Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просить визнати недійсним правочин з видачі переказного векселя серії АА №0094747 на суму 175000 грн., вчиненого [PERSON] ; визнати недійсним зобов`язання фізичної особи-підприємця [PERSON] , за переказним векселем серії АА №0094747 на суму 175000 грн.; визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумової А.В., виданий 19.02.2021 та зареєстрований в реєстрі за №152, таким, що не підлягає виконанню; стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , на користь [PERSON] , витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , на користь [PERSON] , сплачений ним судовий збір у розмірі 3405 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 26.02.2021 позивачу від приватного виконавця Родіна Г.В. стало відомо про те, що у останнього перебуває у провадженні виконавче провадження №64630493, яке розпочато на підставі заяви [PERSON] та виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумової А.В., виданого 19.02.2021 та зареєстрованого в реєстрі за №152. Вказаний виконавчий напис було видано на підставі протесту про неоплату векселя, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумовою А.В., виданого 09.02.2021 та зареєстрованого в реєстрі за №110. Підставою для винесення зазначеного протесту про неоплату векселя став переказний вексель серії АА №0094747 на 175000 грн., який складений 01.06.2020 у м.Харкові, у якому зазначені: 1) платник (трасат): «ФОП [PERSON] , ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] »; 2) трасант: « [PERSON] , [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ; 3) платіж повинен бути здійснений: « [PERSON] , паспорт [NUMBER] ». Вказаний вексель видано безпідставно, оскільки у позивача ніколи не існували та на даний час відсутні будь-які зобов`язання перед відповідачами у справі за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. Вважає, що вчинення [PERSON] правочину з видачі переказного векселя на загальну суму 175000 грн. не було спрямовано на настання правових наслідків, що обумовлені ним, а направлено на створення штучного боргу з метою наділення [PERSON] правами кредитора. Отже, грошове зобов`язання ФОП [PERSON] за переказним векселем серії АА №0094747 підлягає визнанню недійсним, оскільки оформлений за відсутності грошового боргу, а відтак є таким, що суперечить статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» та водночас є фіктивним. А тому, приймаючи до уваги те, що [PERSON] неправомірно заявив вимогу ФОП [PERSON] щодо стягнення коштів з нього за переказним векселем серії АА №0094747, з яким [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумової А.В., тому відповідний виконавчий напис приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумової А.В., виданий 19.02.2021 та зареєстрований в реєстрі за № 152, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] та його адвокати Бєжанова К.І. і Фурманов Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та день розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав відзив на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки вважає позов безпідставним, посилаючись на те, що позовні вимоги позивача порушують його матеріальні права, та норми як законодавства України так і міжнародну Конвенцію, Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі. Сам по собі вексель має подвійну природу: як цивільно-правова угода та Фінансове зобов`язання. Вважає, що саме фінансове зобов`язання і намагається скасувати представник позивача під виглядом «визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню», але оскільки мова йде про скасування виконавчого напису, як нотаріальної дії, яку він не вчиняв безпосередньо, на його думку необхідно долучити третьою стороною по справі нотаріуса, яка і вчиняла ці дії та може надати суду більш детальну інформацію та правові пояснення. Він, як фахівець в галузі вексельного права, зосереджує увагу суду, що [PERSON] не спростував вексельне зобов`язання, згідно чинного законодавства, у зв`язку з чим і було зроблено нотаріусом протест по векселю і як наслідок-нотаріальний виконавчий напис, оскільки виникло безспірне боргове зобов`язання позивача [PERSON] . В позовній заяві та в матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення Закону України «Про обіг векселів в Україні», Уніфікованого закону, як міжнародного договору, ратифікованого Україною, Закону України Про Нотаріат. В позовній заяві та в матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення нотаріусом, який вчиняв нотаріальні дії. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 03.07.2019 [PERSON] на ім`я ФОП [PERSON] було направлено вимогу про стягнення вихідної допомоги, відшкодувати спричинені йому незручності, моральну шкоду. Вартість акцепту складає 70000 грн. 09.10.2019 [PERSON] на ім`я ФОП [PERSON] було направлено повідомлення/вимогу про виконання договору оферти у вигляді вимоги від 03.07.2019. Вартість акцепту складає 102653 грн. Як вбачається з свідоцтва від 02.12.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Литвинюк Л.В., нею, 08.11.2019 поштовим зв`язком з рекомендованим повідомленням було передано заяву [PERSON] про сплату заборгованості та штрафних санкцій в сумі 175000 грн. ФОП [PERSON] , яка була отримана 14.11.2019. 01.06.2020 у м.Харкові був складений переказний вексель серії АА №0094747 на 175000 грн., у якому зазначено платником (трасатом) «ФОП [PERSON] , ІПН [NUMBER] , [ADDRESS] »; трасантом « [PERSON] , [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ; та платіж повинен бути здійснений: « [PERSON] , паспорт [NUMBER] ». На підставі протесту про неоплату векселя, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумовою А.В., виданого 09.02.2021 та зареєстрованого в реєстрі за №110, 19.02.2021 було видано виконавчий напис приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бакумової А.В., зареєстрованого в реєстрі за №152. На підставі заяви [PERSON] та вказаного виконавчого напису приватного нотаріуса, приватним виконавцем Родіна Г.В. було відкрито виконавче провадження №64630493. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема, вчиняють виконавчі написи. За приписами ст.87 Закону України «Про нотаріат» Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі за текстом: «Порядок»), затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок), містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до пункту 11 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за векселями, опротестованими нотаріусами в установленому законом порядку, подаються: оригінал опротестованого векселя; акт про протест векселя. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі та установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі №310/9293/15-ц). Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до п.1.1. гл.17 Порядку вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Згідно з п.3.1. гл.17 Порядку векселі для вчинення протесту про неоплату приймаються нотаріусом після закінчення дати платежу за векселем, але не пізніше 12-ї години наступного після цього строку дня. Відповідно до п.4.3. гл.17 Порядку, протест векселя про неоплату вчинюється у разі, якщо: вексель неоплачений (вексель було акцептовано, але не сплачено платником); оплата здійснена у валюті, яка не зазначена у векселі; платник відсутній у місці платежу або у місцезнаходженні, яке зазначено у векселі. Згідно з п.4.14. гл.17 Порядку, при прийнятті векселя до опротестування нотаріус повинен: перевірити наявність усіх необхідних реквізитів векселя та правильність їх заповнення, наявність підписів і печаток та послідовність індосаментів; переконатися, що вексель поданий для протесту в установлені законом строки; встановити місце здійснення протесту; перевірити факт пред`явлення векселя до сплати. Підтвердженням факту пред`явлення векселя до сплати є відмітка векселедавця на письмовій вимозі про прийняття вимоги про сплату векселя або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення такої вимоги поштою чи телеграфом на адресу, вказану у векселі. Відповідно до п.4.15. гл.17 Порядку у день прийняття векселя до протесту нотаріус зобов`язаний від свого імені пред`явити письмову вимогу про оплату або акцепт векселя до векселедавця (платника). Підтвердженням факту пред`явлення вимоги про сплату векселя є відмітка векселедавця на письмовій вимозі про прийняття вимоги про сплату векселя або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення такої вимоги поштою чи телеграфом на адресу, вказану у векселі. Згідно з п.4.16. гл.17 Порядку, у тексті вимоги нотаріус зазначає про надходження заяви про протест векселя з усіма його реквізитами та пропозицією сплатити чи акцептувати вексель у певний строк або повідомити про оплату чи акцепт векселя: якщо вексель протестується в неплатежі, нотаріус вимагає від особи, проти якої протестується вексель, оплатити суму за векселем; якщо вексель протестується в неакцепті, нотаріус висуває вимогу акцептувати вексель; якщо вексель протестується в недатуванні акцепту, нотаріус вимагає проставити дату на акцепті. Відповідно до п.4.18. гл.17 Порядку, якщо на вимогу нотаріуса не надійшла відповідь від особи, яка має платити за векселем, про його оплату або у разі відмови платника (доміциліата) оплатити або акцептувати вексель нотаріус опротестовує вексель. В даному випадку відповідачем [PERSON] було надано приватному нотаріусу для вчинення оскаржуваного виконавчого напису - виданий 01.06.2020 трасантом [PERSON] на ім`я векселедержателя (того, кому або за наказом кого платіж повинен бути здійснений) [PERSON] переказний вексель серії АА №0094747, виданого на суму 175000 грн. зі строком платежу «за пред`явленням», з вказівкою на трасата (платника) ФОП [PERSON] . Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бакумовою А.В. було прийнято від [PERSON] переказний вексель серії АА№0094747 до протесту. Однак в матеріалах справи відсутні докази направлення приватним нотаріусом на адресу ФОП [PERSON] листа з вимогою про оплату векселя серії АА №0094747 на суму 175000 грн., у зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати відповідь з цього приводу, і як наслідок вже 09.02.2021 вказаний вексель було опротестовано та 19.02.2021 вчинено оскаржуваний виконавчий напис. Згідно ст.1 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, переказний вексель містить: 1. Назву «переказний вексель», яка включена до тексту документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; 2. Безумовний наказ сплатити визначену суму грошей; 3. Найменування особи, яка повинна платити (трасат); 4. Зазначення строку платежу; 5. Зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; 6. Найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; 7. Зазначення дати і місця складання векселя; 8. Підпис особи, яка видає вексель (трасант). За змістом ст.3 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, за наказом трасанта може бути виданий переказний вексель. Він може бути виданий на самого трасанта та за рахунок третьої особи (трасата). Відповідно до ст.4 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, переказний вексель може підлягати оплаті за місцем проживання третьої особи або в тій самій місцевості, де знаходиться місце проживання трасата, або в будь-якій іншій місцевості. Статтею 21 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі встановлено, що переказний вексель може до настання строку платежу бути пред`явлений держателем або особою, в якої вексель знаходиться, для акцепту трасату за місцем його знаходження. Відповідно до частини першої статті 23 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, переказні векселі, які підлягають оплаті у визначений строк від пред`явлення, повинні бути пред`явлені для акцепту протягом одного року від дати їх складання. Згідно зі статтею 25 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, акцепт вчинюється на переказному векселі. Акцепт виражається словом «акцептований» або будь-яким іншим рівнозначним словом. Він підписується трасатом. Простий підпис трасата, зроблений на лицьовій стороні векселя, має силу акцепту. Якщо вексель підлягає оплаті у визначений строк від пред`явлення або якщо він повинен бути пред`явлений для акцепту протягом визначеного строку в силу особливої вимоги, то акцепт повинен бути датований днем, у який він був вчинений, якщо тільки держатель не вимагатиме, щоб він був датований днем пред`явлення. У разі відсутності дати держатель, щоб зберегти своє право регресу проти індосанта і трасанта, повинен засвідчити це упущення своєчасно здійсненим протестом. Частиною першою статті 28 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі встановлено, що шляхом акцепту трасат зобов`язується здійснити платіж за переказним векселем при настанні строку платежу. Згідно з приписами ст.14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Згідно ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов`язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем. Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов`язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. За приписами ч.1 ст.202 ЦК України правочин є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Видача векселю, тобто передача цінного паперу від векселедавця першому векселедержателю є правочином, який підпадає під дію ч.1 ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні». Зокрема, це слідує також із ч.3 даної статті, відповідно до якої у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов`язання щодо платежу за векселем. Тобто, лише після видачі векселю (і внаслідок його видачі) відносини сторін вже регулюються вексельним законодавством, але це водночас означає, що до моменту видачі векселя правовідносини сторін регулюються загальним законодавством. Видача векселя в будь-якому разі як правочин повинна відповідати вимогам законодавства України. Відповідно до Постанови Пленуму Верхового Суду України від 08.06.2007 за №5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов`язаних з обігом векселів» вексельні правочини (зокрема, щодо видачі, акцептування (в тому числі в порядку посередництва), індосування, авалювання та оплати векселя) регулюються не тільки нормами спеціального вексельного законодавства, а й загальними нормами цивільного законодавства про угоди та зобов`язання (ст.202-211,215-236,509-609 Цивільного кодексу України). Правочини, що не відповідають вимогам закону, визнаються недійсними судом відповідно до статті 215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Отже, правочини з видачі векселя регулюються загальними нормами цивільного законодавства, оскільки грошові зобов`язання щодо платежу саме за векселем виникають після і внаслідок правочину з його видачі, що витікає з приписів ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» та роз`яснень Постанови Пленуму Верхового Суду України від 08.06.2007 №5. Таким чином, дії [PERSON] з видачі спірного переказного векселя на загальну суму 175000 грн. є правочином, вчинення якого повинно відповідати законодавству України, в тому числі ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні». Враховуючи те, що стаття 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» імперативно встановлює, що переказні векселі можна видавати лише для оформлення виключно грошового боргу та за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, то правочин з видачі такого векселя не відповідає вимогам закону та підлягає визнанню судом недійсним. Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 16.06.2015 у справі №922/5093/14, яка є аналогічною розглядуваній. Крім того, відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним. У свою чергу частина 1 статті 234 ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються ним Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Отже, фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч.5 ст.203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Таким чином, фіктивний правочин існує лише на папері. Його основне завдання полягає в тому, щоб створити уявлення в оточуючих суб`єктів про наявність правового зв`язку між сторонами такого правочину. При цьому сторони за допомогою фіктивного правочину намагаються прикрити свої неправомірні дії, зокрема: заволодіння майном, несплату податків, кредитних зобов`язань тощо. За приписами ч.1 ст.202 ЦК України правочин є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому неможливість настання правового результату, яка існує на момент і про яку сторона правочину знає, свідчить про те, що ця сторона не має на меті виникнення у неї тих чи інших прав та обов`язків. Слід дійти до висновку, що спірний правочин з видачі по своїй суті є таким, що не спрямований на настання реальних правових наслідків, що обумовлено даним правочином, що є окремою підставою для визнання його недійсним відповідно до ч.5 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України. Частиною 1 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Отже, грошове зобов`язання ФОП [PERSON] за переказним векселем серії АА №0094747 підлягає визнанню недійсним, оскільки оформлений за відсутності грошового боргу, а відтак є таким, що суперечить статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» та водночас є фіктивним. Крім того, боржник може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріусу. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 320/7932/16-ц. Судом встановлено, що переказний вексель серії АА №0094747 був виданий [PERSON] , [PERSON] , за відсутності грошового боргу ФОП [PERSON] , оскільки ні приватному нотаріусу, ні суду не було надано доказів наявності договірних зобов`язань між сторонами за фактично поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги на суму 1750000 грн., або будь-яких інших зобов`язань між сторонами. Переказний вексель серії АА №0094747 не був акцептований ФОП [PERSON] оскільки вексель не містить його підпису та взагалі заперечується позивачем існування будь-яких зобов`язань [PERSON] . За вказаних обставин, переказний вексель серії АА №0094747 не створює обов`язки щодо здійснення платежу для зазначеної в ньому особи ФОП [PERSON] , у зв`язку з чим заборгованість за ним не можна визнати безспірною, через що відповідно правові підстави для вчинення виконавчого напису були відсутні. Крім того, відсутність в матеріалах справи направлення приватного нотаріуса на адресу ФОП [PERSON] листа з вимогою про оплату векселя серії АА №0094747 на суму 175000 грн., свідчить про неповідомлення сторони про необхідність оплати вказаного векселя. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007 №5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов`язаних з обігом векселів» при вирішенні питання про наявність вексельних зобов`язань судам слід звертати увагу на додержання вимог вексельного законодавства щодо підписів зобов`язаних за векселем осіб. Так, суд звертає увагу на те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Таким чином, в даному випадку беззаперечно було порушено припис щодо безспірності вимог. Також, суд враховує, що відповідно до ст.4 Закону України «Про обіг векселів в Україні», видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів. На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов`язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем. Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов`язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі. Слід відзначити, що відповідачами не надано суду доказів існування письмових договорів з ФОП [PERSON] , як підставаи для вчинення виконавчого напису серії АА №0094747 на суму 175000 грн. а тому наявність вказаного виконавчого напису не створює правових наслідків для ФОП [PERSON] щодо протесту векселя та вчинення виконавчого напису за ним. Нотаріус при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності сум, що підлягають стягненню та безспірності характеру правовідносин сторін, у належності поданих документів, а також дотриманні строків вчинення виконавчого напису, що не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги такими що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд керується наступними нормами процесуального закону. Так, статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. У відповідності до приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно до положень ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно ч.ч.1,2 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. В матеріалах справи міститься рахунок-фактура від 26.02.2021 про оплату позивачем гонорару адвокатському об`єднанню «НЕОФЕЛІС ЛО ГРУП» у розмірі 10000 грн., акт приймання-передачі наданих послуг від 26.02.2021, договір про надання правової допомоги. Таким чином, до матеріалів справи позивачем подано документального підтвердженні витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн., а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правову допомогу у зазначеному розмірі. Крім цього, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені ним судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 3405 грн.

Outcome: approved