Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з ТОВ «АМІКОР» заборгованість по заробітній платі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01 листопада 2014 року згідно наказу №1101/2-П його було звільнено з посади начальника виробництва. За період роботи у відповідача утворилася заборгованість по заробітній платі в розмірі 8500,00 грн., яку позивач і просить відповідно до вимог ст.116 КЗпП України стягнути з відповідача. Позивач направив позов про збільшення позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3600 грн.. У судове засідання позивач не з'явився, але направив письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, справу просить розглянути у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. Крім того, на час розгляду справи, не надав жодних довідок, які витребовував суд. У зв'язку з цим суд на підставі ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з копією трудової книжки вбачається, що [PERSON], на підставі наказу №301/1-П від 01.03.2013 був прийнятий в ТОВ «АМІКОР» на посаду начальника виробництва, та 01.11.2014 згідно наказу №1101/2-П звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України(а.с.5). Згідно позовної заяви [PERSON] заборгованість по заробітній платі перед ним у підприємства становить 8500,00 грн., і таку суму, за відсутності у справі інших доказів по заборгованості сум до виплат позивачеві, суд бере як належний і допустимий доказ у справі. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 ч. 1 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, як встановлено в судовому засіданні відповідач в день звільнення позивача 01 листопада 2014 року не виплатив належні йому у строки вказані в ст. 116 КЗпП України, суми, тому суд вважає, що заборгованість по заробітній платі в розмірі 8500,00 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3600 грн., а всього 12100,00грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст. 116 Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved