Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у його спілкуванні з сином [PERSON], [INFO], визначивши такі способи участі батька у спілкуванні з дитиною - систематичні побачення в такі дні щотижня: щотижнево у четвер з 17-00 год. до 20-00 год.; щотижнево у суботу з 10-00 год. до 19-00 год.; щорічне оздоровлення в літній період тривалістю до 15 діб. Представник позивача судове засідання не зявився, позов підтримав, справу просив розглядати за його відсутності, про що надав суду письмову заяву. Представник відповідача у письмовій заяві позов визнав, попереджений про наслідки визнання позову, справу просив розглядати за його відсутності. Представник органу опіки та піклування Лисичанської міської ради в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі, який був укладений 18 квітня 2013 р., про що вказано у свідоцтві про шлюб серія І-ЕД № 158697, видане Виконавчим комітетом Новодружеської міської ради Луганської області. 11 вересня 2017 р. рішенням Лисичанського міського суду Луганської області у справі 415/4048/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1- ЕД № 281945), який постійно проживає з відповідачкою. За попередньою усною домовленістю син після розлучення залишається проживати з матір'ю. Після розірвання шлюбу відповідачка періодично перешкоджала та забороняла дитині бачитися його батьком, у звязку з чим той звернувся із заявою до Органу опіки та піклування Лисичанської міської ради із заявою про визначення порядку участі батька у виховання та спілкуванні з малолітнім сином - [PERSON], [INFO] 04 травня 2018 р. Органом опіки та піклування Лисичанської міської ради було надано висновок № 3015/01-25 про визначення порядку участі батька у виховання та спілкуванні з малолітнім сином - [PERSON], [INFO], яким визначено, [PERSON] можливість безперешкодного спілкування із сином з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів: -щотижнево у четвер з 17-00 год. до 20-00 год.; -щотижнево у суботу з 10-00 год. до 19-00 год.; -щорічне оздоровлення в літній період тривалістю до 15 діб. З огляду на невиконання цього висновку позивач звернувся до ГУ НП в Луганській області Лисичанського відділу поліції з відповідною заявою, на яке отримав висновок від 24.10.2018 р., у якому вказано, що відповідачка не дозволяє побачення із сином з власних неприязних стосунків із позивачем. У листопаді 2018 р. позивач звернувся до Органу опіки та піклування із заявою про невиконання відповідачкою висновку від 04.05.2018 р. Службою у справах дітей розяснено відповідачці про те, що рішення органу опіки та піклування є обовязковим до виконання, але це не вплинуло на рішення відповідачки у відмові позивачу. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, право позивача на спілкування з його рідним сином та право на участь у його вихованні є порушеними, так як відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною та ухиляється від виконання рішення органів опіки та піклування. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Діти мають рівні права та обовязки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст.142 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Згідно вимог статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з\~батьків,\~з ким\~пооживає дитина,\~не має\~права перешкоджати\~тому з\~батьків,\~хто проживає\~окремо,\~спілкуватися є\~дитиною та\~брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Враховуючи норми чинного законодавства України наведені вище позивач не тільки має право, а й зобов'язаний брати участь у вихованні його дитини і має право на особисте спілкування з ним, а відповідачка - не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у його вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення них перешкод. Також відповідно до ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином позивач має гарантоване законом, рівне з матір'ю дитини, право на спілкування зі своїм сином та право на його виховання, а відповідачка не вправі перешкоджати йому в цьому. Суд вважає, що визнання відповідачем та його представником позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову слід прийняти. Судовий збір у розмірі 704,8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved