Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі по тексту \-- Концерн РРТ) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, донарахування та виплату недонарахованої премії, посилаючись на те, що він працював у відповідача на посаді заступника генерального директора по 12.11.2014 року. Згідно з наказами відповідача № 86/ок від 12.11.2014 року його було звільнено з займаної посади в зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України. Вказане звільнення позивач вважає незаконним, оскільки воно було проведене без згоди профспілкової організації. Під час звільнення не було прийнято до уваги переважне паво на залишення позивача на роботі, як працівника з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві. А тому, [PERSON] просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ Концерну РРТ № 86/ок від 12.11.2014 року «Про припинення трудового договору»; поновити його на посаді заступника генерального директора Концерну РРТ; зобов`язати Концерн РРТ нарахувати та виплатити не нараховану та невиплачену премію за вересень-жовтень 2014 року у розмірі 8 035,90 грн.; стягнути з Концерну РРТ заробітну плату за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати винесення рішення по суті. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 22.05.2015 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 28.07.2015 року, [PERSON] відмовлено у задоволені заявлених позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.05.2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 28.05.2015 року залишено без змін. У липні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.05. 2015 року. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20.12.2016 року [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 10.05.2017 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. 20.03.2017 року [PERSON] звернувся до суду із новою заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22.05. 2015 року, у якій просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22.05.2015 року в цивільній справі № 761/36215/14-ц, у зв`язку з нововиявленими обставинами, та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, донарахування та виплату недонарахованої премії. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.06.2017 року заяву [PERSON] про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2015 року залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2017 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20.06.2017 року скасовано та направлено питання на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Верховного Суду від 23.01.2019 року касаційне провадження за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20.12.2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 10.05.2017 року закрито. Справу повернуто до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07.11.2019 року [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2015 року. Постановою Київського апеляційного суду від 31.08.2020 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду від 07.11.2019 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою від 09.11.2020 року задоволено заяву про самовідвід судді Шевченківського районного суду м.Києва Макаренко І.О. 12.11.2020 року справа надійшла до судді Савицького О.А. Ухвалою від 16.11.2020 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд за нововиявлені обставини рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 22.05.2015 року та призначено судове засідання. В обґрунтування заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 20.03.2017 року заявник зазначив, що під час розгляду цивільної справи за його позовом, судами першої та апеляційної інстанції, в основу рішень було покладено наказ № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення» на підставі якого було вже видано наказ про звільнення [PERSON] . Проте, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2015 року у справі № 359/10611/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Концерну РРТ про визнання протиправним та скасування наказу, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну РРТ № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення», на підставі якого на підприємстві відбулось скорочення чисельності працівників і в подальшому звільнення працівників. А тому, заявник вважає, що його звільнення є неправомірним, оскільки підставою для його звільнення за наказом № 86/ок від 12.11.2014 року, став саме скасований судом наказ генерального директора Концерну РРТ № 378 від 12.08.2014 року. Заявник та його представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі, а саме скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Представник Концерну РРТ в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував в повному обсязі. Представник первинна профспілкова організація Концерну РРТ в судове засідання не з`явився про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом, причини неявки суду повідомлено не було. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судомвстановлено, що наказом (розпорядження) № 6/ок від 28.01.2013 року [PERSON] було прийнято на посаду помічника генерального директора Концерну РРТ. Наказом № 12/ок від 07.02.2013 року [PERSON] , помічника генерального директора Концерну РРТ, переведено з 08.02.2013 року на посаду заступника генерального директора Концерну РРТ з посадовим окладом згідно штатного розпису. Згідно наказу Генерального директора Концерну РРТ Півнюка О.В. № 86/ок від 12.11.2014 року [PERSON] - заступника генерального директора Концерну РРТ, звільнений з займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України, згідно до наказу Концерну РРТ № 378 від 12.08.2014 року. В свою чергу, оспорюваний наказ про звільнення [PERSON] , був виданий на підставі наказу прийнятого та підписаного генеральним директором Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення Півнюком О.В. № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення». Дотримання Концерном РРТ вимог закону під час винесення наказу № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення» було перевірено в судовому порядку в ході розгляду справи за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про визнання протиправним та скасування наказу генерального директора про скорочення штату та чисельності. Так, рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.07.2015 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну РРТ № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення». Вказане судове рішення набрало законної сили і на даний час є чинним. Отже, обставина щодо порушення Концерном РРТ вимог закону під час винесення наказу № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення», яка встановлена рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.07.2015 року, фактично існувала на момент розгляду справи та ухвалення рішення Шевченківського районним судом м.Києва від 22.05.2015 року в цивільній справі № 761/36215/14-ц, оскільки вказаний наказ є недійсним з моменту його видання. Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст. 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності. Частиною 1 ст. 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами. Частиною 2 цієї статті Кодексу визначено перелік підстав для перегляду рішення, постанови або ухвали суду у зв`язку з нововиявленими обставинами. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до абз.2 п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» зазначено, обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових зборів» при розгляді трудових спорів, пов`язаних зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що регулюють вивільнення працівника. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Таким чином, питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим. Враховуючи, що процедура скорочення чисельності та штату працівників, що була оформлена у вигляді наказу Концерна РРТ № 378 від 12.08.2014 року визнана судом протиправною та скасовано, під час ухвалення рішення Шевченківським районним судом м.Києва від 22.05.2015 року в цивільній справі № 761/36215/14-ц, вказана обставина не була відома позивачу, а тому за своєю природою є істотною, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що вона відноситься до нововиявлених. За таких обставин, заява [PERSON] про перегляд рішення за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню, в частині позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування наказу Концерну РРТ про звільнення № 86/ок від 12.11.2014 року, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, та можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами . З матеріалів справи встановлено та при розгляді справи не заперечувалось сторонами, що [PERSON] з 28.01.2013 року працював у Концерні РРТ, був прийнятий на посаду помічника генерального директора Концерну РРТ, а з 07.02.2013 року - переведений на посаду заступника генерального директора Концерну РРТ. В свою чергу, наказом Генерального директора Концерну РРТ Півнюка О.В. № 86/ок від 12.11.2014 року [PERSON] - заступника генерального директора Концерну РРТ, звільнений з займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників п.1 ст. 40 КЗпП України, згідно до наказу Концерну РРТ № 378 від 12.08.2014 року. Спірний наказ був виданий на підставі наказу Концерну РРТ № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення», яким було прийнято рішення про скорочення штатної чисельності дирекції Концерну в зв`язку зі збільшенням у 2013 році кількості штатних одиниць дирекції на 30%, а за три роки майже в 2 рази та зменшення при цьому штатної чисельності працівників філій. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15.07.2015 року, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.05.2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано протиправним та скасовано наказ Генерального директора Концерну РРТ № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення». Відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в т.ч. ліквідації,реорганізації,банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Таким чином, беручи до уваги те, що наказ Генерального директора Концерну РРТ № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельність працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення», на підставі якого позивача звільнено з займаної посади, визнано протиправним та скасовано, суд приходить до висновку, що звільнення позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України, було проведено з порушеннями трудового законодавства, а тому вважає необхідним визнати неправомірним наказ Генерального директора Концерну РРТ Півнюка О.В. № 86/ок від 12.11.2014 р. про припинення трудового договору (контракту), відповідно до якого [PERSON] звільнено з посади заступника Генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП, та скасувати його. Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відтак, оскільки судом встановлено, що звільнення позивача із займаної посади відбулося без законної підстави, суд приходить до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірним звільнення позивача з посади заступника Генерального директора Концерну РРТ за п.1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу Генерального директора Концерну РРТ № 86/ок від 12.11.2014 р., та поновлення його на вказаній посаді з 13.11.2014 року. Також, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір і одночасно з цим повинно бути вирішено питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд виходить з п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та Довідки Концерну РРТ від № 28 від 27.08.2019 року про середньоденну плату [PERSON] , а тому станом на 2014 рік заробітна плата за виключенням премії становить 12 278,38 грн. Отже, середньоденний заробіток позивача становить: 314,83 грн. ((12 278,38 грн. х 2 місяці) : 39 дні = 339,41 грн.) Таким чином, оскільки період вимушеного прогулу позивача з 13.11.2014 року по 20.05.2021 року, тобто складає 1 628 робочих дні, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата в розмірі 512 543,24грн. (314,83грн. х 1 628 днів = 512 543,24грн.) без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Разом з тим, інша частина заявлених позовних вимог, а саме зобов`язати Концерн РРТ нарахувати та виплатити не нараховану та не виплачену премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за вересень - жовтень 2014 року в розмірі 8 035,9 грн., виходячи з положень ст. 423 ЦПК України, за переконанням суду не можуть бути переглянуті виходячи з суті нововиявлених обставин вказаних позивачем, оскільки той факт, що наказ № 378 від 12.08.2014 року «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення» визнано протиправним та скасовано, жодним чином не впливає на його вирішення, з можливим подальшим прийняттям іншого за змістом рішення ніж було прийняте в рішенні Шевченківського районного суду м.Києва від 22.05.2015 року. Також, в порядку визначеному ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 3 654,00 грн. Крім того, враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді заступника Генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебаченнята стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 12 278,38 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів, підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial