Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та просить визнати [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що є власником ? квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровані також [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказав, що родинні відносини з сестрою не склалися, вона у належній позивачу квартирі не проживає більш як 9 років, будь-яких коштів на утримання квартири не надсилає. Крім того, пояснив, що [PERSON] більше ніж 4 роки за місцем реєстрації не проживає. Позивачем зазначено, що наявність зареєстрованих у його квартирі родичів, які жодним чином не беруть участі у утриманні належної квартири, позбавляє вільно нею розпоряджатися, змушує його, як співвласника житла також сплачувати комунальній послуги за них. Посилається у позові на те, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі, що підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації. У зв'язку з наведеним вище позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просили його задовольнити. Ухвалою судді від 22.11.2016 позовну заяву залишено без руху. 28.12.2016 позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 13.01.2017 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явився. Від представника позивача надійшла до суду заява, в якій він просив розглядати справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Треті особи в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду від представника Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в місті Києві державної реєстрації надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Врахувавши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом із ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.08.1999 ЖВУ Південно -Західної залізниці міста Києва, [PERSON] та членам його родини: [PERSON], [PERSON], [PERSON] належало на праві спільної часткової власності в рівних долях по 1/4 квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 9.11.2004, виданого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М., за реєстровим № 1-3711, зареєстрованого в КБТІ 17.01.2005 за реєстровим №338. [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна, померлого [PERSON] в рівних долях. Спадкове майно складається з ? частини спірної квартири. Відповідно до договору дарування від 11.07.2005, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г. за реєстровим № 3-1691, зареєстрованого в КБТІ за реєстровим №338 від 22.08.2005 [PERSON] подарував [PERSON], а останній прийняв в дар 3/8 спірної квартири. Згідно довідки форми №3 від 29.08.2016, виданої комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району» ЖЕД №901 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що відповідачі, на даний час не проживають у спірній квартирі, про що свідчать акти про не проживання особи, складені сусідами та затверджені печаткою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №901 від 09.10.2015, 25.10.2015. Із вказаних актів вбачається, що відповідачі у спірній квартирі не проживають більше року. За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки, інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивачів не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України про перешкоди в користуванні спірною квартирою відповідачами не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача сплаченої ним суми судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved