Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, виданого [PERSON] за померлим [PERSON] [INFO] щодо успадкування земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], яка знаходиться в [ADDRESS], визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, виданого [PERSON] за померлим [PERSON] [INFO] щодо успадкування земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] яка знаходиться в [ADDRESS], визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 13.11.2015 р. серія та номер 1496, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого Жовківською державною нотаріальною конторою, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 13.11.2015 р. серія та номер 1495, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого Жовківською державною нотаріальною конторою. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] Спадщину після смерті батька прийняла його мати [PERSON] Позивач також вважає себе спадкоємцем першої черги, оскільки прийняв спадщину за померлим шляхом вступу у фактичне володіння майном. Зазначає, що з 2000 року до дня смерті постійно проживав разом з батьком у його будинку по [ADDRESS], доглядав свійську худобу, обробляв земельну ділянку. Вважає, що мати немала жодних правових підстав отримати свідоцтво на все спадкове майно, оскільки він також прийняв спадщину як спадкоємець першої черги. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні подали письмові заперечення на позов, вважають, що позов є безпідставним, оскільки з 1985 року [PERSON] в с. Звертів не проживав, такий вибув до м. Львова, де з сім'єю проживає і на даний час. За час життя батька позивач приїжджав час від часу допомагати по господарству, але постійним місцем проживання його було м. Львів, де такий був зареєстрований до 2013 року. Також зазначають, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту свої прав. Третя особа Жовківська державна нотаріальна контора в судове засідання явку представника не забезпечила, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши зібрані у справі докази суд прийшов до наступного висновку. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] р., за життя покійний [PERSON] заповітів не складав. Матеріалами спадкової справи № 468/2014 після смерті [PERSON] підтверджується, що спадщину прийняла його дружина [PERSON], яка на момент смерті чоловіка була зареєстрована та проживала разом із ним в [ADDRESS]. 04.02.2015 р. держаним нотаріусом Жовківського нотаріального округу Галань О.Я. спадкоємцю [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS], житловою площею 38,6 кв.м., загальною площею 63.3 кв.м., при якому є господарська будівля з літньою кухнею, споруди, зареєстроване в реєстрі за № 134. Інша частина житлового будинку належала [PERSON] на праві власності на підставі Рішення Жовківського районного суду Львівської області у справі № 444/1965/15-ц від 09.09.2015 р., яке набуло законної сили. 13.10.2015 р. [INFO] держаним нотаріусом Жовківського нотаріального округу Галань О.Я. спадкоємцю [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0.4308 гав с. Звертові по вул. Незалежності, кадастровий номер [NUMBER], зареєстроване в реєстрі за № 1202, та свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.2500 га в [ADDRESS], кадастровий номер ділянки [NUMBER], зареєстроване в реєстрі за № 1201. Вищезазначене майно [PERSON] подарувала своїй доньці відповідачеві у справі [PERSON], що підтверджується наявним в матеріалах справи договором дарування житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Галань О.Я. 13.11.2015 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1494, договором дарування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.4308 га, кадастровий номер [NUMBER], посвідченого державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Галань О.Я. 13.11.2015 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1496 та договором дарування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.2500 га, кадастровий номер ділянки [NUMBER], посвідченому державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Галань О.Я. 13.11.2015 р., зареєстрованим в реєстрі за № 1495, та відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON].[INFO] [PERSON] померла. Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину на вищезазначені земельні ділянки, що були видані матері [PERSON], та про визнання недійсним договорів дарування таких ділянок позивач [PERSON] посилається на те, що такий прийняв спадщину за померлим батьком [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння майном, та починаючи з 2000 року до дня смерті батька такий постійно з ним проживав, тому вважає себе спадкоємцем першої черги. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Ч. 1 ст. 29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Пунктами 3.21, 3.22 Глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї; у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявною в матеріалах справи довідкою виконкому Надичівської сільської ради за № 17/433 від 20.03.2017 р. підтверджується те, що спадкодавець [PERSON] до дня смерті [INFO] р. був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] Даний факт підтверджується також і наявною в матеріалах справи копією погосподарської книги на будинковолодіння [ADDRESS] за 2006-2010 роки. Зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] в період з 1998 до 2011 року була квартира [ADDRESS], а в період з 28.12.2011 по 29.11.2013 р. квартира [ADDRESS], що підтверджується підтверджуються листом Управління житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 13.02.2017 р. № 2501-492 та довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку ЛКП «Варшавське-407» від 13.02.2017 р. Як вбачається із довідки виконкому Надичівської сільської ради за № 17№8 від 03.01.2017 р., [PERSON] [INFO], який був зареєстрований в [ADDRESS], вибув у м. Львів 25.12. 1985 року. 04.12.2013 р. зареєструвався в [ADDRESS], даний будинок не введений в експлуатацію, господарський номер на цей будинок не відкрито. Як на доказ постійного проживання разом із батьком до моменту смерті останнього позивач посилається на акт обстеження земельної ділянки від 13.06.2016 р., затверджений сільським головою О.Р. Драган. Разом з тим, як вбачається з тексту вказаного акта, такий складений зі слів депутата [PERSON] про те, що [PERSON] вже більше 20 років дійсно проживав і зареєстрований у своєму будинку. Зазначене не підтверджує факт постійного проживання [PERSON] саме в будинку [ADDRESS] разом із батьком, а інформація про реєстрацію [PERSON] за вказаною адресою спростовується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в селі проживали батьки позивача, часто бачив як позивач допомагав їм по господарству, чи бачив [PERSON] в селі і скільки разів саме у 2009 році свідок не пам'ятає. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] в селі має худобу і город, звертався до нього по допомогу по господарству, що було у 2009 році не пам'ятає. Свідок [PERSON] пояснив, що у 90-х роках працював разом з позивачем, сам свідок в с. Зветові не живе, час від часу підвозив позивача зі Зветова на роботу. Свідок [PERSON] пояснив, що у 1984-85 роках працював з позивачем, знає, що той проживав в с. Зветові та будував там хату, у 2008-2009 роках часто забирав позивача з села. Свідок [PERSON] чоловік відповідача, підтвердив, що позивач проживав в м. Львові, а до батьків приїжджав допомагати по господарству. Свідок [PERSON] повідомив, що за батьками доглядала відповідачка [PERSON], бачив, що позивач підвозив маму і сестру до села, коли це було не пам'ятає. Свідок [PERSON] підтвердив, що у 2009 році [PERSON] приїжджав зі Львова допомагати батькам. За батьками в селі щодня доглядала відповідач [PERSON] Свідок [PERSON] також підтвердила, що хворих батьків в селі доглядала саме [PERSON], позивач приїжджав рідко, на що його батьки завжди скаржилися. Свідок [PERSON], який проживає в с. Звертові повідомив, що має город біля позивача, бачив як такий починав будову, чи проживав позивач в селі в жовтні 2009 не пам'ятає. Суд також відхиляє подані позивачем квитанції про сплату послуг газопостачання абонентом [PERSON] за адресою [ADDRESS], оскільки такі, на думку суду, не свідчать про постійне проживання позивача разом із спадкодавцем по [ADDRESS]на момент смерті останнього. Судом також встановлено, що у серпні 2002 року сім'я [PERSON] фактично заселилася у квартиру [ADDRESS]. 09.03.2005 р. Шевченківським районним судом м. Львова було прийнято рішення про виселення сім'ї [PERSON] з 4-х осіб з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Сім'я [PERSON] фактично виселена із вказаної квартири не була, аж до моменту видачі ордеру на вищезазначену квартиру - 24.06.2011 р. сім'я [PERSON] фактично проживала за згаданою адресою. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи листом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради за № 2501-1893 від 30.05.2017 р. та листом Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради за №2501-2077 від 21.06.2017р., копіями матеріалів цивільної справи про примусове виселення сім'ї [PERSON] з квартири [ADDRESS], а саме позовною заявою Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про виселення, довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 23.04.2004 р., вимогою Начальника Житлово-експлуатаційної контори № 404 про звільнення самовільно зайнятої квартири від 20.08.2002 р., актом про самовільне вселення від 20.08.2002 р., рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09.09.2004 р. Доводи позивача про те, що такий починаючи із 2000 року постійно проживав з батьком в [ADDRESS] спростовуються також і наявним в матеріалах справи рішенням Жовківського районного суду м. Львова у справі № 2-1709/2005 від 24.06.2005 р. за позовом ПАТ «Львівобленерго» до [PERSON], [PERSON] про відшкодування збитків, заподіяних енергопостачальнику внаслідок порушення Правил користування електричною енергією, яким встановлено, що у будинку старої забудови проживають та зареєстровані тільки [PERSON] та його дружина [PERSON] Суд також бере до уваги довідку Середньої загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №20 м. Львова від 30.05.2017 р. за №50 про те, що діти позивача [PERSON], [INFO] навчався у вказаній шкоді з 1995 р. до 17.06.2003 року включно, а [PERSON], [INFO] навчався у вказаній школі з 1999 по 2007 рік. Суд критично оцінює поданий позивачем акт про встановлення факту постійного проживання [PERSON] в с. Звертові, в домогосподарстві по [ADDRESS], складений сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки відомості, викладені в ньому спростовуються наявними у справі письмовими доказами. За таких обставин суд приходить до висновку, що належних та достатніх доказів постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини позивач у справі не надав, натомість факт такого проживання спростовується іншими зібраними у справі доказами. Крім того, враховуючи обраний позивачем спосіб захисту права у вигляді визнання недійсними договорів дарування спадкового майна, укладених між [PERSON] та [PERSON], суд також вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно п.п. 19, 21 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2012 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зважаючи на наведене, враховуючи те,позивачем пред'явлено позовні вимогипро визнання недійсним договорів дарування, учасником яких такий не був, суд також приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає суті порушеного права, а відтак є неправильним та неефективним. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку що в позові [PERSON] до [PERSON] слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed