Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що він є власником житлового будинку №12 по вулиці Європейській в місті Андрушівка. У вказаному вище житловому будинку разом з позивачем та його сімєю проживала та була зареєстрована сімя сина позивача, а саме його дружина [PERSON], та дочка [PERSON], які є відповідачами по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 11 березня 2008 року сімя його сина розпалася, шлюб було розірвано, і з цього часу відповідачі не проживають у належному позивачу житловому будинку №12 по вулиці Європейській в місті Андрушівка, Житомирської області, однак залишаються зареєстрованими у ньому. На даний час відповідачі перебувають за кордоном. За вказаних обставин позивач, як власник житлового будинку, позбавлений можливості оформити пільги та компенсації по оплаті комунальних послуг. Враховуючи вищезазначене, позивач просить суд визнати [PERSON], та [PERSON], такими, що втратили право на користування житлом розташованим в м.Андрушівка, вул.Європейська,12. Позивач в судове засідання не зявився, оскільки надіслав на адресу суду заяву в якій розгляд справи просить провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити, проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання неодноразово не зявлялися, про дату, час та місце розгляду справи вважаються повідомленими належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Статтею 280 ЦПК України\~передбачено, що\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, та не подано відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вищевикладеного, суд, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення по ній, на підставі наявних у справі доказів. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що вони є сусідами сторін по справі, та зазначили, що з 2008 року відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] не проживають за зареєстрованим місцем проживання в [INFO], у будинку відсутні їх речі. Також свідки вказали, що на даний час відповідачі проживають за кордоном. Заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 2004 року виданого Андрушівською державною нотаріальною конторою Житомирської області та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.01.2005 року вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку розташованого за адресою: м.Андрушівка, вул.Європейська,12, Житомирської області (а.с.3-4). Відповідно до копій свідоцтва про одруження та про розірвання шлюбу вбачається, що 11 березня 2008 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 09 грудня 1995 року (а.с.6-7). Відповідно до довідки про склад сімї виданої Андрушівською міською радою Житомирської області від 18.09.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає та зареєстрований в [INFO], і до складу його сімї входять: дружина - [PERSON], син - [PERSON] зареєстрований, але не проживає, невістка - [PERSON] зареєстрована, але не проживає, проживає за межами України, внучка - [PERSON] зареєстрована, але не проживає, проживає за межами України (а.с.5). \~\~\~\~Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно доЗакону України\~від 17\~липня 1997\~року №\~475/97-ВР\~«Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод»\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися й розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст.316,317,319,321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. \~\~ Згідно зіст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. \~\~ В силу ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~\~ Згідно ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~\~ Відповідно до ст.ст.71,72 ЖК Української РСР, якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно положень ст.156 ЖК Української РСР, члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. \~\~ Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення. Зазначена норма вказує на достатність рішення суду, яке набрало законної сили про визнання особи такою, що втратила право користування житлом для зняття її з реєстраційного обліку відповідним органом. \~\~ Відсутність відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання в [INFO], понад рік, а саме починаючи з 2008 року, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між позивачем та відповідачами, дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі, не проживаючи в спірному будинку більше року без поважних причин, є такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в звязку з чим поданий позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved