Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати та правничу допомогу. В обґрунтування своїх вимог вказує, що у період з 30.03.1976 по 03.04.2019він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Завод «Маяк» та обіймав посаду слюсаря 4 розряду. Згідно наказу генерального директора ПАТ «Завод «Маяк» про припинення трудового договору від 03.04.2019 позивача звільнено з займаної посади з 03.04.2019 за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Станом на момент звільнення заборгованість по заробітній платі не сплачена. Позивач зазначає, що заборгованість по заробітній платі становить 59719 грн. 96 коп., проте на дату подання позову вказана сума виплачена не була. Також позивач вказує, що всупереч положень трудового договору йому не була своєчасно виплачена заробітна плата. За розрахунками позивача його середньомісячна заробітна плата становить 51755,44 грн. На думку позивача відповідач повинен йому сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 59719грн. 96коп., середній заробіток за затримку у виплаті заробітної плати в розмірі 51755,44грн., а також правничу допомогу в розмірі 9500,00грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві про просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила частково, а саме не заперечують проти позовних вимог стягнення з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 59719грн. 96коп., середнього заробітоку за затримку у виплаті заробітної плати в розмірі 51755,44грн., однак проти стягнення правничої допомоги заперечили, посилаючись на відсутність будь- яких підтверджень сплати даних витрат. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.03.1976 по 03.04.2019він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Завод «Маяк» та обіймав посаду слюсаря 4 розряду. Згідно наказу генерального директора ПАТ «Завод «Маяк» про припинення трудового договору від 03.04.2019 позивача звільнено з займаної посади з 03.04.2019 за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Станом на момент звільнення заборгованість по заробітній платі не сплачена. Позивач зазначає, що заборгованість по заробітній платі становить 59719 грн. 96 коп., проте на дату подання позову вказана сума виплачена не була. Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, а також часткове визнання відповідачем позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 59719,96 грн., яка стороною відповідача визнається. В судовому засіданні було встановлено та визнається стороною відповідача той факт, що на момент розгляду справи, заборгованість по заробітній платі не погашена, тому визначена судом сума компенсації в розмірі 51755,44 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 9500,00 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved