Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про розділ майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 25 липня 1998 року позивач перебувала у шлюбних стосунках з [PERSON]. В даний час брак згідно рішення суду від 09 квітня 2012 року розірваний. Під час шлюбу вони придбали житловий будинок [ADDRESS], на гроші які належали особисто позивачу та дісталися їй після продажу будинку [ADDRESS], який згідно рішення Петровського райсуду м. Донецька від 15 грудня 1980 року належав: 53/100 частини бабусі позивача, [PERSON] та 47/100 частин діду позивача, [PERSON]. 21 грудня 2007 року згідно договору дарування бабуся, [PERSON], подарувала позивачу свою частину будинка [ADDRESS]. Згідно рішення суду від 04 грудня 2007 року дід позивача, визнаний недієздатним і над ним згідно рішення виконкому від 09 квітня 2008 року встановлена опіка, його опікуном призначена [PERSON] - матір позивача, а оскільки опікун не має права від імені опікуваного укладати договори дарування на частину діда був укладений договір купівлі-продажу, але насправді, оскільки не було іншого виходу згідно із законом оформити документи на ім'я позивача, угода була проведена лише формально, грошей позивач не передавала, таким чином до будинка [ADDRESS] відповідач жодного відношення не має. Згідно з угодою купівлі продажу від 19 листопада 2009 року позивачем було продано будинок [ADDRESS] за 29 000 доларів США та на частину грошей виручених від продажу, а саме за 15 000 доларів США нею в перебігу одного тижня, згідно з угодою купівлі продажу від 27 листопада 2009 року, був придбаний спірний житловий будинок [ADDRESS], останні гроші було витрачені на ремонт будинку. Договір купівлі продажу зареєстрований на ім'я позивача, в будинку з 2009 року прописані позивач та дочка. Оскільки відповідач жодного відношення до даного будинку не мав він залишився зареєстрований за місцем проживання своїх батьків і суперечки про це між ними раніше не було. З цих підстав позивач просить суд визнати за нею право особистої власності на будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтвердив свої позовні вимоги та їх обґрунтування, наполягає на задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] підтвердила вимоги позивача, наполягала на їх задоволенні. Відповідач з позовом погодився, не заперечував проти його задоволення. Представник відповідача [PERSON] з позовом погодився. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 09.04.2012р. шлюб між ними розірвано, що підтверджено рішенням Петровського районного суду м. Донецька. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно договору купівлі продажу, позивач, [PERSON] 27 листопада 2009 р. купила, а [PERSON] продала будинок [ADDRESS] за 84 381 грн. (а.с. 11). Право власності також підтверджується Технічним паспортом на будинок (а.с. 13-16). Таким чином, як вбачається з вищенаведеного, спірна квартира дійсно була придбана у період шлюбу сторін, однак як стверджує позивач, а також не заперечується відповідачем, квартира була придбана за гроші, які позивач отримала після продажу будинку [ADDRESS]. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Будинок [ADDRESS] згідно рішення Петровського райсуду м. Донецька від 15 грудня 1980 року належав: 53/100 частин будинок [PERSON] та 47/100 частин [PERSON]. 21 грудня 2007 року згідно договору дарування [PERSON], частину будинок [ADDRESS] подарувала позивачу [PERSON](а.с. 8). Згідно рішення суду від 04 грудня 2007 року [PERSON] визнаний недієздатним та згідно рішення Петровського райсуду м. Донецька від 04 грудня 2007 року над ним встановлена опіка, та опікуном призначена [PERSON]. (а.с. 7) Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку [PERSON] від імені якого діє [PERSON] продав частину будинок [ADDRESS] у вигляді 47/100 [PERSON] (а.с.9). Таким чином до будинок [ADDRESS] відповідач жодного відношення не має. Як вбачається з договору купівлі-продажу, позивач, [PERSON] 19 листопада 2009 р. продала, а [PERSON] купила будинок [ADDRESS] за 122 000 грн., тобто отримані гроші позивачем є її особистою власністю. ( а.с. 10); Відповідно до ст.. 57 ч. 2 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Отже, суд, оцінивши зібрані докази, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати спірний будинок [ADDRESS] її особистою власністю, незважаючи на те, що він придбана під час шлюбу з відповідачем, оскільки в судовому засіданні належними доказами доведено, що спірний будинок був придбаний за особисті кошти, тому вважатися спільною власністю не може. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved