Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 08 серпня 2006 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклав з [PERSON] кредитний договір № к-1963, відповідно до якого Банк надав відповідачці кредит в іноземній валюті в сумі 34 107, 00 дол. США на строк до 08 серпня 2012 року зі сплатою 11, 0 % річних за користування кредитом. Згідно додаткової угоди №1 від 16 серпня 2011 року до кредитного договору були внесені зміни, відповідно до яких [PERSON] зобов'язалась повністю повернути кредитні кошти до 07 серпня 2015 року, а також зобов'язалась щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 303, 57 дол. США відповідно до графіку зниження розміру заборгованості. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання 08 серпня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір застави автотранспортного засобу, згідно якого остання передала у заставу позивачу транспортний засіб марки MITSUBISHI OUTLANDER, 2006 року виписку, реєстраційний номер [NUMBER]. Також позивач зазначає, що з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір поруки №264, за яким останній зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Банком було виконано свій обов'язок та зараховано кредитні кошти на поточний рахунок [PERSON] для подальшого їх використання за цільовим призначенням. В свою чергу [PERSON] не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та по нарахованим відсоткам, у зв'язку з чим в неї виникла заборгованість за кредитом та процентами, яка станом на 25 березня 2014 рік становить 231 141, 53 грн., та складається з: строкової заборгованості по основному боргу кредиту за період з 08 серпня 2006 року по 25 березня 2014 рік у розмірі 5 142, 76 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2014 рік становить 53 362, 31 грн.; простроченої заборгованості по основному боргу кредиту за період з 08 серпня 2006 року по 25 березня 2014 рік у розмірі 5 424, 22 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2014 рік становить 56 282, 79 грн.; строкової заборгованості по відсоткам за період з 08 серпня 2006 року по 25 березня 2014 рік у розмірі 80, 72 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2014 рік становить 837, 57 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам за період з 08 серпня 2006 року по 25 березня 2014 рік у розмірі 91, 68 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2014 рік становить 951, 29 грн.; простроченої заборгованості по щомісячній комісії за період з 08 серпня 2006 року по 10 березня 2014 рік у розмірі 344, 16 грн.; пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії за період з 25 березня 2013 року по 25 березня 2014 рік у розмірі 119 363, 41 грн. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, були сповіщені про розгляд справи належним чином за місцем реєстрації згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали та про причини неявки суд не повідомляли. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. До суду повернулись поштові повідомлення форми Ф-20 від 13 червня 2014 року за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідачі до операторів поштового зв'язку не звертались. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків [PERSON] та [PERSON], тому суд вважає, що останні про розгляд справи були сповіщені належним чином. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивача, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 серпня 2006 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклав з [PERSON] кредитний договір № к-1963, відповідно до якого Банк надав відповідачці кредит в іноземній валюті в сумі 34 107, 00 дол. США на строк до 08 серпня 2012 року зі сплатою 11, 0 % річних за користування кредитом. Згідно додаткової угоди №1 від 16 серпня 2011 року до кредитного договору були внесені зміни, відповідно до яких [PERSON] зобов'язалась повністю повернути кредитні кошти до 07 серпня 2015 року, а також зобов'язалась щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 303, 57 дол. США відповідно до графіку зниження розміру заборгованості. Відповідно до п. 4.7 кредитного договору [PERSON] зобов'язалась щомісяця, в строк з 1 по 10 числа кожного місяця сплачувати щомісячну комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 172, 24 грн. З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання 08 серпня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір застави автотранспортного засобу, згідно якого остання передала у заставу позивачу транспортний засіб марки MITSUBISHI OUTLANDER, 2006 року виписку, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований РЕВ №1 МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС України в Одеській області 05 серпня 2006 року. Також судом встановлено, що з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір поруки №264, за яким останній зобов'язався відповідати у повному обсязі за виконання [PERSON] усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Згідно п. 2.1 договору поруки [PERSON] зобов'язався відповідати по кредитному договору як солідарний боржник з [PERSON] Відповідно до п. 3.2, 3.3, 3.5, 4.3, 4.4, 4.6, 4.7, 4.8 кредитного договору [PERSON] зобов'язалась за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені кредитним договором строки, сплатити Банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. У судовому засіданні також доведено, що Банком було виконано свій обов'язок та зараховано кредитні кошти на поточний рахунок [PERSON] для подальшого їх використання за цільовим призначенням. Оскільки [PERSON] не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та по нарахованим відсоткам, то в неї виникла заборгованість за кредитом та процентами, яка станом на 25 березня 2014 рік становить 231 141, 53 грн., та складається з: строкової заборгованості по основному боргу кредиту за період з 08 серпня 2006 року по 25 березня 2014 рік у розмірі 5 142, 76 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2014 рік становить 53 362, 31 грн.; простроченої заборгованості по основному боргу кредиту за період з 08 серпня 2006 року по 25 березня 2014 рік у розмірі 5 424, 22 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2014 рік становить 56 282, 79 грн.; строкової заборгованості по відсоткам за період з 08 серпня 2006 року по 25 березня 2014 рік у розмірі 80, 72 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2014 рік становить 837, 57 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам за період з 08 серпня 2006 року по 25 березня 2014 рік у розмірі 91, 68 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2014 рік становить 951, 29 грн.; простроченої заборгованості по щомісячній комісії за період з 08 серпня 2006 року по 10 березня 2014 рік у розмірі 344, 16 грн.; пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії за період з 25 березня 2013 року по 25 березня 2014 рік у розмірі 119 363, 41 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів пені лише за період з 25 березня 2013 року по 25 березня 2014 рік, є такими, що відповідають вимогам закону. Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачами кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 311, 42 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають солідарному стягненню з відповідачів. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved