Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заяву, яку мотивує тим, що 22 серпня 2011 року він уклав з ТОВ «Авто Просто» угоду № 369344 з метою придбання легкового автомобіля Кіа Cee»d, за умовами якої відповідач зобов'язався надати йому у власність вказаний автомобіль, а він повинен був сплачувати щомісячні внески в оплату послуг товариства та надання йому права на отримання автомобіля. Загальна сума сплачених позивачем щомісячних платежів та вступного внеску становить 143 085 грн. 80 коп. Вказав, що даний договір слід визнати недійсним по наступним причинам: · При оформленні вказаного договору йому текст для ознайомлення не надавали, а лише після сплати першого внеску він з ним ознайомився та підписав. З додатками №1, №2, які є не від'ємними частинами від основної угоди № 369344, у день укладення угоди його не ознайомлювали, а лише 26.08.2011 року вони були надані відповідачем для нього. Також в угоді відсутні істотні умови договору: реквізити; найменування фінансової операції; строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору, права та обов'язки сторін, та інше. Крім того у додатку № 1, примірник оригіналу, який знаходиться у нього, взагалі не заповненні графи, які є обов'язковими для заповнення, а саме: групи; № п/п у групі; підприємство з яким Авто просто уклало договір на постачання автомобіля; марки автомобіля; моделі; ціни автомобіля; плата за послуги; щомісячний внесок в оплату страхового платежу; номер продавця-консультанта; номер дилера, що є неприпустимим. · Під час підписання Угоди, згоди дружини на її укладення як це свідчить ч.3 ст.65 СК України ст.203 ЦК України він не мав. · Вказана угода не відповідає вимогам ст.19 Закону України «Про захист прав споживача, якою заборонена нечесна підприємницька експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем та не відповідає вимогам ст.18 вказаного Закону, оскільки є односторонньою, передбачає лише права ТОВ «Авто Просто» без будь-яких обов'язків, а відповідальність за невиконання договору несе виключно учасник програми, права якого носить декларативний характер, відповідачем порушено його права щодо надання інформації про хід виконання цього договору. · На час укладення угоди 22.08.2011 року відповідач ліцензії на зайняття діяльністю з наданням послуг не отримував та не мав права займатись даним видом діяльності та укладати вказаний договір у відповідності ст.227 ЦК України. · Додаток № 3 від 27.06.2012 року до основної угоди ним було підписано проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку відповідача. Окрім того, Додатком № 3 було змінено істотні умови, а саме суму яку він повинен сплати відповідачу, яка збільшилася у 2 рази. Посилаючись на вказані обставини, просив визнати зазначену угоду та Додатки № 1, 2, 3 недійсними, як такі, що укладені внаслідок психічного тиску, нечесної підприємницької діяльності з боку відповідача з порушенням вимог ст.ст.203, 215, 216, 227, 231, 1212 ЦК України, ст.65 СК України, та вводять його в оману стосовно істотних умов договору, стягнути на його користь 7085 грн. 85 коп., сплачених ним за угодою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, та пояснив, що 22.08.2011 року під час укладення угоди спеціаліст з продажу [PERSON] вела його в оману, а саме вказала, що він може придбати автомобіль Opel Asstra, якого він бажав отримати на умовах їхньої угоди, лише після внесення першого внеску. Повіривши їй він не ознайомлюючись з договором здійснив перший внесок в сумі 15 000 грн., після чого йому було надано для ознайомлення Угоду № 369344, яку він підписав. Інші додатки №1, 2 до вказаної Угоди йому не надавали, а лише через декілька днів йому їх було надіслано поштою. Вказані Додатки він підписав, та інші оригінали примірників надіслав відповідачу. Крім того, вказав, що в телефонному режимі йому було повідомлено, що продажем автомобілів марки Opel Asstra вони не займаються тому запропонували придбати автомобіль Кіа Cee»d, на що він змушений був погодитись, щоб не втратити сплачені ним кошти. Однак при купівлі автомобіля в липні 2012 року, знаходячись в салоні автомобілів, йому повідомили, що автомобіля Кіа Cee»d в наявності не має, та запропонували вибрати інший автомобіль, на що він погодився та вирішив придбати автомобіль марки Opel Asstra. Вважає що за викладених обставин та доводів викладених у позові відповідач ввів його в оману, та нечесною підприємницькою діяльністю порушив його права як споживача, тому просить визнати вищевказані домовленості недійсними. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, пояснення свого довірителя та мотиви викладені у позові підтримав, просить суд їх задовольнити в повному об'ємі. Крім того, уточнив що визнання угоди недійсною з причин не заповнення відповідних граф у Додатку № 1, оригінал примірника якого знаходиться у позивача слід визнати недійсним з підстав її укладення під впливом обману. Представник відповідача Сметанюк І.М. в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшло ряд заперечень на позов, з посиланням слухати справу у його відсутності. Просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав визначених у письмових запереченнях. Суд, заслухавши позивача, його представника, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 22 серпня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та [PERSON] була укладена угода № 369344 про надання останньому як учаснику системи Авто Так послуг, спрямованих на придбання автомобіля Кіа Cee»d, вартістю 153 600,00 грн. До вказаної угоди прилягають Додаток №1 та Додаток №2, які є невід'ємними частинами угоди. Також Додатком № 3 від 27.06.2012 року до Угоди № 369344 було встановлено, що сума заборгованості [PERSON] на день підписання цього Додатку становить 145 063,84 грн. Актом вибору Автомобіля від 04.07.2012 року, [PERSON] погодився на отримання автомобіля Opel Asstra, чорного кольору, номер кузова [NUMBER]. Згідно договору № 614508-Y01720 від 10.07.2012 року, укладеного між ПАТ «Хмельниччина-Авто» (Продавець) з одного боку, ТОВ «Авто Просто» (Платник) з другого боку, та фізична особа [PERSON] (Отримувач) - останній отримав автомобіль Opel Asstra, рік випуску 2012, номер кузова [NUMBER]. Аналізуючи вказані документи вбачається, що під час укладення Угоди [PERSON] отримав примірник Угоди та додатки до неї, які містять опис послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО». Відповідно до ст. 10 Угоди підписання цієї Угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди й додатків до неї. Згідно з п. 13.8 ст. 13 додатку № 2 до Угоди учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «АвтоТак». При цьому в разі розірвання Угоди протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО». Для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання Угоди. Однак, як установлено судом, [PERSON] із заявою про розірвання Угоди в семиденний термін до ТОВ «АВТО ПРОСТО» не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами Угоди. Таким чином, посилання позивача про наявність обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях ТОВ «АВТО ПРОСТО» під час укладення Угоди є помилковим і не узгоджується з положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом Угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «АВТО ПРОСТО» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених Угодою. Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами Угоди. При цьому відповідно до ст. 8.2 додатку № 2 до Угоди поняття «право на отримання автомобіля» означає право учасника одержати власне автомобіль та обов'язок товариства передати автомобіль у зазначений термін, якщо учасник на момент фактичної передачі автомобіля належно виконує свої зобов'язання. Водночас ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Відповідно до Угоди між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та виробником (дистриб'ютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 додатку № 2). Передбачені Угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в Угоді «Чисті внески» або «Внесок в оплату товару». Відповідно до розд. 1 Визначення термінів додатку № 2 до Угоди «Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати Автомобіля. Половинний Чистий внесок - це половина Цілого чистого внеску». Згідно з п. 2.6 ст. 2 додатку № 2 до Угоди Чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль. Таким чином, в Угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля. Крім того, сплачені Чисті внески перерахунку (у зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім'я споживач зобов'язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля. Отже, Угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної Угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару. Споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «АВТО ПРОСТО» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Отже, за системою придбання автомобілів у групах «АвтоТак» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за Угодою, отримує автомобіль через механізм, передбачений в Угоді, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок Чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи (п. 1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 додатку № 2 до Угоди). За таких обставин висновок позивача, що діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» за Угодою сторін є функціонуванням «пірамідальної схеми», суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з відсутністю головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання автомобіля кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань. Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга». Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (набув чинності з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» фінансових та доповнено п. 11, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослуг), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі - Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Відповідно до додатку № 2 Угоди система «АвтоТак» - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг «АВТО ПРОСТО» з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому Угодою (ст. ст. 5, 6 додатку № 2 до Угоди), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у группах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. Так, за схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш «активними», за умови виконання ними умов договору. Ураховуючи те, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у группах» у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, не можна вважати правильним висновок позивача про те, що така діяльність здійснюється товариством нелегітимно, у тому числі й до введення законом ліцензування такої діяльності. Отже, якщо укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний (у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), то до такого правочину не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми». Наведене дозволяє визнати, що доводи позивача щодо пірамідальності схеми придбання товарів у групах, який ґрунтується тільки на факті неотримання автомобілів усіма учасниками групи одночасно, а лише окремими учасниками й у певній послідовності, є помилковим. Помилковими є й доводи позивача про введення його в оману з підстав оплати ним не самого товару, а права купівлі товару та відсутності залучення власних коштів відповідача. Такий висновок суперечить нормам чинного законодавства й суті самого правочину, визначеного в ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Що стосується посилань позивача, щодо визнання угоди недійсною з підстав як було уточнено в судовому засіданні ст.230 ЦК України, виходячи з того, що вона є недійсною з підстав її укладення під впливом обману, а саме відсутності в угоді та оригіналі примірника додатку № 1, який знаходиться у нього - відповідної інформації: автомобіль якої марки та моделі, ціна автомобіля, тощо. Суд зауважує наступне. Під час розгляду справи судом було встановлено, що оригінали примірників Додатку № 1, які знаходяться як у позивача, так і у відповідача різняться між собою, а саме у примірнику відповідача розділи усі заповненні, а у позивача ні. Даючи вказаним примірникам оцінку, суд зазначає, що за змістом ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. В той же час, позивач, вважаючи, що оспорювана угода порушує його права як споживача, з підстав, передбачених ст.230 ЦК України, не звернув уваги на те, що визнання угоди недійсною внаслідок обману, можливе лише за умови вчинення винною особою активних дій, спрямованих на формування у потерпілого хибної уяви щодо правової природи правочину та його істотних умов, правильна інформованість про які могла бути підставою для не укладання цієї угоди на запропонованих умовах. Посилаючись на обман з боку відповідача, як на підставу для визнання угоди недійсною, суд зауважує, що сама по собі відсутність в угоді інформації про марку автомобіля, групи, тощо. Не свідчить про наявність у діях відповідача ознак обману, оскільки цей недолік угоди міг бути підставою для відмови у її підписання позивачем, або міг бути усунутий шляхом підписання додаткової угоди за ініціативою позивача. З врахуванням того, що позивач з дня укладення договору та до отримання автомобіля, вимог до відповідача про усунення вказаних недоліків не звертався, то відповідно вважав умови договору справедливими та діючими. Також слід зазначити, щодо посилань позивача, про те що укладення оспорюваного договору було здійснено ним без згоди своєї дружини [PERSON] з якою він одружений з 11.10.2003 року, що є порушенням вимог ст.65 СК України і підставою для визнання договору недійсним. Такі твердження позивача, суд, вважає помилковими, так як вони суперечать встановленому, та грунтуються на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 СК України, майно набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. З положень ст.63 СК України вбачається, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Положеннями ст.65 ч.ч.2-4 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя, а договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Письмова згода другого подружжя на укладення спірної угоди не вимагається. Тобто, презюмується згода другого подружжя на укладення договору, добросовісність того із подружжя, хто безпосередньо укладає договір, а контрагент у даному випадку ТОВ «Авто Просто», вправі розраховувати на добросовісність іншої сторони договору. Зазначене відображене в ст.10 угоди, згідно якої, якщо учасник системи одружений, цим він заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладення цієї угоди, та узгоджується із ст.203 ч.1 ЦК України. Ці доводи позивача не можуть бути враховані, оскільки спірна угода, предметом якої є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля, в силу положень ст.ст.6,627,628,901 ЦК України є договором про надання послуг і не суперечить вимогам ст.215 ЦК України. Крім того, доводи позивача, щодо визнання Додатку № 3 до угоди № 369344 недійсним з підстав не обумовленості між сторонами його укладення, та зміни істотних умов виконання основної угоди, яку він підписав під впливом психічного тиску, спростовується матеріалами справи. Як вбачається із ст.8 Додатку № 2, який є невід'ємною частиною угоди , учасник, якому надано Право на отримання автомобіля, в строк встановлений Авто Просто в повідомленні, сплатив наступні платежі та виконав наступні дії відповідно до кожного, зокрема п.8.2.1.6 - підписав Додаток № 3, в якому відображено стан розрахунків Учасника за Угодою, на момент одержання Права на отримання Автомобіля. Також вказаний Додаток № 3 на думку суду лише встановлює стан виконання зобов'язань між сторонами на момент його підписання, а незгода позивача з викладеними сумами сплати ним коштів відповідно до Угоди у Додатку № 3, може бути урегульована сторонами в позасудовому порядку, шляхом звірки відповідних квитанцій, чеків, платіжних доручень на підтвердження своїх доводів. Однак позивачем вказаних дій не було вчинено, а навпаки погодившись із вказаними сумами викладених у Додатку № 3, підписав його, чим дав згоду з його умовами. Згідно ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Правова природа правочину є юридичним фактом (ст. 11 ЦК України), що являє собою вольові дії, спрямовані на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин. Вольовою обставиною в вищенаведеному Договорі є підпис [PERSON], чим він погодився з його умовами та в якому відображено, що Додаток № 1, 2 є невід'ємними частинами основного договору. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не доведено того, що він підписав Угоду з Додатками до нього, проти своєї справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку відповідача. За таких обставин, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання угоди недійсною, застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, та стягнення коштів не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed