Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 31,30 кв.м., та житловою площею 17,30 кв.м., разом з надвірними спорудами: навісом, убиральнею та огорожею, розташованими за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.01.2000 року він придбав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Будинок був придбаний ним за договором купівлі-продажу, посвідченим державними нотаріусом Біляївської держнотконтори, реєстровий N1-165. За даним договором загальна житлова площа його будинку становить 26,0 кв.м. Своє право власності він зареєстрував у виконавчому комітеті Вигодянської сільської ради, що підтверджується посвідчувальним написом секретаря виконкому на звороті договору купівлі-продажу будинку. На сьогоднішній день він вирішив продати свій будинок іншій особі, у зв'язку з чим звернувся до районної реєстраційної служби із заявою про отримання витягу, необхідного для нотаріального посвідчення договору відчуження будинку. Однак 03.12.2014 року він отримав рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень через різницю житлової площі, зазначеної в технічному паспорті від 19.08.2014 року та договорі купівлі-продажу від 20.01.2000 року. Таким чином, у зв'язку із ситуацією, що склалася, він на сьогоднішній день позбавлений права провести державну реєстрацію права власності на свій будинок з метою його подальшого відчуження. В судове засідання позивач не з'явився, однак в позові міститься вимога, в якій він просив суд розглянути справу за його відсутності (а.с.2). Відповідач - Вигодянська сільська рада Біляївського району Одеської області - надав до суду заяву про визнання позову та слухання справи за відсутності свого представника (а.с.23). Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, суд вважає, що слід задовольнити позов з огляду на таке. Як встановлено в судовому засіданні, 20.01.2000 року [PERSON] придбав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Будинок був придбаний ним за договором купівлі-продажу, посвідченим Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області, реєстровий N1-165. За даним договором загальна житлова площа його будинку становить 26,0 кв.м. (а.с.8). Судом встановлено, що 27.11.2014 року [PERSON] звернувся до реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській із заявою про отримання витягу, необхідного для нотаріального посвідчення договору відчуження будинку. Однак 03.12.2014 року він отримав рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень через різницю житлової площі, зазначеної в технічному паспорті від 19.08.2014 року та договорі купівлі-продажу від 20.01.2000 року (а.с.9). Як вбачається із довідки № 69/6 від 18.02.2015 року, виданої ПП «Одеське БТІ», при проведенні інвентаризації від 19.08.2014р. за адресою: [ADDRESS], встановлено, що нерухоме майно складається: з літ.А - житловий будинок загальною площею 31,3 кв.м, житловою площею 17,3 кв.м, літ Б - навіс, літ В - убиральня, №1-3 огорожа. Літ Б - навіс, літ В - убиральня, відповідно до п.3.2.Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №582/5773 (зі змінами та доповненнями №2(г0113-13) від 08.01.2013р.), не належать до самочинного будівництва. Реконструкція житлового будинку не проводилась (а.с.26). Відповідно до положень ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що можливість кожної особи звернутись за захистом свого майнового права, зокрема і шляхом визнання такого права. Враховуючи наведені факти та притаманні ним норми матеріального права, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи та підлягають задоволенню.

Outcome: approved