Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про переведення на нього прав та обов'язків покупця по договору купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться в [ADDRESS] з відповідача. Просить задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на те, що купівля-продаж здійснювалась на її кошти, що були подаровані їй батьками. Заявила, що кошти відповідача при здійсненні розрахунків не використовувались. Відповідач не працював, власних доходів не мав, тому і коштів на придбання та ремонти з обслуговуванням будинку та земельної ділянки не надавав жодних. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача позов визнав в повному обсязі, про що надав до суду письмову заяву відповідача, при цьому пояснив, що дійсно відчуження житлового будинку та земельної ділянки здійснювалась за кошти позивача та капітальний ремонт провадився за кошти позивача, які їй подарили батьки. Крім того, існувала домовленість, що будинок та земельна ділянка фактично належать позивачу, але право власності вони вирішили оформити на відповідача для придбання місця проживання та реєстрації. Вислухавши сторін вивчивши докази, зібрані в справі, в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 392 ЦК України, власник має право подати позов для встановлення права власності. Свої позовні вимоги [PERSON], обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 28.03.1991 року, позивач була громадянкою Росії, а відповідач громадянином України. У 2001 році подружжя вирішило переїхати для постійного місця проживання до України в м. Київ. У зв'язку з цим подружжю для сумісного проживання на Україні потрібно було придбати житло, але так як у відповідача не було свого житла, а також не було коштів для придбання житла, позивач попросила гроші у своїх батьків, які дали згоду і пообіцяли подарувати позивачу необхідну суму для придбання житла. Після цієї домовленості позивач почала підшукувати житло, і так як проживала у приватному будинку, тому шукала приватний будинок. Позивачу сподобався приватний будинок [ADDRESS] та домовившись з продавцем про ціну та інші умови договору. Позивач, згідно з попередньою домовленістю з батьками повідомляє про суму необхідну для придбання житла. Однак, позивач зіткнулася зі складнощами при оформленні договору, так як іноземні громадяни відповідно до законодавства України не мають права мати у власності земельні ділянки. Маючи за мету вирішення питання проживання та реєстрації, формально оформили договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS]. Цей договір посвідчений державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 18.07.2001 року та зареєстрований в реєстрі за № 1-1177. Фактичним реальним власником будинку та земельної ділянки є позивачка, хоч договір купівлі-продажу було оформлено на відповідача, як громадянина України. Між сторонами була домовленість про те, що житловий будинок та земельна ділянка фактично належать позивачу. Крім того, позивач після придбання будинку, за подаровані батьками кошти зробила капітальний ремонт будинку. Між сторонами існувала домовленість про оформлення договору на відповідача. Названі обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 28.03.1991 року, виданим відділом ЗАГС Корткеросського РВК Комі РСР, договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної від 18.07.2001 року, всіма доказами, зібраними в справі, в їх сукупності, та не були оспорені сторонами в судовому засіданні.

Outcome: approved