Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Селидіввугілля» в особі ВП Шахта «Україна» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] більш 26 років працював в умовах шкідливих виробничих факторів на підприємствах вугільної промисловості України, з 01.12.2017 року був переведений до ДП «Селидіввугілля»\~ на посаду гірника\~ з ремонту гірничих вироботок 4 розряду підземного\~ з повним робочим днем на підземних роботах на дільниці з стаціонарного обладнення. 25.06.2018 року був звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я. В результаті довгого часу праці в шкідливих умовах отримав професійне захворювання, у зв`язку з яким 21.06.2018 року висновком МСЕК йому вперше була встановлена втрата професійної працездатності у сукупності 65% безстроково. Пошкодженням здоров`я позивачу завдано тяжкі фізичні та моральні страждання, отримав статус інваліда III групи, було змінено його звичний уклад життя, погіршенням взаємин з близькими. З наведених підстав позивач просить стягнути моральну шкоду з відповідача 114985 грн. 00 коп. в порядку відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.11.2020 року провадження у зазначеній цивільній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просить суд розглянути справу в його відсутність. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду відповідь на пояснення третьої особи, в якому зазначив, що ушкодження здоров`я заподіяне позивачу саме під час виконання ним трудових обов`язків, що спричинило позивачу фізичні та моральні страждання. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача не визнає, просить суд застосувати принцип співмірності між заявленими вимогами та спричиненою моральною шкодою. Представник третьої особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судовому засіданні просив розглянути справу у його відсутність, надав пояснення на позов, де зазначив що довідка МСЕК та акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підтверджують лише факт професійного захворювання та встановлення в зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності, але ніяким чином не можуть бути доказами заподіяння моральної шкоди. Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно трудової книжки серії [NUMBER] від 30.07.1987 року, [PERSON] з 01.12.2017 р. по 25.06.2018 р. працював на ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля»\~ гірником з ремонту гірничих виробіток 4 розряду підземним\~ з повним робочим днем на підземних роботах на дільниці з стаціонарного обладнання. 25.06.2018 р. на підставі наказу № 644к був звільнений за ч.2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності працівника займаній посаді за станом здоров`я, з виплатою вихідної допомоги в розмірі місячного середнього заробітку та 3-місячного середнього заробітку за працю у вугільній промисловості, що підтверджується наданою копією трудової книжки позивача. Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.05.2018 року, за формою П-4, складеного на ВП «Шахта Україна» ДП «Селидіввугілля, були встановлені професійні захворювання [PERSON] за основним діагнозом: хронічний бронхіт II - стадії в фазі затихаючого загострення. Дефузійний пневмофіброз, ЛН I-II ст.(один-два) за обструктивним типом, (j42.0), хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворч в стадії загострення зі значно вираженими статико- динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом. Рецидивуючий перебіг, (М 54) Гіперметропія слабкого ст.ОИ (Н 53).Порушення акомодації, пресбіопія.(Н 52). Загальний стаж роботи -31 рік, який складається з: 5 років\~ 01 місяць - за професією; 26 років 02 місяці - у цеху в умовах впливу шкідливих факторів. Причина виникнення професійного захворювання перевищення на робочих місцях гірника з ремонту гірничих виробіток ГДК (гранично-допустима концентрація пилу: запиленість на робочих місцях складала від 40 до 380 мг/м3, при ГДК (гранично- допустима концентрація) 4 мг/м3 перевищує в 10-95 разів, порушення норм підняття вантажів: підняття на робочих місцях складало до 35 кг, при гранично- допустимому рівні 30 кг, що перевищує 5 кг). Відповідно\~ довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 066901 від 21.06.2018 року виданої МСЕК, [PERSON] первинно встановлена ІІІ група інвалідності по професійному захворюванню, з встановленням втрати професійної працездатності, яка у сукупності складає 65% безстроково. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я. Відповідно до ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування працівникові моральної шкоди покладено на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до вимог ст.\~173\~КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч. 1,3 ст.13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995року\~№4«Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08 жовтня 2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому шкоди. Відповідно до ст.153\~КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно - побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При встановлених обставинах, оцінюючи надані в силу ст.13,81\~ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач отримав хронічне професійне захворювання, у зв`язку з тривалим перебування у трудових відносинах з відповідачем, при наявності шкідливих умов праці, що було встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного захворювання від 31.05.2018 року, що в свою чергу заподіює йому моральні страждання, в результаті чого він змушений докладати додаткових зусиль для нормального життя. Втрата працездатності та отримання інвалідності призвели до порушення звичайного ритму життя позивача, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі. До теперішнього часу він відчуває негативні наслідки професійного захворювання, а саме: відчуває фізичні болі, переживання, дратівливість та погіршились відносини з близькими. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна. З урахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем. Водночас, суд враховує, що позивач також працював на інших підприємствах вугільної промисловості, отже при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що заподіяння шкоди здоров`ю позивача могло мати місце не тільки з вини відповідача, але й з вини попередніх роботодавців. При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань внаслідок погіршення здоров`я, ступень вини відповідача, стан здоров`я позивача, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному лікуванні. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 114985 грн. 00 коп. в порядку відшкодування моральної шкоди, суд не находить можливим, оскільки така грошова сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. З огляду на наведене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за необхідним визначити розмір моральної шкоди завдану внаслідок отримання позивачем професійного захворювання у розмірі 60 000 грн. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст. 141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у листопаді 2020 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, що становить 473,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial