Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Посилався на те, що у січні 2018 року до нього звернулась [PERSON] з проханням позичити кошти для придбання автомобіля. Вона планувала придбати автомобіль за кордоном та розмитнити його, на що їй потрібні були кошти у розмірі 15000 доларів США. 19.01.2018 року відповідач повідомила його, що по інтернету на аукціоні придбала автомобіль марки «Chevrolet Volt» vin [NUMBER]. Того ж дня між ними було укладено договір позики грошових коштів, після чого ним було передано [PERSON] перший транш коштів у сумі 4620 доларів США, про що нею складено розписку. 17.04.2018 року після доставки транспортного засобу на територію України він передав відповідачці наступний транш у розмірі 10000 доларів США. У подальшому, 29.05.2018 року [PERSON] одержала останній транш за договором позики у сумі 380 доларів США та надала розписку від 29.05.2018 року. Вказані кошти були позичені відповідачем з метою придбання нової резини для автомобіля. Також зазначив, що [PERSON] отримала грошові кошти, перебуваючи в шлюбі з [PERSON], та витратила їх на придбання автомобіля, який використовувався останнім. Тому вважає, що договір позики від 19.01.2018 року було укладено в інтересах сім'ї, а отже у [PERSON] також виникли обов'язки за даним договором. Просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на його користь борг у сумі 421950 гривень. Відповідачем [PERSON] було подано до суду відзив на позов, в якому остання позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. [PERSON] також було подано відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав. Вказував на те, що ні він, ні [PERSON] жодних коштів у [PERSON] не позичали та договір позики не укладали. [PERSON] та [PERSON] разом працюють та перебувають у змові. Згоду на одержання будь-яких коштів у позику він не надавав та договір позики не підписував. Просив відмовити в задоволенні позову. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала. Пояснила суду, що вона дійсно уклала договір позики та одержала від позивача 15000 доларів США, які витратила на потреби сім'ї, зокрема на придбання автомобіля. Підписи на договорі та розписках виконані нею. Не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Пояснив суду, що автомобіль було придбано ним за власні кошти. Окрім того, ними було продано автомобіль марки БМВ, кошти від реалізації якого було витрачено на купівлю нового автомобіля. Будь-які кошти вони не позичали. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 19.01.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики (а.с.12). Відповідно до умов договору, позикодавець передає, а позичальник приймає у власність 15000 доларів США, що еквівалентно 431550 гривень на придбання автомобіля марки «Chevrolet Volt» «vin [NUMBER]». Факт одержання коштів підтверджується наданням розписок відповідно до отриманих траншів. Кошти передаються траншами за проханням позичальника для оплати вартості транспортного засобу, наданих послуг та невід'ємних поліпшень автомобіля, митних, податкових, акцизних та інших платежів. Перший транш передається 19.01.2018 року в сумі 4620 доларів США. Зазначену суму грошей позичальник зобов'язується повернути в гривнях у строк до 01.09.2018 року. На виконання договору позики, 19.01.2018 року [PERSON] одержала від [PERSON] 4620 доларів США, 17.04.2018 року - 10000 доларів США, 29.05.2018 року - 380 доларів США. На підтвердження вказаних обставин у матеріалах справи наявні розписки (а.с.13-15). У подальшому, 25.05.2018 року на ім'я [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб марки «Chevrolet Volt» д.н. [NUMBER], 2013 року випуску, «vin [NUMBER]» (а.с.11). У відповідності до ст. 1046 ч.1 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Таким чином, договір позики є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи. За змістом ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Кодексу). Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у зобов'язанні належним чином. Статтею 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, судом на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлено факт укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] та одержання нею у борг 15000 доларів США. У визначений договором строк позичені кошти повернуто не було. Судом також встановлено, [PERSON] та [PERSON] з 02.09.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Хотинського районного суду м.Чернівці від 15.11.2018 року шлюб між ними було розірвано (а.с.31-31). На даний час між [PERSON] та [PERSON] наявний спір про поділ майна подружжя, який розглядається Новоселицьким районним судом Чернівецької області. Одним із об'єктів права спільної сумісної власності, який підлягає поділу являється транспортний засіб марки «Chevrolet Volt» д.н. [NUMBER], 2013 року випуску, «vin [NUMBER]» (а.с.39). Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], суд виходить з наступного. Так, за загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Тобто, у даному спорі до предмету доказування у справі входить підтвердження факту використання коштів за договором позики в інтересах сім'ї. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження заявлених позовних вимог [PERSON] посилався на платіжні доручення в іноземній валюті від 19.01.2018 року (а.с.8-10), на підставі яких автомобіль [NUMBER] 2013 року випуску, «vin [NUMBER]» було придбано за кордоном, договір позики від 19.01.2018 року та розписки від 19.01.2018 року, від 17.04.2018 року, 29.05.2018 року. Зазначені вище докази відповідають вимогам належності, допустимості та достовірності та в своїй сукупності за часом одержання позики та купівлі автомобіля відповідають обставинам, викладеним у позовній заяві. Аргументи відповідача [PERSON] щодо фальшивості наданих суду доказів суд відхиляє, оскільки [PERSON] у судовому засіданні підтвердила факт підписання нею договору позики, розписок та одержання грошових коштів. Відповідач [PERSON] зазначені документи не підписував та не був присутній під час їх складення, а тому не може стверджувати щодо їх підробки. За змістом ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як було встановлено судом, після спливу терміну повернення позики кошти [PERSON] повернуто не було. За таких обставин, враховуючи те, що кошти одержані за договором позики від 19.01.2018 року було витрачено [PERSON].) на потреби сім'ї, а тому суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved