Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 09.10.2015 року у розмірі 15 230,08 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. В обгрунтування вимог позивач вказав, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 09.10.2015 року. На підставі Договору надання банківських послуг відповідачу було відкрито банківський рахунок із початковим кредитним лімітом, надано у користування кредитну картку. Таким чином, банком виконано свої зобов`язання за договором у повному обсязі та надано можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Проте, в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти на погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки, направлені відповідачу на поштові адреси, вказану банком у позовній заяві та на адресу зареєстрованого місця проживання, повернулась на адресу суду не врученими адресату. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.10.2015 року [PERSON] було підписано Анкету-заяву, в якій зазначено, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 63). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідач належним чином не виконав узяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Зі змісту розрахунку заборгованості за договором №б/н від 09.10.2015 року, наданого позивачем, станом на 28.04.2020 року заборгованість [PERSON] становить 15 230,08 грн, з яких: заборгованість за тілом кредита 9416,54 грн, заборгованість за відсотками 671,77 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 3940,34 грн, судові штрафи 1201,43 грн (а.с. 4-12). Проте, суд не може взяти до уваги наданий розрахунок в повному обсязі, виходячи з наступного. Зі змісту довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] кредитний ліміт найбільше становив 5\~000,00 грн (а.с. 11). При цьому, у позовній заяві та в розрахунку заборгованості позивач визначив розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 9416,54 грн, тобто який перевищує найвищий кредитний ліміт встановлений банком, матеріали справи не містять доказів збільшення кредитного ліміту до 5000,00 грн, а тому суд, враховуючи, що відповідачем не здійснювалось погашення тіла кредиту, вважає за можливе стягнути з відповідача 5 000,00 грн, що належно підтверджено матеріалами справи. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та штрафу, суд зазначає наступне. У позовній заяві У Анкеті-заяві вказано, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До позову банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна Контракт», «Універсальгна Голд» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 14, 15-43), однак останні не містять підпису відповідача. В підтвердження законності вимог позивач додав копії анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Оцінивши вказані докази, суд приходить до висновку, що ними належним чином не підтверджено погодження між сторонами умов кредитування, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, в свою чергу анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, але\~ не містить даних про умови кредитування, в\~ тому числі розмір погодженого сторонами кредиту та реально отриманого відповідачем, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). 03.07.2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом\~ ПАТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт\~ та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника,\~ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами\~ шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про огляд веб-сайту, в якому позивач, посилаючись на ч. 7 ст. 85 ЦПК України, просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, актуальний на 01.10.2015 року, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms (а.с. 56-57). Проте, оскільки позивач не надав докази, які підтверджують, що розміщені на веб-сайті Умови та правила надання банківських послуг, актуальні саме на 01.07.2012 року та є невід`ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 09.10.215 року, а тому клопотання позивача про огляд веб-сайту задоволенню не підлягає. З урахуванням чого, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що при укладенні кредитного договору від 09.10.2015 року сторонами були погоджені умови, зокрема, щодо сплати відсотків та в якому розмірі, сплати штрафу та у яких випадках, суд вважає безпідставними вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та штрафу. За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування, зокрема, трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту маи?нового права та інтересу, якии? полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсаціі? (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору, згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.12.2016 року у справі № 373/436/14-ц. З огляду на наявність порушення майнових прав позивача, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, проте, з урахуванням порядку нарахування вказаної санкції за порушення умов договору, визначений нормою 625 ЦК України, суд вважає необґрунтованим розмір заборгованості в сумі 3940,36 грн, оскільки зі змісту розрахунку заборгованості, при обчисленні відповідної складової боргу, позивач виходив із процентної ставки у виді 84%. Виходячи з обґрунтованого розміру заборгованості за тілом кредита, який становить 5 000,00 грн, періоду, за який відповідач допустив неналежне виконання зобов`язань за договором, а саме з 01.09.2019 року по 28.04.2020 року, розмір трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання становить 136,20 грн. За таких обставин, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе з зобов`язань, суд прийшов до висновку про стягнення з його заборгованості за кредитним договором у розмірі\~ 5\~136,20 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 5 000,00 грн, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 136,20 грн. Крім того, на підставі ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~ з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі\~704,60 грн.

Outcome: partial