Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача ЛКП «Магістральне» на його користь інфляційні виплати в розмірі 22598,16 грн., три проценти річних в розмірі 3070,61 грн. та судові витрати Свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення Франківського районного суду м.Львова від 15.02.2013 року на його користь стягнуто з ЛКП «Магістральне» заборгованість на загальну суму 24040,60 грн., а розрахунок заборгованості був здійснений станом на березень 2011 року. Вказана сума боргу йому була виплачена державною виконавчою службою 08.07.2015 року примусовим стягненням з рахунку ЛКП «Магістральне». Вважає, що відповідач зобов'язаний йому сплатити на підставі ч.2 ст.625 ЦПК України інфляційні виплати в розмірі 22598,16 грн. та три проценти річних в розмірі 3070,61 грн. Просить позов задоволити. У судовому засіданні позивач позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не з'явився. В письмовому запереченні на позовну заяву від 04.11.2015 року проти позову заперечив, просить у задоволенні позову відмовити, оскільки підстав для задоволення позову не має, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечив позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 15.02.2013 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто з ЛКП «Магістральне» в користь [PERSON] 12347,97 грн. заборгованості, 9657,26 грн. інфляційних, 2% річних в сумі 1699,37 грн. та 336 грн. судових витрат, а всього разом 24040,60 грн. Дане рішення оскаржувалось, та набуло законної сили(а.с.6-11). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із платіжного доручення №321 від 07.07.2015 року(а.с.12), що на підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який було пред'явлено до виконання позивачем та позивачу 07.07.2015 року Франківським ВДВС Львівського МУЮ перераховані кошти у розмірі 24040,60 грн. стягнуті із відповідача згідно виконавчого листа. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням проведеним належним чином. В силу положень ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. У ч.1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом даної норми закону нарахування інфляційних та три проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки відступають способом захисту майнового права та інтересу , який полягає у отримання компенсації(плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві) Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно розрахунків, що зазначений у позовній заяві(а.с.2-5), за період з 09.07.2011 року по день виплати позивачеві заборгованості 07.07.2015 року інфляційні витрати від невиконання грошового зобов'язань становлять 22598,16 грн. та три проценти річних становлять 3070,61 грн. Враховуючи вищевикладене, а тому виходячи із заявлених вимог, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні виплати в розмірі 22598,16 грн., три проценти річних в розмірі 3070,61 грн. згідно розрахунку позивача, що зазначений у позовній заяві(а.с.2-5). На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved