Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Іларіонівської селищної ради, третя особа: Друга синельниківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 жовтня 2014 померла його мати [PERSON], [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок (А1) площею 55,0 м2 з усіма господарським будівлями та спорудами: літня кухня (Б1), сарай (В1), сарай (Г1), погріб (ПІ), вбиральня (Д1), літній душ (Ж1), огорожа (№ 1,2), колодязь (№ 3), бруківка (№ 4), водоколонка (№ 5), що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, селище Іларіонове, вул. Івана Франко, №77 на земельній ділянці площею 1050 м2. Позивач є сином померлої [PERSON], що підтверджується записом про мати у свідоцтві про його народження і відповідно до ст. 1222 та ст. 1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцем першої черги. У встановлений законом строк він звернувся до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, що підтверджується постановою Другої Синельниківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.06.2015 № 02-31/750, в якій зроблено висновок, що заява про видачу йому свідоцтва про право на спадщину та надані ним документи суперечать ст. 1216 ЦК України, оскільки право власності житловий будинок за померлою [PERSON] не зареєстровано, у зв'язку з чим свідоцтво про право на спадщину за законом не може бути йому видано. Факт належності житлового будинку померлій [PERSON] підтверджується: технічним паспортом на житловий будинок, виготовленим Комунальним підприємством «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 09.04.2015, в якому зазначено, що земельна ділянка 1050 м2 належить Іларіонівській селищній раді, та довідкою Комунального підприємства «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16.04.2015 № 820. Зазначені документи свідчать про те, що [PERSON] при житті володіла, користувалася та розпоряджалася житловим будинком, а отже він перебував у її приватній власності, яка припинилась внаслідок її смерті. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок (А1) площею 55,0 м2 з усіма господарським будівлями та спорудами: літня кухня (Б1), сарай (В1), сарай (П), погріб (ПІ), вбиральня (Д1), літній душ (Ж1), огорожа (№ 1,2), колодязь (№ 3), бруківка (№ 4), водоколонка (№ 5), що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, селище Іларіонове, вул. Івана Франко, №77 на земельній ділянці площею 1050 м2, в порядку спадкування за законом після смерті матері. Позивач до початку відкритого судового засідання надав суду письмову заяву якою просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач до початку відкритого судового засідання надав суду письмову заяву, якою просить суд справу розглянути без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи в судове засіданні не зявився з невідомих суду причин. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ № 589927 від 17.10.2014 року [PERSON] померла 14 жовтня 2014 року. Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, виготовленим Комунальним підприємством «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 09.04.2015 року, [PERSON] зазначена власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, селище Іларіонове, вул. Івана Франко, №77. Однак згідно довідки Комунального підприємства «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16.04.2015 року №820 житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: с.Іларіонове, вул.. І.Франко, 77 заінвентарізовані за [PERSON], однак право власності не зареєстровано. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.06.2015 року № 02-31/750 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 14.10.2014 року [PERSON] у звязку з тим, що право власності за померлою не зареєстровано. Згідно копії довідки Синельниківського МБТІ від 06 квітня 1964 року зазначений будинок був побудований на підставі договору забудови від 17 березня 1961 року. У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved