Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів на його користь матеріальні збитки в розмірі 100372,60 грн., моральну шкоду в сумі 50000 грн., судовий збір в розмірі1003,74 грн., витрати на надання послуг на проведення авто товарознавчої оцінки пошкодженого колісного транспортного засобу за договором №341 від 07.12.2018р. в розмірі 4000 грн., витрати на професійну правничу допомогу, які складають 22600 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 листопада 2018 року о 20.42 годині, в Центральному районі м. Маріуполя Донецької області на перехресті вулиці Купріна та вулиці Митрополитській, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «КАМАЗ Б320», державний номер [NUMBER] виїхав на перехресті на заборонений червоний сигнал світлофору в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «PorscheCayenne», державний номер [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Транспортний засіб «Камаз», модель «БФ 320», рік випуску 1985, номерний знак [NUMBER] , номер рами (шасі) [NUMBER] відповідно до відповіді на адвокатський запит, наданої ТОВ «ПК «Зоря Поділля» від 19.06.2019, з 16.05.2014 на виконання вимог ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за актом приймання передачі передано до військової частини [NUMBER] Збройних сил України. Транспортний засіб ТОВ «ПК «Зоря Поділля» на момент скоєння ДТП перебував в оперативному управління Міністерства оборону України, знаходячись в в/ч [NUMBER] , в якій на момент ДТП виконував обов`язки військової служби [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.12.2018 року [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 340 грн. За звітом № 1112/19/1 від 11.01.2019 р., про оцінку збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «PorscheCayenne», державний номерний знак [NUMBER] пошкодженого в результаті ДТП, вартість матеріального збитку складає: 200372.60 грн.12.03.2019 на картку [PERSON] було перераховано від МТСБУ виплату по справі 54678, згідно наказу 2132 від 04.03.2019 р., в розмірі 100 000,00 грн (сто тисяч гривень). Залишок по відшкодуванню матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, яка сталась 23.11.2018, складає 100\~372,60грн. Також [PERSON] внаслідок ДТП завдано моральну шкоду, розмір якої вона оцінює в 50000 грн., на підтвердження чого надає висновок психолога, та доповнює його тим, що вона була вимушена просити родичів, користуватися послугами служб таксі, задля пересування по місту та за межами міста, щоб опинитися в певному місці в певний час, вказаний автомобіль надавав можливість вирішувати низку життєвих питань, в тому числі з відвідування лікарняних закладів, забезпечення транспортом неповнолітніх дітей та членів родини, які потребували транспортування. Також транспортний засіб був давньою метою позивача, тому викликав особливе відношення, а його пошкодження внаслідок порушення Правил дорожнього руху України завдало особливих страждань. Внаслідок події в неї підвищився рівень тривожності, розвинувся стан постійного неспокою та відчуття невизначеності. З`явився страх керування транспортним засобом, пов`язаний з цим стрес вона самостійно подолати не змогла, тому була змушена звернутись по допомогу психолога. Також позивач понесла витрати, пов`язані з підготовкою та розглядом вказаної справи, які складаються з судового збору в розмірі1003,74 грн., витрат на надання послуг на проведення автотоварознавчої оцінки пошкодженого колісного транспортного засобу за договором №341 від 07.12.2018р. в розмірі 4000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу, які складають 22600,00 грн. Оскільки особа, яка була безпосередньо винуватцем ДТП, виконувала свої обов`язки військової служби в в/ч [NUMBER] ЗСУ, яка підпорядковується Міністерству оборони України, яке є головним розпорядником коштів та має в оперативному управлінні транспортний засіб, яким було пошкоджено автомобіль позивача, позивач просить суд стягнути солідарно з Міністерства оборони України та в/ч [NUMBER] Збройних сил України відшкодування матеріальної шкоди в сумі 100\~372,60грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн., судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1003,74 грн., витрати на надання послуг на проведення автотоварознавчої оцінки пошкодженого колісного транспортного засобу за договором №341 від 07.12.2018р. в розмірі 4000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу, які складають 22600,00 грн. Представник відповідача, в/ч [NUMBER] - Поярко О.В., надав на адресу суду відповідь на позовну заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував, мотивуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими доведено суму завданої матеріальної шкоди в сумі 100372,60 грн. Заявлену позивачем моральну шкоду в розмірі 50000 грн. відповідач вважає завищеним, оскільки на його думку вона не підтверджується належними доказами, а наданий висновок психолога не може бути прийнятий судом, адже не містить ідентифікуючих ознак документу. З висновку не можливо встановити ступінь моральних страждань позивача. Витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи малозначність справи та невеликий обсяг робіт адвоката по вказаному провадженню, відповідач вважає такими, що були завищені. Представник відповідача Міністерства оборони України надав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що заподіяна шкода повинна відшкодовуватись МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, для чого позивач повинен був звернутись у встановленому законом порядку до МТСБУ з відповідною заявою про страхове відшкодування. Не пред`явлення вимог до страховика є підставою для відмови в позові до завдавала шкоди у відповідному розмірі. Крім цього зазначив, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем по справі, оскільки водій транспортного засобу «Камаз», який знаходився в оперативному управлінні командування « [INFO] » ніколи не проходив військову службу на штатних посадах в центральному апараті Міністерства, а тому відповідач не є його роботодавцем, що виключає його відповідальність на підставі ст. 1187 ЦК України. Крім цього, саме військова частина, яка має статус юридичної особи, володіє на праві оперативного управління закріпленим за Міністерством оборони України військовим майном, відповідно така військова частина несе цивільно-правову відповідальність на підставі ст. 1187 ЦК України. Позивачем не було зазначено, якими саме неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю Міністерства оборони України було завдано моральну шкоду позивачу, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині до Міністерства оборони України також є необґрунтованими. Також зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу вважає завищеними, враховуючи розмір позовних вимог, який свідчить про малозначність справи. Представник позивача надала до суду відповідь на відзив відповідача Військової частини [NUMBER] в якому зазначила, що звіт про оцінку збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу складений відповідно до положень законодавства та належним суб`єктом складання такого звіту, його висновки відповідачем спростовані не були. Щодо заперечень відповідача на висновок психолога, то діючим законодавством не встановлено ідентифікуючих ознак такого документу, оскільки такий висновок не є висновком експертного дослідження. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 вересня 2020 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху після відкриття провадження, у зв`язку із сплатою судового збору не в повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2020 року продовжено розгляд цивільної справи після залишення без руху. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 квітня 2021 року закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача [PERSON] та відсутність її представника, позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні в повному обсязі. Представники відповідачів до суду не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розгляд справи було призначено на 04.10.2021 року. Згідно з ч.6 ст.259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи складність справи, виготовлення судового рішення відкладено на 5 днів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить транспортний засіб автомобіль «PorscheCayenne», державний номер [NUMBER] (а.с.18-19). 23.11.2018 року о 20.42 годині, в Центральному районі м. Маріуполя Донецької області на перехресті вулиці Купріна та вулиці Митрополитській, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «КАМАЗ Б320», державний номер [NUMBER] виїхав на перехресті на заборонений червоний сигнал світлофору в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «PorscheCayenne», державний номер [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] , внаслідок чого належний [PERSON] транспортний засіб було пошкоджено. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10.12.2018 водія транспортного засобу «КАМАЗ Б320», державний номер [NUMBER] , [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення в вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. (а.с.20 ) Згідно інформації з бази даних РІІС «Автомобіль» на НАІС ЄДР МВС, станом на 07.12.2018 року транспортний засіб «Камаз 5320», 1985 року випуску, шасі № [NUMBER] , зареєстрований за ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля», ЄДРПОУ 34009446, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру в Донецькій області № 31/5-51-93 від 07.12.2018 року (а.с.41). Як вбачається з листа ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» № 635/1 від 19.06.2019 року, транспортний засіб «Камаз 5320», державний номер [NUMBER] , на виконання вимог ст. 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за актом приймання передачі від 16.05.2014 року передано до військової частини [NUMBER] Збройних сил України (а.с.42-43). Відповіддю командира військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України від 06.09.2021 року встановлено, що вантажний транспортний засіб Бортовий Камаз-5320, рік випуску 1985, номерний знак [NUMBER] , номер рами (шасі) [NUMBER] знаходиться в оперативному управлінні військової частини [NUMBER] . 07.12.2018 р. [PERSON] уклала договір № 341 з ФОП-СОД « [PERSON] », в особі оцінювача [PERSON] , на проведення оцінки колісного транспортного засобу. За звітом № 1112/19/1 складеним, 11.01.2019, про оцінку збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «PorscheCayenne», державний номерний знак [NUMBER] пошкодженого в результаті ДТП, вартість матеріального збитку складає: 200372.60 грн. (а.с. 97-112. ) 12.03.2019 на картку [PERSON] було перераховано від МТСБУ виплату по справі 54678 згідно наказу №2132 від 04.03.2019 р., в розмірі 100 000,00 грн.(а.с.50) Залишок по відшкодуванню матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП складає 100\~372,60 грн.(200372,60 грн.-100,00 грн.) На підтвердження завдання моральної шкоди [PERSON] надано висновок психолога від 30.11.2018, з якого вбачається, що позивач внаслідок події мала підвищений рівень тривожності, розвинувся стан постійного неспокою та відчуття невизначеності. З`явився страх керування транспортним засобом. Виниклий психоемоційний стрес [PERSON] переживала важко. (а.с.51-52 ). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа мас право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом відшкодування майнових збитків; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтями 1166, 1167 ЦК України (відповідальність за завдану майнову та моральну шкоду) передбачено загальне правило, згідно з яким відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статтями 1187, 1188 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану в законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки. Ці норми встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Тобто володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Відповідно до п. 2 6 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989 року № 3 (зі змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК ( 1540-06 ) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Статтею 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування. На підставі ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Відповідно до статті 5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Враховуючи, що військова частина, а саме командування « [INFO] » володіло на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном ,а саме автомобілем Камаз-5320, рік випуску 1985, номерний знак [NUMBER] , номер рами (шасі) [NUMBER] , яким на час ДТП керував [PERSON] та який знаходився у трудових відносинах з військовою частиною [NUMBER] на посаді водія та виконував службові (трудові) обов`язки ,саме військова частина [NUMBER] , як юридична особа, повинна відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 5.06.2018 року по справі №243/10982/15-ц. Отже,\~матеріальну шкоду,\~заподіяну внаслідок\~ДТП \~у розмірі\~100372,60\~грн.\~слід стягнути\~ з\~військової частини\~ [NUMBER] \~. Відповідно до роз`яснень, даних в п.5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. П. 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 визначено: за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, із якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Тому положення ст. 1172 ЦКУ стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди. Встановивши наявність деліктних зобов`язань між позивачем та відповідачем, суд, враховуючи наявність висновку психолога, яким підтверджується важкий психоемоційний стан [PERSON] та ступінь її душевних страждань, вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню .В іншій частині позову про відшкодування моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з недоведеністю в судовому засіданні. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19). Попередньо узгоджена суму гонорару за вказаним цивільним позовом становить 22600, 00 гривень. На підтвердження виконання робіт з надання правової допомоги збоку АБ «Мироненко та партнери» позивачем до матеріалів справи надано копію додаткової угоди від 01.09.2020 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.11.2018 року, копію рахунку узгодженої суми гонорару в розмірі 22600 гр., копія акту виконаних робіт, копія рахунку до додаткової угоди від 01.09.2020 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 23.11.2018 року (на 1 арк.) Вказані документи містять узгоджену суму гонорару, яку [PERSON] погодила з АБ «Мироненко та партнери» та детальний опис виконаних робіт, пов`язаних з розглядом вказаної цивільної справи. Враховуючи, що надання вказаних документів, наявні в них відомості та правомірність заявлених вимог узгоджуються з висновками, зробленими Верховним Судом, вказані витрати на надання правничої допомоги суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають стягнення з відповідача в повному обсязі. Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування інших витрат, пов`язаних з розглядом вказаної цивільної справи, а саме судового збору в розмірі1003,74 грн., витрат на надання послуг на проведення автотоварознавчої оцінки пошкодженого колісного транспортного засобу за договором №341 від 07.12.2018р. в розмірі 4000,00 грн. На підтвердження вказаних витрат в матеріалах справи міститься платіжне доручення про сплату судового збору на користь держави в сумі 1003,74 грн. та платіжне доручення про сплату 4000 грн. на користь ФОП-СОД « [PERSON] ». Отже, витрати [PERSON] в цій частині належним чином обґрунтовані, тому підлягають стягненню в повному обсязі. На підставі ст. ст.\~15, 16, 22, 316, 317, 319, 386, 1166, 1167, 1187 ЦК України

Outcome: partial