Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В позовній заяві вказав, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.1997 року належить жилий будинок [ADDRESS]. В спірному будинку зареєстрований відповідач, який у жовтні 2001 року добровільно виселився із вказаного будинку та проживає за іншою за адресою. Витрати на сплату комунальних послуг відповідач не несе, знятися із реєстраційного обліку відмовляється. Позивач вважає, що його право власності порушується, оскільки реєстрація відповідача у будинку перешкоджає йому вільно володіти, користуватися та розпоряджуватися будинком, тому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на підставі біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 29.11.1997 року та згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 24.05.2006 року належить на прав власності житловий будинок, розташований по [ADDRESS] Згідно домової книги у будинку [ADDRESS] міста Маріуполя зареєстрований [PERSON].(а.с. 7-11) Згідно акту КСН «Новоселівка» від 25.09.2014 року [PERSON], який зареєстрований [ADDRESS], за зазначеною адресою не проживає з квітня 2012 року. (а.с.29) Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідач не є членом сім'ї позивача в розумінні положень Житлового кодексу України та Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вказаного, а також виходячи зі смислу ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України власник квартири на свій розсуд вирішує, чи буде особа, яка не є членом його сім'ї, проживати в його квартирі, чи не буде. Згідно ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд вважає, що відповідача, який не проживає в спірному будинку, що належить позивачу, більше 6 місяців, та не припиняє своєї реєстрації у ньому, порушує право останнього користуватись та розпоряджатись майном на свій власний розсуд, тому суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і позов задовольняє. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року із змінами та доповненнями,ч.1 ст. 319, ст. 321, ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. ст. 64, 71, 72, 150 ЖК України, ст. 3 СК України,

Outcome: approved