Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням- будинком [ADDRESS] з тих підстав, що останній понад рік без поважних причин в зазначеному житлі не проживає. В позові [PERSON] вказав, що він є власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку з 02 листопада 2016 року зареєстрований [PERSON] , який не є членом його сім`ї. Більше року відповідач у вказаному будинку не проживає, ніяких його особистих речей в будинку немає, хоча залишається зареєстрованим до цього часу, чим створює йому як власнику будинку, перешкоди в користуванні та розпорядженні ним. Перешкоди для проживання [PERSON] не чинилися. Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача адвоката Подлуцького М.О. до суду надійшла заява в якій останній просив розглянути справу у їх відсутності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши заяву у якій просив розглянути справу у його відсутність та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до наступних висновків. Витягами про державну реєстрацію прав № 28524538 та № 28313624 від 28.12.2010 року та 10.12.2010 року підтверджується, що на підставі договорів купівлі-продажу будинку №2680 та № 2677 від 12.10.2010 року будинок [ADDRESS] на праві власності належить позивачу (а.с.6-7). Відповідно до розпорядження міського голови №40 від 18 лютого 2016 року [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . Згідно довідки відділу квартирного обліку приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади Ніжинської міської ради від 15.11.2019 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Будинок [ADDRESS] є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника житла в силу ст. 64 Житлового кодексу України, дані про укладення з ним договору найму житлового будинку також відсутні. Норма закону яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім`ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст.405 ЦК України. В позові [PERSON] стверджував, що відповідач більше року не проживає в будинку, власником якого є позивач. На підтвердження даних тверджень позивач надав суду акт про не проживання фізичних осіб від 01 жовтня 2019 року в якому значиться, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2017 року (а.с.12). На думку суду позивач довів той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації тому його слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved