Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану здоров'ю професійним захворюванням та його наслідками у розмірі 60000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, позов підтримав, справу просив розглядати за його відсутністю, про що надав суду письмову заяву. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення проти позову, справу просив розглядати за його відсутності. Суд, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що починаючи з 27 липня 1981 р. позивач почав працювати підземним горноробочим у вугільній промисловості СРСР з повним робочим днем під землею (у вугільній шахті). 10 серпня 2016 р. позивача було звільнено на підставі наказу № 342 к від 11.08.2016 р. Стаж роботи в підземних умовах складає 33 років 3 місяці. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 01 серпня 2017 р. № 1739 позивачу вперше встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., прикореневий та нижньочастковий пневмосклероз, вегето - сенсорна полі невропатія верхніх кінцівок, хронічна двобічна сенсовральна приглухуватість. Аналогічні обставини, зазначені і в повідомленні про професійне захворювання, від 01.08.2017 р., реєстраційний № 1701/1, а також підтверджені випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 483 виданою клінікою професійних захворювань Державної Установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України». Згідно висновку МСЕК № 024395 від 04.10.2017 р. позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 20% у зв'язку з професійним захворюванням. Причинний зв'язок між захворюванням та шкідливими умовами праці визначений також актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 серпня 2017 р. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Факт спричинення позивачу моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, полягає у неможливості його відновлення здоров'я, порушенні нормальних життєвих зв'язків, внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, підтверджений письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, , витягами з історії хвороби та із медичної карти стаціонарного хворого, медичного висновку про наявність професійного характеру захворювання, довідок МСЕК. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 р. за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже доведення, що йому завдано шкоди є встановленим. Разом з тим, виходячи з принципу розумності та справедливості, розміру втрати працездатності та встановленню його строком на два роки щ наступним переоглядом, суд вважає розмір позовних вимог завищеним і частково задовольняє позов в розмірі 30 000 грн. Суд вважає надані позивачем докази в частині задоволених позовних вимог достатніми та переконливими. Судовий збір у розмірі 704, 8 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial