Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] третя особа Дніпропетровська міська рада про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування позову посилаючись на те, що батьки позивача [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу, 10 жовтня 1969 року придбали окремо побудований будинок на території домоволодіння розташованого за адресою: вул. Динника, 40 у м. Дніпро. 07 липня 1970 року рішенням Народного Комінтерновського районного суду м. Харкова шлюб між батьками позивача було розірвано. Після чого за [PERSON] було визнано право власності на 11/100 частин домоволодіння розташованого за адресою: вул. Динника, 40 у м. Дніпро. Також відповідно до вказаного рішення суду узаконено самовільно збудовані сені - а-1, що прибудовані до будинку А-1. Однак за своє життя [PERSON] право власності на вказану частину домоволодіння в державних органах не зареєструвала. Батько позивача [PERSON] продав належну йому 29/100 частин домоволодіння відповідачу [PERSON]. 70/100 частин домоволодіння належали [PERSON] та [PERSON] та після їх смерті були успадковані відповідачами - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 17 жовтня 2004 року [PERSON] померла. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, після смерті спадкодавця. У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину. 02 вересня 2016 року державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дії, оскільки позивачем не надано рішення Народного суду Комінтернівського району м. Харкова від 07.07.1970 про визнання права власності на 11/100 частин домоволодіння №40 по вулиці Динника у м. Дніпро за [PERSON]. На підставі викладеного позивач просить визнати за нею право власності на 11/100 частину домоволодіння №40 по вулиці Динника у м. Дніпро в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Позивачка[PERSON] та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечувала та просила винести рішення щодо задоволення позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та її представник [PERSON], відповідач [PERSON] у судове засідання не зявились, про слухання справи повідомлені належним чином. Надавши заяви про слухання справи у їх відсутність, проти позовних вимог позивача не заперечували. Третя особа Дніпропетровська міська рада у судове засідання не зявились, про слухання справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Рішенням Комінтерновського районного суду м. Харкова від 07 липня 1970 року за [PERSON] було визнано право власності на 11/100 частин домоволодіння №40 по вулиці Динника у м.Дніпро. (а.с.14). [PERSON] належить 29/100 частин вказаного домоволодіння. На підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 1981 року [PERSON] продав свою частину будинку [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. (а.с.16-17). 17 жовтня 2004 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого наявна в матеріалах справи. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 11/100 частин домоволодіння №40 по вулиці Динника у м.Дніпро. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцем першої черги після померлої [PERSON] є її донька [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звернулася до Четвертої державної нотаріальної контори з питання оформлення спадщини. Постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON] від 02.09.2015 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 11/100 частин домоволодіння №40 по вулиці Динника у м.Дніпро відмовлено. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02.09.2015 державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], було зазначено, що свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно, яке належало [PERSON], яка померла 17 жовтня 2004 року не може бути видане в звязку з тим, що правовстановлюючий документ, а саме - Рішенням Народного суд Комінтернівського району м. Харкова від 07.07.1970 про визнання права власності за [PERSON] на 11/100 частин домоволодіння №40 по вулиці Динника у м. Дніпро, згідно довідки КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації №9635 від 18.08.2015 не перереєстровано, та згідно даних вищезазначеного рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської обласної ради №596 від 21.08.1981 «Про затвердження акту ідеальних часток на домоволодіння №40 по вул. Динника» частка, яка належить померлій [PERSON] не відповідає даним правовстановлюючого документа, тому визначити яка саме частка належить спадкодавцю відсутні можливості. Правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, принцип чого закріплений ст. 3 ЦПК України. Відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обовязок доказування статтею 60 ЦПК України покладено на сторону, яка посилається на доказувані обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до п.4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» - видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна...» Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Однак всупереч ст. 60 ЦПК України позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: dismissed