Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що уклав шлюб з відповідачем 16.07.2016 року. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , народження [INFO] , яка проживає з відповідачем та спору про її місце мешкання якої у сторін не виникає. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату взаємних почуттів, діаметрально протилежні погляди на життя. Питання щодо поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю буде вирішуватись в окремому порядку. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї та примирення з відповідачем неможливі, у зв`язку з чим просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову зазначав, що розгляд справи просить проводити без його участі, вимоги викладені у позові підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 25.09.2020 надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи у її відсутність, з вимогами, викладеними в позові погоджується, не заперечує проти їх задоволення; просить відновити їй дошлюбне прізвище. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2016 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від спільного проживання мають неповнолітнього доньку [PERSON] , народження [INFO] (а.с.4). Сторони сімейних стосунків не підтримують, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку із втратою взаємних почуттів, протилежні погляди на життя, що в результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Подружжя разом не проживає, спільне господарство не ведеться. З огляду на те, що між сторонами систематично виникають непорозуміння, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідач просила відновити їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим до реєстрації шлюбу з позивачем.

Outcome: approved