питання діяльності міжрегіональних територіальних органів Укрморрічінспекції», з метою отримання методичної допомоги у питаннях здійснення реєстраційних дій у Судновій книзі України та інше, у період з 11 по 15 серпня 2014 року. В.о. начальника Маріупольського міжрегіонального відділу Укрморрічінспекції [PERSON] листом №579\\2-260-22 від 11.08.2014 року повідомив голову Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті [PERSON], що на виконання окремого доручення від 06.08.2014року №106/0/58-14 направлено старшого державного інспектора Маріупольського міжрегіонального відділу Укрморрічінспекції [PERSON] з метою отримання методичної допомоги у питаннях здійснення реєстраційних дій у Судновій книзі України. В той же день голові Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті [PERSON] направлено службову записку №583/2-22 про відрядження [PERSON] до Києва, в період з 11.08.2014 по 13.08.2014 включно. Від [PERSON] 15.08.2015 р. були відібрані пояснення щодо відсутності на робочому місці з 11.08.2014 р. по 13.08.2014 р., в яких він зазначив що його було відряджено до Управління надання адміністративних послуг Укрморрїчінспекції відповідно до окремого доручення Голови Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті № 106/0/58-14 від 06.08.2014 року. Наказом від 20.08.2014 року № 201-к Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті [PERSON] було звільнено з посади старшого державного інспектора з безпеки на морському та річковому транспорті Маріупольського міжрегіонального територіального управління Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті, з 20 серпня 2014 року за прогул без поважних причин, відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України. У вказаному наказі, як на підставу звільнення позивача, зазначено на його пояснення та на п.3.9, 4.3, 5.3 наказу Укрморрічінспекції від 09.11.2012 року №344 «Про затвердження Змін до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті». Між тим, відповідно до п.4.3 вказаних Правил працівник, зокрема, зобов'язаний своєчасно і точно виконувати вказівки та доручення своїх керівників. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір,укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу аборізниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи,але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника,орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] в період часу з 11.08.2014 р. по 13.08.2014 р. був відсутній на робочому місці з поважних причин, а тому його звільнення з роботи відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України є незаконним. 26.08.2014р. та 07.11.2014 р. за підписом начальника відділу кадрової роботи [PERSON] [PERSON] направлялись листи з повідомленням про його звільнення та необхідністю з'явитись на підприємство та отримати трудову книжку, або надати адресу за якою необхідно її йому надіслати. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання [PERSON] наказу про звільнення та трудової книжки. На базі Маріупольського міжрегіонального відділу Укрморрічінспекції було утворене Приазовське міжрегіональне територіальне управління, відповідно до розпорядження Кабінету міністрів України від 12.02.2014 року № 74-р та штатного розпису Укрморрічінспекції, введеного в дію наказом Укрморрічінспекції від 02.06.2014 року №235 «Про введення в дію структури та штатного розпису Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті». За таких обставин позивач підлягає поновлення на роботі в Приазовському міжрегіональному територіальному управлінні та у відповідності до ч.2 ст. 235 КЗпП України підлягає стягненню з Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто з дня звільнення останнього до ухвалення рішення судом, з урахуванням вимог ст. 73 КЗпП України, а саме 337 днів, розрахований згідно з п.8 ІV розділу Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100 з внесеними змінами, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 167 грн. 39 коп. (а.с 245, т.1), що становить 56 410 грн. 43 коп. Наданий, як доказ на підтвердження заперечень проти позовних вимог журнал обліку робочого часу інспекторського складу Маріупольського міжрегіонального відділу Укрморрічінспекції, в якому зазначено, що [PERSON] 11,12,13 серпня 2014 року був відсутній на робочому місці, у відповідності до ч.2 ст.185 ЦПК України судом виключається із числа доказів, оскільки представником позивача зазначено на те, що цей доказ викликає сумніви в його достовірності, оскільки містить грубі виправлення без будь-яких застережень. Суд не приймає до уваги акт про відсутність працівника на роботі від 18 серпня 2014 року, оскільки він складений трьома особами, дві з яких не є працівниками Укрморрічінспекції. Даний акт затверджений капітаном Бердянської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України», а не начальником відділу Щодо поновлення строку на подання до суду вказаного позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, відповідно до ч.ч. 1,2 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивачем був пропущений строк для звернення до суду з позовом. Проте, він звернувся до суду з заявою про його поновлення, посилаючись на те, що даний процесуальний строк був ним пропущений з поважних причин. Поважність причини пропуску обґрунтовує тим, що після звільнення він вимушений був повернутися за зареєстрованим місцем свого проживання, а саме: місто Донецьк, яке знаходилося вже в той час у зоні АТО, а тому виїзд з даної території був ускладнений. У зв'язку з цим, безпечно виїхати до м. Маріуполь та направити позов до суду він зміг тільки 01.10.2014 року. Однак, ним помилково позовну заяву було направлено за підсудністю до Солом'янського районного суду міста Києва. Ухвала про повернення позовної заяви для подання до належного суду була отримана його представником тільки 26.11.2014 року. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що визначений строк на подання позову до суду пропущено позивачем з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Outcome: approved