Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради про виселення з квартири, посилаючись на те, що ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником прав і зобов'язань, якого є ПАТ «ФІДОБАНК» на підставі свідоцтва виданого 23.01.2012 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 397, належить на праві власності майно, що складається з чотирикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 159,2 кв.м., житловою площею 105,9 кв.м., вартістю 1 168 830,00 грн. Вказана квартира належала раніше [PERSON]. Проте, на даний час позивача позбавлено можливості розпоряджатися належною йому чотрикімнатною квартирою [ADDRESS], у зв'язку з тим, що відповідно до довідки від 25.03.2013 року вих.. № 36, наданої обєднанням власників з управління, утримання і використання майна житлового будинку по [ADDRESS] в квартирі проживає попередній власник [PERSON] та члени його родини, які здійснюють перешкоди у користуванні та розпорядженні банком зазначеною квартирою. 28.11.2013 року позивачем направлено відповідачам лист - вимогу про виселення за № 6.2.0.22.0 - 16/1667 від 28.11.2013 року, в якому позивач просить відповідачів звільнити вищевказану квартиру в місячний термін з моменту його отримання. Лист-вимогу відповідачами було отримано 01.12. 2013 року, однак квартира відповідачами на даний час не звільнена. Просить суд виселити відповідачів з квартири [ADDRESS] та стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, від отримання кореспонденції суду ухилилися. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради - Постолюк Т.А. просила відмовити у задоволенні позову та врахувати при вирішенні спору інтереси малолітніх дітей. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником прав і зобов'язань, якого є ПАТ «ФІДОБАНК» на підставі свідоцтва виданого 23.01.2012 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 397, належить на праві власності майно, що складається з чотирикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 159,2 кв.м., житловою площею 105,9 кв.м., вартістю 1 168 830,00 грн. В ході розгляду справи судом з'ясовано, що на даний час позивача позбавлено можливості розпоряджатися належною йому чотирикімнатною квартирою, у зв'язку з тим, що відповідно до довідки від 25.03.2013 року вих.. № 36, наданої об'єднанням власників з управління, утримання і використання майна житлового будинку по [ADDRESS] в квартирі зареєстрований та проживає попередній власник [PERSON] та члени його родини [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які здійснюють перешкоди у користуванні та розпорядженні банком зазначеною квартирою. З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2013 року позивачем направлено відповідачам лист - вимогу про виселення за № 6.2.0.22.0 - 16/1667 від 28.11.2013 року, в якому позивач просить відповідачів звільнити вищевказану квартиру в місячний термін з моменту його отримання. Лист-вимогу відповідачами було отримано 01.12.2013 року, тобто позивачем була дотримана процедура щодо добровільного виселення відповідачів. Однак квартира на даний час ними не звільнена. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником квартири, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном - спірною квартирою. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. У ч. 2 ст. 40 цього Закону законодавець встановлює певний порядок дій іпотекодержателя: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч.3 ст. 109 ЖК України. Виходячи із аналізу вказаних правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Закон України «Про іпотеку» містить в собі позиції щодо процедури проведення виселення мешканців житлового будинку чи житлового приміщення, оскільки передбачає можливість їх виселення в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Згідно з ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, суд приймає до уваги заперечення представника третьої особи щодо здійснення органом опіки та піклування контролюючої функції майнових та житлових прав дітей, забезпечення житлових прав малолітніх на проживання у квартирі, але вказує на те, що відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає, тобто її право на проживання у спірному будинку є похідним від права на проживання її батьків. Самостійного права на проживання у квартирі діти не мають, оскільки це суперечить ст. 29 ЦК України, а також ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Outcome: approved