Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу недійсним, та визнання права користування квартирою.. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка як член сім'ї власника квартири, проживає з 1995 року в квартирі [ADDRESS]. 27.01.2016 року їй стало відомо що її колишній чоловік відповідач [PERSON] 22.01.2015 року продав вказану квартиру відповідачу [PERSON] Позивачка вважає, що вказаним договором порушені її житлові права, тому просить суд визнати вказаний договір купівлі-продажу недійсним, та визнати за нею право користування вказаною квартирою. Відповідач [PERSON] позов не визнав, та звернувся до суду з зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення із квартири. Він послався на те, що він є власником спірної квартири, та відповідачі перешкоджають здійсненню ним права власності на цю квартиру. Тому він просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів. В судовому засіданні позивачка та її представник первісний позов підтримали, наполягали на його задоволенні, зустрічний позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] первісний позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] первісний позов підтримала, наполягала на його задоволенні, зустрічний позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити. Решта учасників справи в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка по первісному позову та відповідачі по зустрічному позову як члени сім'ї власника квартири, проживають з 1995 року в квартирі [ADDRESS], без реєстрації. Іншого житла вони не мають. 22.01.2015 року колишній чоловік позивачки - відповідач [PERSON] продав вказану квартиру відповідачу [PERSON], при цьому в договорі купівлі-продажу не зазначено про те що у вказаній квартирі проживають позивачка по первісному позову та відповідачі по зустрічному позову. Вказані факти сторонами не заперечувались. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку, заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. Однак відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідач та його представник не навели доводів, в чому саме полягає перешкоджання з боку відповідачів по зустрічному позову в користуванні та розпорядженні ним квартирою, не врахували що питання з виселення з жилого приміщення регулюються нормами житлового кодексу України, і не послались на норми цього кодексу та на підстави виселення, за якими вони вважають, що відповідачі за зустрічним позовом підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Крім того згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України позивачка та відповідачі по зустрічному позову мали право користування вказаною квартирою до її продажу відповідачу [PERSON], та вказане право повинно було бути відображено в договорі купівлі-продажу як обтяження. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що відповідачі мали право укладати договір купівлі-продажу спірної квартири, однак повинні були врахувати наявність мешканців які мають право користування спірною квартирою (сервітут). При таких обставинах суд вважає, що підстав для скасування договору купівлі-продажу спірної квартири немає, однак немає підстав і для виселення відповідачів за зустрічним позовом з спірної квартири, оскільки вони мають право користування вказаною квартирою на підставі ч.1 ст. 405 ЦК України. Таким чином первісний позов підлягає задоволенню в частині визнання за позивачкою права користування спірною квартирою, а в зустрічному позові та решті первісного позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial