Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати між ним та відповідачем шлюб, зареєстрований за № 358 Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 16.08.1996 року; визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з позивача на його користь судові витрати зі сплати судового збору. Зазначає, що вони від шлюбу дітей не мають, вже більше року не проживають разом, кілька років взагалі не підтримують сімейних стосунків. Відповідач ігнорує звернення щодо розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Крім того, в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу № 1125 від 23.05.2008 року подружжям було придбане за спільні кошти нерухоме майно - квартира за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстроване на дружину - [PERSON] . Оскільки квартира набута під час шлюбу, вона є спільною сумісною власністю подружжя та підлягаю розподілу. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримали, в частині поділу майна подружжя просили залишити без розгляду. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти залишення позовних вимог в частині поділу майна подружжя без розгляду. Позовні вимоги про розірвання шлюбу не визнала. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 16.08.1996 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 358. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Подружні відносини між сторонами не підтримуються декілька років, спільне господарство не ведеться, примирення між ними не можливе. Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Щодо вимоги про поділ майна подружжя, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи викладене, заява позивача про залишення позову без розгляду в частині поділу майна подружжя підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн. за вимогу про розірвання шлюбу. Судовий збір в розмірі 840,80 грн. за вимогу про поділ майна подружжя не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема у разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Outcome: approved