Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до ПАТ «Укртелеком» в особі Одеської філії ПАТ «Укртелеком» про визнання частково незаконним наказу та внесення змін в наказ, стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди, та просить визнати незаконним наказ Одеської філії ПАТ «Укртелеком» №996-к від 26 травня 2011 року про припинення трудового договору в частині зазначення причин його звільнення за прогули без поважних причин з 27 квітня 2011 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України, вважаючи його звільненим з 22 квітня 2011 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України; стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного середнього заробітку в сумі 15\~675, 00 грн. з індексацією зазначеної суми; стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 5\~000, 00 грн. та суму витрат на правову допомогу у розмірі 3\~000. 00 грн. [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що з 19 грудня 2008 року він працював в ВАТ «Укртелеком» в особі Одеської філії ВАТ «Укртелеком» на посаді начальника сектору транспортних систем Центру технічної експлуатації мережі передавання даних (міжрегіональних). Наказом Одеської філії ВАТ «Укртелеком» №4 від 04 січня 2011 року йому було встановлено з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року доплати та надбавки до посадового окладу згідно додатку №3 до наказу в розмірі 50% - за високі досягнення в праці, та 40% - за виконання особливо важкої роботи, а наказом №139 від 28 лютого 2011 року було відмінено з 01 травня 2011 року виплату таких доплат на надбавок. У звязку з цим, позивач неодноразово звертався до філії з заявами про його звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з грубим порушенням адміністрацією філії законодавства про працю, а саме зміною істотних умов праці без згоди на це працівників філії. Проте, відповідач відмовив йому у звільненні, та в подальшому, наказом Одеської філії ВАТ «Укртелеком» №996-к від 26 травня 2011 року був звільнений з посади за прогули без поважних причин з 27 квітня 2011 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Такий наказ [PERSON] вважає незаконним та просить його скасувати саме в частині зазначення причин звільнення з посади, а також просить зобовязати відповідача виплатити на його користь вихідну допомогу у розмірі трьохмісячного середнього заробітку в порядку ст. 44 КЗпП України. Також позивач у судовому засіданні зазначив, що він з 27 квітня 2011 року не вийшов на роботу, у звязку з виходом на іншу роботу, оскільки відповідач згідно чинному законодавству повинен був до цього часу звільнити його з посади. Позивач в позовній заяві також вказує, що внаслідок неправдивого зазначення в наказі про звільнення його причин, він зазнав моральної шкоди, оскільки така причина звільнення дискримінує його як працівника. Крім того, він, як інвалід 2-ої групи, вимушений протягом тривалого часу захищати свої трудові права в судовому порядку, що також спричиняє йому душевні страждання. [PERSON] та його представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Укртелеком» в особі Одеської філії ПАТ «Укртелеком» у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, та зазначила, що позивач був звільнений наказом від 26 травня 2011 року № 996-к за прогули без поважних причин, в порядку встановленому законодавством.\~З приводу скасування виплати надбавок, представник відповідача зазначила, що згідно Положення про встановлення надбавок до посадового окладу за високі досягнення в праці та за виконання особливо важливої роботи\~на певний термін (Додаток №3 Колективного договору ВАТ «Укртелеком») працівникам філії встановлюються та відміняються наказом керівника (пункт 4.1.) та виплачуються за рахунок і в межах фонду оплати праці. Враховуючи дефіцит коштів на оплату праці, філією було видано наказ №139 від 28 лютого 2011 року\~«Про відміну надбавок» всім працівникам філії з 01 травня 2011 року. Позивач особисто був ознайомлений з наказом 12 березня 2011 року, про що свідчить його особистий підпис на аркуші ознайомлення з наказом. Відповідність наказу № 139 «Про відміну надбавок» законодавству, підтверджується, зокрема, висновком Територіальної державної інспекції праці у Одеській області, яка у травні 2011 року проводила перевірку за зверненням [PERSON], [PERSON] Позивач неодноразово звертався до керівництва філії з заявами про його звільнення згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з грубим порушенням адміністрацією філії законодавства про працю. Представник відповідача вважає, що філією правомірно було відмовлено позивачу в його звільненні з вказаних ним у заяві підстав, та було запропоновано звільнитись на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. В подальшому, [PERSON] правомірно було звільнено за прогули без поважних причин, у звязку з його відсутністю на робочому місці з 27 квітня 2011 року по 25 травня 2011 року. Тому, вважає вимоги позивача щодо його незаконного звільнення безпідставними. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши доводи сторін та представника позивача, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог [PERSON] частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що наказом №360-к від грудня 2008 року [PERSON] був прийнятий на роботу в Одеську філію ВАТ «Укртелеком» на посаду начальника сектору транспортних систем Центру технічної експлуатації мережі передавання даних (міжрегіональних) (а. с. 19). Наказом Одеської філії ВАТ «Укртелеком» №4 від 04 січня 2011 року (а. с. 73) позивачу було встановлено з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року доплати та надбавки до посадового окладу згідно додатку №3 до наказу в розмірі 50% - за високі досягнення в праці, та 40% - за виконання особливо важкої роботи. 28 лютого 2011 року наказом Одеської філії ВАТ «Укртелеком» №139 (а. с. 76) було відмінено з 01 травня 2011 року виплату вищевказаних доплат на надбавок. З вищевказаним наказом позивач був ознайомлений 12 березня 2011 року, що вбачається з аркуша ознайомлення з наказом, в якому він особисто підписався (а. с. 78). В подальшому, наказом Одеської філії ВАТ «Укртелеком» №996-к від 26 травня 2011 року (а. с. 20) [PERSON] було звільнено з посади начальника сектору транспортних систем Центру технічної експлуатації мережі передавання даних (міжрегіональних) за прогули без поважних причин з 27 квітня 2011 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Як зазначив позивач у судовому засіданні, він не вийшов на роботу починаючи з 27 квітня 2011 року, оскільки у звязку з неодноразовими зверненнями про його звільнення за власним бажанням, відповідач до цього часу зобовязаний був звільнити його з посади. Вищевказаний наказ суд вважає незаконним, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у звязку з скасуванням надбавок та доплат, 07 квітня 2015 року [PERSON] звернувся з заявою на імя директора Одеської філії ВАТ «Укртелеком», та просив звільнити його на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у звязку з грубим порушенням відповідачем законодавства про працю,\~а саме відміну надбавок та доплат, що, на його думку, змінює істотні умови праці, а також просив виплатити йому вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього\~заробітку згідно\~ст. 44 КЗпП України, та провести розрахунок заробітної плати по день звільнення, з урахуванням усіх надбавок та видати довідку про середню заробітну плату за останні 12 місяців, що передують звільненню (а. с. 5). Відповіддю від 11 квітня 2011 року на заяву позивача директор філії зазначив, що у адміністрації немає підстав для звільнення [PERSON] за ч. 3\~ст. 38 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги, та запропоновано скористатися іншими статтями для припинення трудового договору, згідно чинного законодавства (а. с. 22). 12 квітня 2011 року позивач подав на імя директора філії аналогічну заяву, на яку 14 квітня 2011 року відповідачем була надана відповідь про відсутність підстав\~для його звільнення, згідно ч. 3\~ст. 38 КЗпП України (а. с. 23, 24). Позивач 14 квітня 2011 року звернувся до КТС із заявою про розгляд його трудового спору з аналогічними вимогами про його звільнення. Засіданням комісії по трудових спорах Одеської філії АВТ «Укртелеком» від 21 квітня 2011 року трудовий спір між адміністрацією Одеської філії та [PERSON] був розглянутий у присутності позивача. Згідно рішення комісії порушень трудового законодавства та умов Колективного договору ВАТ «Укртелеком» на 2006-2011 роки, зі сторони адміністрації виявлено не було, та в звязку з цим, вирішено не зобовязувати Одеську філію ВАТ «Укртелеком» розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, з [PERSON] за ч. 3\~ст. 38 КЗпП України (а. с. 25, 27). Тому, позивач 26 квітня 2011 року звернувся до відповідача з заявою про закінчення двотижневого строку на прийняття рішення про звільнення, та видачу йому належним чином завіреної трудової книжки, наказу про звільнення та довідки про доходи, що відповідає вимогам ст. ст. 47 та 116 КЗпП України, а починаючи з 27 квітня 2011 року позивач перестав виходити на роботу, що підтверджується також відповідним табелем за квітень місяць 2011 року, наявним в матеріалах справи. Проаналізувавши наведене, суд вважає безпідставним посилання позивача на зміну істотних умов праці у звязку з відміною доплат та надбавок, оскільки у судовому засіданні доведено, що наказ Одеської філії ВАТ «Укртелеком» №139 від 28 лютого 2011 року був виданий у звязку з дефіцитом коштів на оплату праці, а скасування надбавок було здійснені в межах господарської діяльності та в порядку чинного трудового законодавства. Крім того, законність вказаного наказу була встановлена також актом перевірки Територіальної державної інспекції праці у Одеській області №15-01-059/0175 від 11 травня 2011 року за зверненням [PERSON], [PERSON] (а. с. 63). Згідно Положення про встановлення надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи працівникам, затвердженого Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №595 від 07 серпня 2006 року, а також Додатку №3 Колективного договору ВАТ «Укртелеком», надбавки за високі досягнення в праці та за виконання особливо важливої роботи на певний термін установлюються за рахунок і в межах фонду оплати праці. Пунктом 4.1 Положення визначено, що надбавки за високі досягнення в праці і за виконання особливо важливої роботи на певний термін встановлюються та відміняються за наказом керівника. Відповідно до\~ст. 18 КЗпП України\~положення колективного договору поширюються на всiх працiвникiв пiдприємства, установи, органiзацiї незалежно вiд того, чи є вони членами професiйної спiлки, i є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так i для працiвникiв пiдприємства, установи, організації. Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обгрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Відповідно до\~ст. 29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) власник або уповноважений ним орган доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування. Таким чином, надбавки та доплати не являються істотними умовами праці в розумінні ст. 32 КЗпП України, та їх встановлення або скасування залишається прерогативою керівника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу. У той же час, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.\~ Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] вперше звернувся до відповідача з заявою про його звільнення 07 квітня 2011 року. Таким чином, протягом двох тижнів відповідач зобовязаний був звільнити позивача за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. У звязку з цим, починаючи з 27 квітня 2011 року [PERSON], вважаючи себе звільненим, не вийшов на роботу. Всупереч цьому, відповідач не звільнив [PERSON] за власним бажанням, а починаючи з 27 квітня 2011 року почав рахувати неявку позивача на роботу як прогули без поважних причин, про що були складені відповідні акти (а. с. 32-39), а відповідним наказом від 26 травня 2011 року позивача було звільнено з посади за прогули без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Тому, суд вважає за можливе визнати незаконним наказ ВАТ «Укртелеком» в особі Одеської філії ПАТ «Укртелеком» №996-к від 26 травня 2011 року про припинення трудового договору в частині зазначення причин звільнення [PERSON] за прогули без поважних причин з 27 квітня 2011 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України, вважаючи його звільненим з 27 квітня 2011 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. У звязку з тим, що ст. 44 КЗпП України не передбачена можливість виплати працівнику вихідної допомоги, у разі його звільнення за власним бажанням, сув вважає безпідставною вимогу позивача щодо стягнення на його користь такої вихідної допомоги у розмірі трьохмісячного середнього заробітку. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Ураховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним. Як зазначено в\~\~п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.02.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Однак, враховуючи те, що позивач є інвалідом 2-ої групи, та протягом тривалого часу йому доводилось захищати свої порушені трудові права у суді, що вимагало від нього додаткових зусиль, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди частково у сумі 2\~000, 00 грн. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Виходячи з вищевикладеної норми, а також з того, що представник позивача був присутній у семи судових засіданнях, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 1\~705, 20 грн. (1\~218, 00 грн. * 40% * 3,5 години). Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Таким чином, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: partial