Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму коштів в розмірі 20785,20грн, в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття його квартири водою, з яких: 10556грн - вартість виконання ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженої квартири, 7000грн - компенсація завданої моральної шкоди, 1300грн - витрати на проведення незалежної оцінки визначення вартості збитків, що утворилися внаслідок залиття квартири, 1929,20грн витрати з оплати судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що залиття квартири відбулось через виток води із зєднання труб каналізації в квартирі відповідачів, яка розміщена поверхом вище над квартирою позивача. Відповідачі позовні вимоги не визнали та надали суду заперечення. В обґрунтування заперечень зазначили, що факт витоку води із з'єднання труб каналізації в квартирі відповідачів нічим не підтверджується. Сам позивач не звертався до відповідачів для добровільного вирішення питання щодо усунення протікання води. Натомість в їх квартирі відсутні сліди будь-якого протікання. Вважають вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому просять відмовити у позові. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідачі заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у позові повністю, обґрунтовуючи свої заперечення відсутністю їх вини у залитті квартири відповідача. Представник [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності, - зауважила, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідачів у залитті його квартири. Зауважила про недопустимість наданого позивачем акту про причини залиття квартири, оскільки такий акт складений без участі відповідачів. Просила відмовити у позові в повному обсязі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка [PERSON], дослідивши надані суду письмові докази, проаналізувавши та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира знаходиться на другому поверсі дев'ятиповерхового будинку. Відповідачі є співвласниками квартири №48 в цьому будинку і їх квартири знаходиться поверхом вище над квартирою позивача. Взимку 2014р. відповідачі у своїй квартирі зробили ремонт, під час якого замінювали водостічні труби у своїй квартирі. Після ремонту доступ до зєднань водостічних труб з каналізаційним стояком будинку в квартирі відповідачів закладений кахельною плиткою. У квітні 2015р. в квартирі позивача в приміщенні ванної кімнати та туалету зі стелі почала протікати вода. З метою зясування причини витоку води позивач звернувся до відповідачів. Натомість в квартирі відповідачів відсутні сліди витоку води. Оскільки протікання води не припинялося приблизно через шість місяців позивач знову звернувся до відповідачів з вимогою перевірити справність з'єднань водостічних труб в їх квартирі. Натомість в квартирі відповідачів були відсутні сліди протікання води. У вересні 2016р. позивач звернувся до сантехніка, який розібрав частину стелі в місці каналізаційного стояка у квартирі позивача, але усунути причину протікання води не вдалося через відсутність пошкоджень труби на її видимій ділянці в зоні розбитої стелі. Після розбирання стелі позивач знову звернувся до відповідачів. Чоловік [PERSON], який проживає разом з відповідачами, оглядав місце розбирання стелі в квартирі позивача, після чого відповідачі погоджувались прийняти участь в усуненні витоку води, але оскільки сторони не дійшли згоди щодо способу усунення течії та вартості таких робіт, то протікання води не було усунуто. До теперішнього часу протікання води так і не усунуто. Зазначені обставини справи сторони визнають, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Також судом встановлено, що 13.10.2015р. позивач звертався до правління Черкаського ЖБК №74, який є балансоутримувачем будинку, з заявою про сприяння усунення витоку води та визначення розміру шкоди /а.с.40/. 20.10.2016р. комісією Черкаського ЖБК №74 було складено акт, яким встановлено, що затоплення квартири позивача відбувається по причині витоку води із з'єднання труб каналізації, які знаходяться в квартирі відповідачів /а.с.42/. На теперішній час в квартирі позивача в приміщенні ванної кімнати та туалету внаслідок протікання води з каналізації пошкоджені стелі, наявне відставання кахельної плітки на стінах. Відповідно до звіту про оцінку збитку від 28.11.2016р. розмір збитків, завданих позивачу внаслідок залиття квартири складає 10556грн з ПДВ /а.с.11/. Позивач стверджує, що відповідачі неналежним чином виконують свої обовязки з утримання своєї квартири, що обумовило завдання йому матеріальних збитків. Також внаслідок пошкодження квартири він зазнав моральних страждань. Оскільки відповідачі в добровільному порядку відмовляються відшкодовувати завдану позивачеві шкоду, він звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник з правовідносин про відшкодування шкоди, що регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК). Статтею 1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Правовий аналіз зазначеної норми свідчить, що юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний звязок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. При цьому особливістю регулювання таких відносин є презумпція винуватості, оскільки обовязок довести відсутність вини у завданні шкоди покладається саме на особу, яка завдала шкоди або має нести відповідальність за її завдання. Відповідно до ст.319 ЦК власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Статтею 151 Житлового кодексу передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності жилу квартиру, зобов'язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Безгосподарне утримання квартири тягне за собою наслідки, передбачені ЦК. Факт затоплення квартири позивача ніким не оспорюється, а отже факт завдання шкоди позивача є доведеним. На підтвердження причини затоплення позивачем надано суду акт, складений комісією Черкаського ЖБК №74. Разом з тим, зазначений акт не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. №76 (далі Правила). Так всупереч вимогам п.2.1.3 Правил до складу комісії не було включено відповідного спеціаліста (слюсаря-сантехніка) або іншої особи, яка є компетентною при вирішенні питань, повязаних з обслуговуванням водостічних труб. Отже з огляду на те, що такий акт був складений лише членами правління ЖБК та без участі представника власника квартири №48, то він не може бути вважатись достовірним доказом. Разом з тим, відповідачі не заперечують того, що протікання в квартирі позивача має місце і таке протікання здійснюється зверху, тобто з приміщення, яке перебуває над квартирою позивача. Як зазначили відповідачі в їх квартирі відсутні сліди будь-якого витоку каналізаційних вод, а отже причиною витоку води може бути лише пошкодження труб між квартирами сторін, що усуває можливість наявності вини інших власників житлових приміщень, які перебувають на четвертому і вище поверхах. Натомість з пояснень позивача, відповідачів та свідка [PERSON] судом встановлено, що внаслідок розбирання стелі в квартирі позивача місця витоку води встановити не виявилось можливим, а відтак причина витоку перебуває в квартирі відповідачів. Тож для виявлення дійсної причини витоку води необхідно отримати доступ до з'єднань каналізаційних труб, що перебувають в квартирі відповідачів, але цього зробити неможливо через те, що відповідачі заклали труби кахельної плиткою і не дозволяють її розбирати. Таким чином, суд вважає доведеним, що залиття квартири позивача відбувається з причин незабезпечення відповідачами цілісності елементів водостічних систем в своїй квартирі. Посилання відповідачів щодо недоведеності їх вини суд не приймає, оскільки всупереч вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК, не дивлячись на неодноразові розяснення суду зазначених обовязків, відповідачами не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності їх вини у несправності елементів водостічних систем в їх квартирі, які допускають протікання води по каналізаційним трубам. Тож з огляду на положення ст.319, ч.2 ст.1166 ЦК відповідачі несуть відповідальність за завдану позивачу шкоду. Визначаючи розмір завданих позивачу збитків, суд звертає увагу, що сторони вільні у наданні суду доказів в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Наданий позивачем експертний висновок про оцінку збитку, завданого в результаті залиття квартири позивача, складений сертифікованим субєктом оціночної діяльності, а відтак суд вважає такий доказ належним і допустимим. До того ж відповідачем не надано ніяких доказів на спростування достовірності такого доказу. Таким чином, розмір шкоди, завданої квартирі позивача складає 10556грн. З огляду на положення п.1 ч.2 ст.22 ЦК витрати позивача, повязані із оплатою послуг експерта оцінювача, входять до складу збитків, завданих йому внаслідок порушення його прав, і підтверджується належними доказами /а.с.43/. Таким чином, загальний розмір матеріальних збитків, завданих позивачу, внаслідок залиття його квартири станом на момент розгляду справи складає 11856грн. Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною другою статті 1193 ЦК передбачено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. В цьому контексті варто зауважити, що протікання води позивачем було виявлено у квітні 2015р.. При цьому сторони не заперечують, що на початку протікання води було незначним. Проте до вересня 2016р. позивачем не здійснювалось належних заходів щодо виявлення та усунення причин затоплення його квартири. При цьому суд бере до уваги, що в період з 21.04.2015р. по 05.05.2015р., з 24.11.2015р. по 10.12.2015р., з 07.07.2016р. по 12.07.2016р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується виписками з історії хвороби /а.с.67-69/, а відтак з обєктивних причин не міг запобігти збільшенню шкідливих наслідків від затоплення квартири. Натомість в період травень-листопад 2015р., січень-червень 2016р., серпень-жовтень 2016р. позивач міг реальну можливість зменшити розмір збитків, завданих затопленням квартири. Таким чином, визначеному на теперішній час розміру шкоди, сприяла груба необережність позивача, що призвела до збільшення розміру збитків. Тож з урахуванням поведінки позивача, яка сприяла збільшенню розміру шкоди, враховуючи ступень вини сторін у настанні наслідків, які на теперішній час мають місце в квартирі позивача, з огляду на засади справедливості, добросовісності та розумності регулювання цивільних правовідносин, суд вважає за необхідне зменшити розмір збитків, які мають відшкодувати відповідачі позивачу до 2000грн. Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається з матеріалів справи моральна шкода, завдана позивачеві полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням належного йому майна, а тому підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач визначив розмір завданої йому моральної шкоди в розмірі 7000грн, проте всупереч ч.1, 3 ст.60 ЦПК не обґрунтував підстав з яких виходив при визначенні такого розміру, та не надав суду відповідних доказів на підтвердження таких підстав. Отже, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодування позивачеві з боку відповідача, суд враховує обставини події затоплення квартири, поведінку відповідачів, ступень їх вини у настанні події затоплення та наслідків, до яких це призвело, ступень душевних страждань позивача та його поведінку. З урахуванням зазначених обставин справи, принципів розумності і справедливості, суд вважає, що позивачеві за рахунок відповідачів підлягає відшкодуванню моральна шкода в розмірі 1000грн. Відповідно до ст.1190 ЦК відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем за завдану йому шкоду. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Стосовно розподілу судових витрат суд зауважує наступне. З огляду на зміст позовних вимог, то ціна позову складає 18856грн (11856грн матеріальні збитки + 7000грн моральна шкода). Отже відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання такого позову, на момент його надходження до суду, підлягав сплаті судовий збір в розмірі 551,20грн. Натомість позивачем судовий збір сплачений в розмірі 1929,20грн, що підтверджується відповідними квитанціями /а.с.1, 2/. Отже при зверненні до суду позивачем було надмірно сплачено судового збору на суму 1378грн, а тому на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» зазначена сума судового збору може бути повернута позивачеві, але за умови подання ним відповідного клопотання. Оскільки позивачем не надано суду такого клопотання, то питання про повернення судового збору судом не розглядається. Щодо розподілу між сторонами судових витрат, які складаються з судового збору в розмірі 551,20грн, то на підставі ч.1 ст.88 ЦПК, з огляду на принцип пропорційності відшкодування судових витрат частині позовних вимог, які підлягають задоволенню, то позивачеві має бути відшкодовано за рахунок відповідачів судові витрати в розмірі 90грн. Оскільки нормами ЦПК не передбачено солідарного зобовязання з відшкодування судових витрат, то кожен з відповідачів має відшкодувати позивачу по 45грн судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial