Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину двохкімнатної квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], загальною площею 85,6 кв.м., житловою площею 45,4 кв.м., а також просив встановити порядок виконання рішення суду, яке є підставою для державної реєстрації за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в відповідних органах. У свою чергу [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача 12\~500,00 грн. матеріальної шкоди та 50\~000,00 грн. моральної шкоди, яка була завдана [PERSON] внаслідок звернення до суду [PERSON] з позовом про розподіл майна подружжя. В судовому засіданні представник позивача просив первісний позов задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача просив у задоволенні первісного позову відмовити та просив зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Суд вивчивши матеріали справи, вважає первісний позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов суд вважає таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 31 березня 2001 року по 06 червня 2013 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2013 року наш шлюб розірваний. В період проживання в зареєстрованому шлюбі в 2008 році сторонами була придбана 2-х кімнатна квартира, загальною площею 85,6 кв.м, житловою площею 45,4 кв.м за адресою: [ADDRESS]. На даний момент вказана квартира оформлена за відповідачкою [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності САС №198820,30.07.2008 р.. Виконавчий комітет Одеської міської ради та зареєстрована 01.09.2008 року, номер запису:3383 в книзі: 693 пр-116. У відповідності до ст.60 СК України, майно, придбане подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст.68 ч. 1 СК України, розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60. 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. На підставі ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Відповідно до п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна , наявного на час припинення спільно нажитого майна , наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. За положеннями ст.65 СК України дружина і чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільного нажитого у шлюбі майна. За змістом ст..71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ним в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Враховуючи, ту обставину, що спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу, та це не заперечується відповідачкою, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] частково, відмовляючи в частині встановлення порядку виконання рішення суду, так як саме по собі рішення суду є підставою для реєстрації за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] суд відмовляє у їх задоволенні, виходячи з нижченаведеного. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. У відповідності зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Суд вважає необхідним відмовити позивачці у задоволенні її вимоги щодо стягнення моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн., у звязку з тим, що позивачкою не надано жодних доказів понесення нею моральної шкоди. Щодо стягнення судових витрат у розмірі 12\~500,00 грн., то суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні так як відповідно до положень статті 88 ЦПК України, судові витрати стягуються з відповідача тільки у разі задоволення позову.

Outcome: partial