Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь основну суму боргу у розмірі 8000 грн., пеню в сумі 6644,26 грн., інфляційні витрати у сумі 1776,80 грн., 3% річних в сумі 783,12 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він позичив [PERSON] кошти в сумі 8000 грн. Даний факт підтверджується ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у справі №464/1795/18. Позичені кошти відповідачем не були повернуті, хоча відповідач підтвердив факт позики. В позасудовому порядку даний спір не вдалось врегулювати. Позивач неодноразово приходив до відповідача та просив повернути позичені кошти, так як такі потрібні на лікування. 07.07.2021 позивач надіслав на адресу відповідача претензію про повернення основної суми боргу, пені, інфляційних збитків та 3% річних. Однак відповідач кошти так і не повернув. Відтак, вважає, що окрім основної суми боргу у розмірі 8000 грн., відповідач повинен сплатити на його користь пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення в сумі 6644,26 грн., інфляційні витрати у розмірі 1776,80 грн., 3% річних в сумі 783,12 грн. за період прострочення з 02.04.2018 по 06.07.2021. Крім того, зазначає, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, оскільки він кілька років не міг розпорядитися своїми коштами, які йому були вкрай необхідні на лікування. Також, через наклеп відповідача і його небажання віддавати позику, він був змушений пройти через довгі судові процеси. А тому, оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Просить позов задоволити. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 12 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків такого. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 13 вересня 2021 року постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, 16.11.2021 від його представника [PERSON] через канцелярію суду надійшло клопотання у якому вона просить справу розглядати у її відсутності та відсутності позивача, позов підтримує повністю, просить задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, відзив на позовну заяву не подав, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Так, з ухвали Львівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року вбачається, що [PERSON] в суді апеляційної інстанції підтвердив факт позичення у [PERSON] 8000 гривень, які не повернув. Дана ухвала суду набрала законної сили 23 лютого 2021 року. Крім того, згідно вищезазначеної ухвали, [PERSON] під час його допиту як потерпілого у кримінальному провадженні у суді першої інстанції повідомив, що позичив у [PERSON] 8000 грн., однак повернув лише 2500 грн. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , під час розгляду кримінального провадження мав статус потерпілого. За приписами ч.3 ст.224 КПК України у разі допиту потерпілий попереджається про кримінальну відповідальність - за давання завідомо неправдивих показань. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] будучи допитаним у кримінальному провадженні в статусі потерпілого визнав, що позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 8000 грн., з яких повернув лише 2500 грн. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У відповідності до статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно з ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 07.07.2021 позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів. Беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] , який є позичальником, належних доказів повернення всієї суми позики не надав, а також з врахуванням встановлених судом обставин, зокрема того, що відповідачем повернуто лише частину боргу у розмірі 2500 грн., суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 5500 грн. (8000 грн. - 2500 грн.) Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат та 3% річних, суд приходить до наступного. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен деньпрострочення виконання. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь часпрострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу вищезазначених норм Цивільного кодексу України вбачається, що пеня, індекс інфляції, а також три проценти річних нараховуються лише за час прострочення виконання грошового зобов`язання. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, коли саме між сторонами укладений договір позики, на який термін, а також не містять відомостей про дату отримання коштів відповідачем. Наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних збитків, а також 3% річних, не може бути прийнятий судом, оскільки такий не підтверджений належними та допустимими доказами, зокрема щодо дати початку розрахунку та дати закінчення. Покликання позивача на ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не може бути підставою для стягнення з відповідача пені, оскільки дія цього Закону не поширюється на правовідносини між фізичними особами щодо нарахування та сплати пені. Відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат та 3% річних. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, суд приходить до наступного. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року, справа № 761/26293/16-ц відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦПК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Позивачем не надано доказів, що договір позики, укладений між сторонами, містить положення щодо виплати моральної шкоди у зв`язку із невиконанням чи неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань. Крім того, позивач не надав суду достатніх доказів того, що йому були завдані моральні страждання діями відповідача, внаслідок невиконання такого договору. Враховуючи наведене, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відсутні. Згідно із ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 290,29 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи те, що позивачем не надано суду жодних належних доказів, на підтвердження понесення зазначених вище витрат в указаному в позовній заяві розмірі, не надано суду акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також належних та допустимих доказів понесених витрат у зв`язку з переїздом до іншого населеного пункту представника позивача, найманням житла, суд не вбачає правових підстав для задоволення цих вимог.

Outcome: partial