Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про виселення відповідача та стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником приміщення по вул. Космічній, 90 в м. Запоріжжя. У кімнаті №179, яка належить позивачу на праві приватної власності, проживає відповідач. 25 травня 2007 р. між сторонами укладено договір, згідно якому позивач передав відповідачеві у тимчасове платне користування кімнату для проживання строком на 11 місяців, а відповідач взяла на себе зобовязання по своєчасній та повній сплаті комунальних послуг. 1 вересня 2014 р. з відповідачем укладено договір, згідно умов якого розмір плати за проживання у кімнаті становить 480 грн. на місяць, додатково сплачуються комунальні послуги, термін проживання встановлено 11 місяців. На теперішній час строк дії договору закінчився, однак відповідач продовжує проживати у кімнаті, чим порушує право власності позивача, має заборгованість за проживання у розмірі 5\~728,48 грн. З наведених підстав позивач просить виселити відповідача з вказаної кімнати без надання іншого житлового приміщення та стягнути з неї заборгованість у розмірі 5\~728,48 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 1 378,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягаючи на задоволені позову. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявилася, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, в звязку з чим суд у відповідності зі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними документами встановлено, що позивач є власником приміщення по вул. Космічній, 90 в м. Запоріжжі, яке здає громадянам у найм. 25 травня 2007 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «СоцСфера» та відповідач [PERSON] уклали договір №4/3, відповідно до якого позивач передав відповідачеві у тимчасове платне користування строком на 11 місяців кімнату №179 для мешкання, а відповідач взяла на себе зобовязання по своєчасній та повній сплаті отриманих послуг. (а.с. 14) 1 січня 2009 р., 1 лютого 2013 р., 20 січня 2014 р., 1 вересня 2014 р. з відповідачем було укладено договори найму, в яких встановлено термін проживання у кімнаті та розмір плати за проживання. На цей час термін дії договору найму закінчився, від укладання нового договору відповідач відмовилась. У відповідності зі ст. 127 ЖК Української РСР гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно зі ст. 128, 129 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. В судовому засіданні встановлено, що спеціальний ордер на проживання в кімнаті гуртожитку відповідачеві не видався, договір найму житлового приміщення не укладався, що позбавляє відповідача права мешкання у приміщенні. Згідно зі ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до ст. 132 ЖК Української РСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Приймаючи до уваги, що відповідач не перебуває у трудових відносинах з позивачем, строк дії договору найму житлового приміщення закінчився, вона підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення. Вирішуючи позов про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати за проживання та наданих комунальних послуг, суд приймає до уваги наступне. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наданими позивачем документами встановлено, що на теперішній час строк дії договору найму закінчився, однак відповідач продовжує проживати у кімнаті та має заборгованість за проживання за період з січня 2013 р. по березень 2016 р. у розмірі 5\~728,48 грн. (а.с. 21-25) Відповідно до п. 18 Примірного положення про гуртожитки № 208 від 03.06.1986 року, громадяни, які проживають у гуртожитку, зобовязані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення. Згідно з п. 38 ч.1 «Примірного положення про гуртожитки» №208 від 03.06.1986 року, встановлено, що громадяни, які проживають в приміщеннях, які перебувають в окремому користуванні, вносять плату за користування житловою площею та за комунальні послуги згідно ставок квартирної плати (тарифів), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за вказаним договором найму відповідач не сплатила плату за проживання, суд вважає за необхідне стягнути з неї на користь позивача вказану вище суму. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати: на сплату судового збору в сумі 1 378,00 грн.

Outcome: approved