Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить відібрати без позбавлення батьківських прав у [PERSON] та [PERSON] малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , та у [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітніх дітей - їх вихованням та доглядом не займаються, не піклуються про них, не забезпечують матеріально, ведуть аморальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями. На даний час малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку як такі, що опинились в складних життєвих обставинах. Орган опіки та піклування Кодимської РДА Одеської області прийшов до висновку про доцільність відібрання без позбавлення батьківських прав у [PERSON] та [PERSON] малолітньої [PERSON] та у [PERSON] - [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. В заяві зазначила, що відповідач [PERSON] влаштувалась на роботу, та створила належні умови для проживання дітей. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надав заяву про проведення підготовчого засідання без його участі. Позовні вимоги не визнав. В подальшому, в судові засідання [PERSON] не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судові повідомлення вручені належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій зазначила, що зробила відповідні висновки щодо виховання дітей, влаштувалась на роботу, створила належні умови для проживання дітей, спиртними напоями не зловживає. Позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити та розглянути справу без її участі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 05.11.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області). Відомості про батька дитини внесено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до свідоцтво про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 03.12.2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . 18.12.2019 року Кодимською РДА Одеської області як органом опіки та піклування, надано висновок про доцільність відібрання у відповідача [PERSON] малолітніх дітей: [PERSON] , 2014 року народження і [PERSON] , 2018 року народження та у відповідача [PERSON] - малолітньої [PERSON] , 2018 року народження. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] змінила місце проживання. В даний час проживає в с.Шершенці Кодимського району Одеської області, де зарекомендувала себе позитивно. [PERSON] виконала всі рекомендації, надані Кодимським районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, створила в будинку належні житлово-побутові умови, працює по найму, алкогольні напої не вживає. Відповідач [PERSON] навпаки, відповідних висновків не зробив, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , не займається її вихованням та доглядом, не піклується про неї, не забезпечує матеріально, зловживає спиртними напоями. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У всіх цих випадках підставами для відібрання дітей без позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї небезпечної для дитини обстановки, незалежно від суб`єктивних причин такого положення. Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини, держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що поведінка відповідача [PERSON] , зокрема байдуже ставлення до долі дитини, з негативного боку характеризує його як батька та показує його негативне ставлення до своїх прямих батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї неповнолітньої дитини. Тому така міра виховного характеру як відібрання дитини у [PERSON] без позбавлення його батьківських прав буде сприяти більш ретельному і відповідальному батьківському ставленню відповідача до виховання та утримання дитини, яке на сьогодні у відповідача відсутнє. Разом з тим, суд зазначає, що після відібрання дітей відповідач [PERSON] усвідомила свої помилки , переглянула свій спосіб життя, виявила волю і цілеспрямованість у подоланні особистої кризи, маючи стійку мотивацію повернути дітей і реабілітуватись. [PERSON] після відібрання дітей не втратила з ними зв`язок, не відсторонилась від них, вжила достатньо заходів щоб довести свою реабілітацію і спроможність виховувати дітей. Суд вважає, що на даний час відповідач [PERSON] не є тою особою, від якої необхідно відбирати дітей і знаходження дітей з нею не несе загрози їх життю та здоров`ю. Крім того, на даний час для дітей створені належні побутові умови, які не несуть жодної загрози для їх здоров`я або життя. При цьому суд враховує зміни в побутових і життєвих умовах відповідача [PERSON] . Суд вважає, що подальше розлучення дітей з матір`ю є недоцільним і лише зашкодить дітям. Таким чином, виходячи виключно з інтересів дітей, для яких пріоритетним є збереження сім`ї і не розлучення з матір`ю, а також враховуючи суттєві зміни у житті матері, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову в частині відібрання дітей від [PERSON] . Позивач також просив передати малолітніх дітей органу опіки та піклування Кодимської райдержадміністрацію для подальшого влаштування відповідно до чинного законодавства. Однак, враховуючи, що діти залишаються з матір`ю, дана вимога задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Оскільки позивач на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», то відповідно до положень ст.141 ЦПК України з [PERSON] до Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial