Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить В рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 20 від 26.12.2007 року позичальника [PERSON] у розмірі 4\~539 595,58 дол.США, що складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2\~382\~796,72 дол.США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 2\~156 798,86 дол.США та 120\~125\~824,52 грн. пені, яка складається з пені за прострочку погашення кредиту у сумі 70\~653\~760,00 грн., пені за прострочку погашення процентів у сумі 49\~472\~064,52 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру № 38, що розташована у літ. «В-5», будинку №31 по вулиці Тимурівців у м.Харкові, що є частиною житлового будинку №31 по вулиці Тимурівців у м.Харкові та яка належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору дарування № 1281, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 16.06.2011 р. Реалізацію предмета іпотеки - квартири № 38, що розташована у літ. «В-5», будинку №31 по вулиці Тимурівців у м.Харкові, що є частиною житлового будинку №31 по вулиці Тимурівців у м.Харкові та яка належить на праві власності [PERSON] на підставі Договору дарування № 1281, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 16.06.2011 р., провести шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «УКРГАЗБАНК» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 478 000,00 грн.,з наданням АБ «УКРГАЗБАНК» всіх повноважень продавця, в тому рахунку права отримання у нотаріуса дублікату Договору дарування № 1281, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 16.06.2011 р., реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Договору дарування № 1281, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 16.06.2011 р., здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Представник позивача надала суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач по справі про час та місце розгляду цивільної справи був повідомлений судом належним чином та вчасно, заперечень або пояснень щодо позову суду не надав. Таким чином, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів. Зі згоди представника позивача, суд постановляє заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та громадянином України [PERSON] 26 грудня 2007 року був укладений Кредитний договір №20 (надалі - Кредитний договір) на суму 2644000,00 дол. США на строк з 26 грудня 2007 року по 25 грудня 2012 року зі сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи із 12,5% річних. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором року між Банком та іпотекодавцями [PERSON], [PERSON] був укладений Договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 р., відповідно до п.2.1.1. якого предметом іпотеки є нерухоме майно-житловий будинок літ. В-5, загальною площею 6422,9 кв. м, житловою площею 2285,6 кв. м, (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що находиться у м. Харкові, вул .Тимурівців, буд. №31. З дозволу банку квартири №17,29,32,36,40,50,55-56,58-59,65-66,68,71,84,88-90,92-93,95,104-106,108,114 житлового будинку Літ. В-5 № 31 по вулиці Тимурівців у м. Харкові було виведено з іпотеки та відчужено власником. Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек, реєстраційний №7356523, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек №19045058 від 09.06.2008р. На відчуження предмету іпотеки накладено заборону, реєстраційний №7356237, що підтверджено Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна №19044890 від 09.06.2008 р. Пунктом 3.2.8 кредитного договору передбачено, що «в разі невиконання Позичальником зобовязань передбачених цим договором відшкодування заборгованості за дійсним договором здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки. Згідно приписів пункту 3.1.6. Договору іпотеки визначено, що «Іпотекодержатель/банк» має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору, за рахунок коштів, виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами. Позичальник взяті зобовязання не виконує з грудня 2008 року, тому Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 року по справі № 2-1404/10 та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2010 року по справі №22-ц-10856/2010 рік на користь банку стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 1664543,02 грн., 2630252,33 дол. США, судові витрати у сумі 1700 грн. та 120 грн. Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №31363558 від 22.02.2012 року відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо [PERSON] на суму 1\~664 543,02 грн. та 2\~630 252,33 дол. США. Постановою ВП №29965421 від 11.11.2011р. відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження щодо [PERSON] на суму 1\~664 543,02 грн. та 2\~630 252,33 дол. США. Рішення суду боржниками [PERSON] та [PERSON] не виконується, примусові дії щодо виконання рішення суду позитивних наслідків не мають. Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 року, яке набрало чинності, договір іпотеки №16/9-Б, укладений 09.06.2008 р. визнаний недійсним, запис про іпотеку виключений з реєстру іпотек. 04 квітня 2012 року судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області рішення Московського районного суду від 11.09.09 р. по справі № 2-9061 скасоване, в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки поновлено, реєстраційний номер 12489264, що підтверджено Витягом з Державного реєстру іпотек №36009183 від 14.05.2012 р. Відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна також поновлено, реєстраційний номер 12488862, що підтверджено Витягом від 14.05.2012р. №36008860. Також позиція АБ «УКРГАЗБАНК» підтверджена постановою ВСУ від 27.05.2015 р., де судом зроблено висновок, щодо дії обтяження на предмет іпотеки, а саме: Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору, строк його дії - до 25 грудня 2012 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору\~\~(частина четверта статті 631 ЦК України).\~\~ Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Установивши у справі, яка переглядалась, факт переходу до відповідача права власності на спірну квартиру під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, суд дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону України «Про іпотеку» та поширення її дії на відповідача з огляду на таке. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень. Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від\~17 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Як стало відомо, [PERSON] та [PERSON] була відчужена квартира [ADDRESS] , літ «В-5» в м. Харкові, власником якої став [PERSON] на підставі Договору дарування № 1281, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 16.06.2011 р. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року №898-1У передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, тому відповідач [PERSON] став іпотекодавцем квартири № 38, а відтак банк має право звернути стягнення на цю квартиру в рахунок погашення заборгованості позичальника [PERSON] по зазначеному кредитному договору. Вимога банку про повернення заборгованості по кредиту від 12.11.14 р. № 4032 направлена [PERSON], яку він отримав особисто. З урахуванням Правової позиції у справі №6-332цс15, викладеної у Постанові ВСУ від 27.05.2015 році, згідно Звіту про оцінку майна предмету іпотеки, виготовленого 14.03.2016 року ПП «[PERSON] та Права» предмет іпотеки оцінено в 478 000,00 грн. Відповідно до ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 39 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, в тому рахунку, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону та початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Пунктом 6.6. Договору іпотеки №16/08-Б від 09.06.2008 року передбачено, що у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ч.5 ст.38 ЗУ «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до Висновку про вартість майна, що міститься в Звіті про оцінку майна -предмету іпотеки, виготовленого 14.03.2016 року субєктом оціночної діяльності ПП «[PERSON] та Права» вартість квартири № 38, що розташована у літ. «В-5», будинку № 31 по вулиці Тимурівців у м.Харкові складає 478 000,00 грн. Наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», пунктом 2.7. визначено, що якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Пунктом 1 гл.2. Наказу Міністерства юстиції України від 22.12.2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», визначено документи, що подаються нотаріусу при вчиненні правочину про відчуження та заставу майна, зокрема, відповідно до п.1.2 Наказу право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства тощо. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 88 ЦПК України. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved