Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у праві користування та розпорядженні майном шляхом зняття відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS], посилаючись на наступні обставини. [PERSON] на підставі договору дарування належить квартира, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані позивач та відповідач [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON], а всього 2 особи, та позивач. Відповідачі фактично не мешкають у вказаній квартирі з жовтня 2014 року. Шлюб між сином позивача та відповідачем розірвано за рішенням жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року. Позивач в судове засідання не зявився, надала заяву в якій позов підтримала просила справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надала заяву в якій проти задоволення позову не заперечувала. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування АВР №219161 від 05.03.2001, належить [PERSON] на праві приватної власності. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Факт не проживання відповідачів у вказаному домоволодінні з жовтня 2014 року підтверджується актом від 08.01.2015. Відповідно до п.39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. У відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника квартири втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки згідно ст. 163 ЖК України у випадку тимчасової відсутності наймачів жиле приміщення даної категорії зберігається за ними виключно з підстав та на строки, встановлені пп. 1, 5 ст. 71 ЖК України, ознак яких у спірних правовідносинах не вбачається, непроживання відповідача у спірній квартирі є підставою для задоволення позову. Таким чином, враховуючи, що доводи позивача знайшли підтвердження в ході судового розгляду, в звязку з чим підлягають задоволенню. Окрім того, з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у встановленому законом розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved