Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати укладеним (дійсним) договір купівлі-продажу житлової будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений між ним та відповідачем [PERSON] 27.03.2016 року; визнати за ним право власності на житлову будівлю, розташовану за адресою: [ADDRESS]; стягнути на його користь судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 27.03.2016 року між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продала, а він придбав житлову будівлю, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір купівлі-продажу був оформлений в простій формі, підтвердженням про укладення є розписка, яка підтверджує предмет договору, а саме житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]; факт отримання [PERSON] завдатку в розмірі 300 євро, а також зобов'язання повернути кошти в подвійному розмірі у випадку її відмови від зобов'язань за договором, та зобов'язання нотаріального посвідчення договору. Крім того, відповідачем 06.06.2016 року написано ще одну розписку, в якій вона підтвердила намір щодо виконання умов договору купівлі-продажу, отримання 8 тис. доларів США, та зазначила, що залишок суми який підлягає сплаті за будинок є 3 тис. доларів США. Однак, в листопаді 2016 року [PERSON] відмовилась від нотаріального засвідчення договору купівлі-продажу, гроші отримані за житловий будинок в розмірі 8 тис. доларів США та 300 євро не повернула. Оскільки угода купівлі-продажу нерухомого майна фактично відбулася, сторонни досягли згоди з усіх істотних умов договору, позивач виконав частково свої зобовязання за договором, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на ст. 220 ЦК України, просить визнати цей договір дійсним та визнати за ним право власності на спірне майно. Представником відповідача подано до суду письмові заперечення на позов, відповідно до яких проти позову заперечує, просить відмовити у його задоволенні. Зазначила, що договір між [PERSON] та [PERSON] не може бути укладеним, оскільки відповідач не є власником 29/100 частин спірного житлового будинку, оскільки зазначена частина належала на праві власності її матері, яка померла у 2016 році, та свідоцтво про право на спадщину ще не отримано. Крім того, в розписці від 27.03.2016 р. не встановлено домовленостей між сторонами щодо всіх істотних умов, не встановлено предмет договору, тому розписка є неналежним документом, що підтверджує укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Вказала, що договір купівлі-продажу нерухомості між сторонами є неукладеним, оскільки не був нотаріально посвідченим та є таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач зазначив, що надав завдаток відповідачу за літню кухню, яка входить до складу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], про що відповідач написала розписки, які позивач вважає договором купівлі-продажу нерухомого майна. Проте відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. Відповідач зазначила, що не відмовляється від повернення позивачу отриманих за розпискою грошових коштів. Третя особа до судового засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухав пояснення позивача, його представника, відповідача, її представника, третьої особи, дослідив матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч.1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 27.03.2016 року [PERSON] написано розписку, згідно якої вона отримала задаток за житло, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], в розмірі 300 євро; в разі відмови від угоди з її сторони зобов'язалась повернути задаток в подвійному розмірі 600 євро. Крім того, [PERSON] написано розписку про передачу [PERSON] задаток 300 євро за нерухомість, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В розписці вказані свідки [PERSON], [PERSON] 06.06.2016 року [PERSON] написану розписку, згідно якої вона отримала від [PERSON] частину суми за частину будинку, яку він має намір придбати у неї в розмірі 8 тис. доларів США. Повна вартість частини будинку складає 11 тис. доларів США, залишок складає 3 тис. доларів США. За загальними положеннями вимог цивільного законодавства за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0538 га., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], [PERSON] належить 71/100 частина будинку, [PERSON] належить 29/100 частин. [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], померла [INFO] року у м. Херсон, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 04.05.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні. [PERSON] 15.06.2016 року звернулась із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] року матері [PERSON], на день смерті якої залишилось спадкове майно, що складається із частини домоволодіння [ADDRESS] Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.02.2010 р. №25437149, 29/100 частин домоволодіння [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на те, що між сторонами є згода щодо всіх істотних умов договору і він ним фактично виконаний, однак з боку відповідача дії щодо нотаріального посвідчення договору не були здійснені. Однак, аналізуючи застосування вимог ст. 220 ЦК України, суд зазначає, що визнання договору дійсним згідно ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину, або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов. Згідно розяснень, викладених у Постанові ПленумуВерховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання дійсним правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, судам необхідно врахувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже, не створюють прав та обовязків для сторін. При розгляді таких справ суд повинен з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи не втрачена така можливість, а також чи немає підстав нікчемності правочину. Згідно ч.3ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що взагалі не існує договору купівлі-продажу, який може бути визнаний судом дійсним. Надані позивачем розписки є лише підтвердженням отримання відповідачкою грошових коштів від позивача. Вказані розписки не містять у собі всіх істотних умов, які притаманні договорам купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, не зазначено взагалі предмет договору - об'єкт нерухомого майна. Вказані розписки також не можуть бути визнані попереднім договором купівлі-продажу, тому що попередні договори укладаються у формі, у якій укладається основний договір, у даному випадку це нотаріально посвідчена форма із обов'язковою державною реєстрацією. Судом також встановлено, що нотаріальне посвідчення договору, який позивач просить визнати дійсним, не було здійснено ані під час його укладання, ані на теперішній час. Доводи позивача стосовно того, що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення договору взагалі не приймаються судом до уваги з огляду на те, що не існує договору купівлі-продажу. В ході розгляду справи судом також встановлено, що спірна частина домоволодіння, а саме 29/100 не належить відповідачу [PERSON], оскільки відомостей про прийняття нею спадщини після смерті матері [PERSON] суду не надано. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що правових підстав для визнання укладеного сторонами 27.03.2016 року договору купівлі-продажу, а також визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно у звязку зі створенням для сторін із цього договору прав та обов'язків у суду немає. Доводи позивача є необґрунтованими, заявленими без достатніх правових підстав, у звя'зку з чим задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed