Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим примішенням, будинком на вул. Вітряній, 18, в с.Давидів, Пустомитівського району, Львівської області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що є власником житлового будинку за вищевказаною адресою. Відповідач, який є його сином, зареєстрований у даному будинку, однак з 1995 року не проживає у такому, оскільки виїхав до США спочатку на навчання, а потім залишився постійно проживати. Відповідач лише формально зареєстрований за місцем проживання позивача. Ухвалою від 13.12.2018 року відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 18.02.2019 року закрито підготовче провадження засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом поміщення оголошення на сайт суду. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання не надав, в силу положень п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача та третьої особи. З письмової згоди позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням п.1 ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить будинок по вул. Вітряній, в с. Давидів, Пустомитівського району, Львівської області, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житловий будинок від 09.01.2001 року. Згідно будинкової книги для прописки громадян, проживаючих [INFO], у такому зареєстровані постійними жителями [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов, складених комісією виконкому Давидівської сільської ради обєднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області від 29.09.2017 року, 06.09.2018 року, 16.11.2018 року, [PERSON] не проживає за адресою [INFO], а фактично проживає за межами України в США. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач тривалий час не проживає за адресою [INFO]. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно із ст.ст.383, 391 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь- яких осіб будь- яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно ст.405 ЦК України при відсутності члена сімї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом. Реєстрація відповідача у будинку є перешкодою власнику у повному здійсненні права власності. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, те, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних причин понад один рік, що підтверджується матеріалами справи, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved