Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати трудовий договір, укладений 25.09.2013 року між ним та ТОВ «Авангард-Транс» в особі директора [PERSON], договором підряду; стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за виконану роботу по перевезенню вантажів за договором підряду у розмірі 57301,34 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 25.09.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобовязання самостійно, за допомогою транспортного засобу «Камаз 54112», д.н. [NUMBER], причіп д.н. 14252АМ, виконувати перевезення вантажів, а відповідач зобовязався створювати необхідні умови для праці водія та сплачувати йому грошову винагороду. Позивачем за період з 25.09.2013 року по 22.10.2013 року виконувались роботи за договором підряду, про що свідчать товарнотранспортні накладні. Відповідач згідно умов договору зобовязувався сплачувати виконану позивачем роботу на підставі товарнотранспортних накладних. Крім того, сторонами було узгоджено ціну роботи в наступному розмірі: 1) при відстані від 0 до 10 км., замовник зобовязувався сплачувати по 1,04 грн. за 1 т./км., 2) при відстані від 11 до 30 км., замовник зобовязувався сплачувати по 0,96 грн. за 1 т./км., 3) при відстані від 31 до 60 км., замовник зобовязався сплачувати по 0,87 грн. за 1 т./км., 4) при відстані, що перевищуватиме 60 км., замовник зобовязався сплачувати по 0,71 грн. за 1 т./км. В порушення умов Договору, відповідачем не було проведено розрахунок з позивачем за виконану останнім у період з 25.09.2013 року по 22.10.2013 року роботу. В зв'язку з наведеним 26.02.2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією з проханням надати довідку про стягнення заборгованості по оплаті за виконану ним роботу по перевезенню вантажів за вказаний вище період та провести розрахунок за виконану роботу в повному обсязі. У відповіді від 04.03.2014 року відповідачем було відмовлено в проведенні розрахунку з позивачем у звязку з тим, що підприємством було надано позивачу 2957 літрів пального, яке було витрачено на 2698 км. пробігу автомобіля, а також Договір було розірвано позивачем у односторонньому порядку. Враховуючи, що відповідачем не було виконано зобовязання щодо оплати виконаної позивачем роботи з перевезення вантажів за договором підряду в розмірі 57301,34 грн., позивач звернувся до суду з дійсним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, а також заперечень проти позову, не надав. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 25.09.2013 року між ТОВ «Авангард-Транс» в особі директора [PERSON] (Товариством) та [PERSON] (Водієм) було укладено Трудовий договір з водієм, відповідно до пункту 1.1 якого водій зобовязується особистими діями та силами, за допомогою свого транспортного засобу «Камаз 54112», д.н. [NUMBER], причіп д.н. 14252АМ, виконувати перевезення вантажів, а Товариство зобовязується створювати необхідні умови для праці водія та виплачувати йому грошову винагороду. Відповідно до пункту 1.2. Договору, даний Договір є трудовим у розумінні діючого в Україні трудового законодавства. На підставі цього Договору виникають трудові відносини між Водієм та Товариством, які від імені останнього реалізуються Директором Товариства, а в необхідних випадках також іншими працівниками товариства. Умовами Розділу 2 Договору передбачено, що ремонт, витратні матеріали та заправку ГСМ водій здійснює за власний рахунок. Водій несе відповідальність за своєчасність доставки та збереження вантажів, а також за технічний стан транспортного засобу. Розділом 3 Договору врегульовано питання щодо оплати праці водія. Так, за виконаний обсяг робіт по перевезенню вантажів Товариство розраховується з Водієм на підставі товаротранспортних накладних. Розрахунки проводяться в національній валюті України. Розрахунки проводяться по мірі надходжень коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Авангард Транс» від підприємств по роботі з сільгосппродукцією. Вказаний Договір підписано директором ТОВ «Авангард-Транс» [PERSON] та позивачем [PERSON] Згідно листа ТОВ «Авангард-Транс» від 04.03.2014 року, адресованого [PERSON], у період з 25.09.2013 року по 22.10.2013 року позивачу підприємством було надано 2957 літрів пального, яке, відповідно до супровіднотранспортної документації, витрачено на 2698 км. пробігу. Водночас, всупереч вимог п. 2.2 Договору, водій не компенсував вартість 2657 літрів палива відповідачу, як це передбачено Угодою. Крім того, відповідно до умов Договору, [PERSON] прийняв на себе зобовязання виконувати поставлені перед ним завдання до повного виконання договору. Проте, [PERSON] без погодження з керівництвом Підприємства, в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе за Договором обовязків, чим поставив ТОВ «Авангард-Транс» в тяжке становище з огляду на обсяг необхідних до виконання робіт. З наданої представником позивача копії трудової книжки серії БТ-ІІ № 3872908, оформленої на ім'я позивача, вбачається, що останні записи датовані 10.03.2009 року, згідно яких останнім місцем роботи позивача є ВАТ «Луганськ Авто». Даних щодо роботи [PERSON] у відповідача, трудова книжка позивача не містить. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обовязковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Згідно ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно ч. 1 ст. 839 ЦК України, підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Статтею 854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Згідно ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Як встановлено судом, трудова книжка позивача не містить даних щодо роботи у відповідача. Умовами укладеного між сторонами договору передбачено, зокрема, виконання перевезень вантажів особистими діями та силами позивача, на його власному автомобілі, проведення за рахунок позивача ремонтів, закупівлі витратних матеріалів, заправки ГСМ, а також проведення оплати за виконанні роботи по перевезенню вантажів на підставі товарно-транспортних накладних по мірі надходження коштів на рахунок відповідача від контрагентів. За таких обставин, оцінюючи зміст укладеного між сторонами договору, суд приходить до висновку, що його умови притаманні саме цивільно-правовим, а не трудовим, договорам. Разом з тим з умов договору вбачається, що він містить ознаки договору перевезення, а не підряду, як було зазначено позивачем. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором в розмірі 57301,34 грн., суд керується наступним. В судовому засіданні судом було роз'яснено представнику позивача його процесуальні права та обов'язки, в тому числі роз'яснено положення ст. 10, 11, 60 ЦПК України, згідно яких суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, судом серед іншого було роз'яснено представнику позивача право заявляти клопотання про витребування доказів, якщо з їх отриманням у позивача є складнощі. Як вбачається з доводів позовної заяви, між сторонами було погоджено ціну роботи в наступному розмірі: 1) при відстані від 0 до 10 км., замовник зобовязувався сплачувати по 1,04 грн. за 1 т./км., 2) при відстані від 11 до 30 км., замовник зобовязувався сплачувати по 0,96 грн. за 1 т./км., 3) при відстані від 31 до 60 км., замовник зобовязався сплачувати по 0,87 грн. за 1 т./км., 4) при відстані, що перевищуватиме 60 км., замовник зобовязався сплачувати по 0,71 грн. за 1 т./км. Судом було роз'яснено представнику позивача, що оскільки в обґрунтування вимог про стягнення грошових коштів в розмірі 57301,34 грн. позивач посилається на те, що між ним та відповідачем було узгоджено певний розмір оплати виконаної роботи в залежності від відстані перевезень, то саме на позивача покладено обов'язок надати суду докази на підтвердження вказаної обставини, зокрема докази узгодження сторонами вартості тонно-кілометру. Представник позивача в судовому засіданні пояснила суду, що в неї відсутні будь-які докази на підтвердження узгодження сторонами вказаної вище вартості перевезень, виходячи із якої нею було визначено вартість заборгованості за договором. Також представник позивача зазначила, що в неї відсутні клопотання про витребування доказів, зокрема доказів на підтвердження узгодження сторонами вартості тонно-кілометру, та просила суд вирішити справу на підставі наявних доказів. Таким чином, всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження узгодження сторонами вартості тонно-кілометру перевезень, виходячи з якої позивачем визначено розмір заборгованості відповідача. Вимога щодо визначення вартості виконаної позивачем роботи на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами, або вимога щодо стягнення розумної провізної плати, позивачем не заявлялась. За таких обставин суд, розглядаючи цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 57301,34 грн., оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаного розміру заборгованості. Щодо вимог позивача про визнання трудового договору, укладеного 25.09.2013 року між сторонами, цивільно-правовим договором, зокрема договором підряду, то суд відмовляє у вказаних вимогах з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Чинним законодавством України не передбачено такого окремого способу захисту цивільних прав, як пред'явлення самостійної вимоги про визнання трудового договору - цивільно-правовим. Так, як вбачається з положень ст. 235 ЦК України, при встановленні такої обставини суд зобов'язаний застосувати до відносин сторін правила щодо правочину, який вони вчинили. Таким чином, належним способом захисту порушених прав позивача є пред'явлення відповідної вимоги, підставою якої є насправді вчинений сторонами правочин. Вказана вимога про стягнення заборгованості за цивільно-правовим договором була пред'явлена позивачем та вирішена судом по суті. Враховуючи наведене вище, підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed