Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON], на користь ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту №10-29/4960 від 28.12.2007 року, заборгованість в розмірі 46\~022 доларів США 35 центів, що еквівалентно в гривні становм на 16.11.2015 року становить 1\~061\~265,52 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 28.12.2007 року між позивачем та відповідачем 1 укладено договір кредиту №10-29/4960 відповідно до якого позивач надав відповідачу 1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових кошти в сумі 25\~000,00 доларів США 00 центів, зі сплатою 13,00% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості 27.12.2022 року на умовах, визначених договором кредиту. Крім того, 28.12.2007 року між позивачем, відповідачем 1 та відповідачем 2 укладено договір поруки №02-10/4324. Відповідно до умов п.1.1. договору поруки, відповідач 2 зобовязався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем 1 зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в троки та в порядку передбачених договором кредиту. В звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань за договором кредиту відповідачем 1, а саме непогашення кредиту згідно графіку, передбаченого договором кредиту, та несплати відсотків за користування кредитними коштами призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 16.11.2015 року складає 46\~022 доларів США 35 центів, що еквівалентно за курсом НБУ в гривні станом на 16.11.2015 року становить 1\~061\~265,52 грн. Позивачем на адресу відповідачів надіслані вимоги про порушення забезпеченого обтяженням зобовязання за кредитним договором, у якому запропоновано повернути достроково у повному обсязі заборгованість по кредиту та відсоткам. Проте дані повідомлення проігноровані та невиконані. За таких обставин, позивач звернувся до суду про примусове стягнення з відповідачів кредитних коштів. Представник позивач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, направивши до суду заяву про розгляд справи без участі представника та винесення рішення на користь позивача. Відповідачі та їх представник в судове засідання не зявились, подавши письмові заперечення де просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, крім того, [PERSON] просив застосувати строк позовної давності. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. 28.12.2007 року між позивачем (кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено договір кредиту №10-29/4960 відповідно до умов якого, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 25\~000,00 доларів США, зі сплатою 13,00 процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп.1.1.1 п.1.1. ст.1 договору. Кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту до 27.12.2022 року (пп.1.1.2 п.1.1 ст.1 договору кредиту). Відповідно до пп.3.3.7. та п.п.3.3.8 п.3.3. ст.3 договору кредиту позичальник зобовязаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пп.2.4. цього договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього договору. Пунктом 4.5. статті 4 договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пп.3.3.7, 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 90 (девяносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штрафи, пеню). 28.12.2007 року між позивачем (кредитор), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) укладено договір поруки №02-10/4324 відповідно до умов якого, поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту №10-29/4960 від 28.12.2007 року. Як вбачається з розрахунку вимог банку у звязку з неповернення [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №10-29/4960 від 28.12.2007 року станом на 16.11.2015 року загальна сума заборгованості становить 46\~022,35 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ в гривні 1\~061\~265,52 грн. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Згідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02.11.2016 року справа №6-11746цс16, а саме: якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. Згідно з пунктом 4.5. статті 4 договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обовязків, визначених пп.3.3.7, 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 90 (девяносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штрафи, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується розрахунком вимог банку у звязку з неповернення [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №10-29/4960 від 28.12.2007 року, відповідач 1 останній платіж за кредитним договором сплатив 07.11.2008 року, таким чином враховуючи пункт 4.5. статті 4 договору кредиту строк користування кредитом вважається таким, що сплинув через 90 днів, тобто з 06.01.2008 року. За змістом ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Таким чином, у звязку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобовязання (п.4.5. договору), та що банк мав право з 06.01.2008 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 10.03.2016 року. Після зміни строку виконання зобовязання (06.01.2008 року) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобовязаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 06.01.2008 року не підлягали виконанню. Отже, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений Цивільним кодексом України у три роки, клопотання щодо його поновлення не заявлено та поважних причин його пропуску не наведено, а тому в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити з підстав спливу позовної давності.

Outcome: dismissed