Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог заборгованість за кредитним договором 50\~487,90 дол. США, яка складається з 43\~502,20 дол. США простроченої заборгованості, 6\~985,70 дол. США, а також 805\~816,00 грн. пені та штраф за порушення умов п.3.3.7. кредитного договору 5000 грн. за кредитним договором №0127/07/6.10-А, від 28.09.2007 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28.09.2007 року між ним та відповідачем було укладено вищевказаний кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит для поточних потреб у розмірі 55\~570 дол. США, строком по 26.09.2014 року, зі сплатою відсотків у розмірі 27.11.2009 року по 26.11.2011 року у розмірі 8,0 % річних, в подальшому 11,0 % річних ( зі змінами від 27.11.2009 року) і виконати зобовязання згідно з Кредитним Договором у повному обсязі ( п.п.1.1., 1.2., 1.3.). За п. 2.3. Договору позичальник повинен здійснювати повернення кредиту у сумі 662 дол. США згідно з графіком погашення на відкритий рахунок. Однак, відповідач користуючись грошовими коштами, свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав у звязку з чим, станом на 21.07.2015 року, виникла заборгованість в розмірі 50\~487,90 дол. США, яка складається з 43\~502,20 дол. США простроченої заборгованості, 6\~985,70 дол. США, а також 805\~816,00 грн. пені та штраф за порушення умов п.3.3.7. кредитного договору 5000 грн.. Представник позивача позовні вимоги підтримав, в подальшому в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задоволити. Відповідач на розгляд справи не зявлявся, та його представник [PERSON] в судове засіданні позов не визнавав, в подальшому на розгляд справи не зявлявся, спершу подавав формальні клопотання про відкладення, а в останнє - не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про проведення такого. Таку неявку суд розцінив як зловживання своїми процесуальними правами, тому визнав її неповажною та завершив розгляд справи у його відсутності. Відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до частково задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні та стверджується матеріалами справи, що 28.09.2007 рок між позивачем [PERSON] комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №0127/07/6.10-А, за яким останній отримав кредит в розмірі 55\~570 дол. США терміном до 26.09.2014 року (п.1.2.) зі сплатою 11,0 процентів річних (п.1.3.) та повернення кредиту щомісячно в сумі не менше 662,00 дол. США (п.2.3.). Проценти за користування кредитними коштами сплачуються згідно з п. 2.7. такого договору. Несплата процентів в терміни, встановлені п. 2.7. такого договору дати є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки (п.2.5.) (а.с.6-10). Разом з тим, 27.11.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2, до вказаного кредитного договору, за якою : сторони домовились внести зміни до п.п.1.3., 2.3., 2.7. договору, а саме з 27.11.2009 року по 26.11.2011 року плата за користування кредитними коштами становить 8 % річних; також позивач здійснює повернення коштів за кредитом в сумі 44978,00 грн. згідно з графіком погашення; проценти за користування кредитними коштами в тому числі прострочені проценти в сумі 939,11 дол. США позичальник сплачує самостійно у валюті кредиту щомісячно не пізніше 20 числа місяця наступного за місяцем користування кредитними коштами згідно з графіком погашення (а.с.11). Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що в порушення умов вказаних кредитного договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту із його складовими частинами, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, яка станом на 21.07.2015 року складає 50\~487,90 дол. США, яка складається з 43\~502,20 дол. США простроченої заборгованості, 6\~985,70 дол. США, а також 805\~816,00 грн. пені та штраф за порушення умов п.3.3.7. кредитного договору 5000 грн. (розрахунок заборгованості (а.с.96-100), спростування такому не надано. Разом з тим, 06.03.2012 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту у розмірі 43502,20 Дол. США та процентів 2520 дол. США, однак така була повернута поштовою службою з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов'язаний: сплачувати заборгованість перед банком; сплачувати банку проценти за користування кредитом; сплачувати відповідну комісійну винагороду, та у випадку порушення зобов'язання, сплачувати відповідні штрафні санкції. Разом з тим, статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим, із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування пені у розмірі 805\~816,00 грн. має місце з 01.04.2010 року, а до суду позивач звернувся 25.04.2013 року, тобто нарахування пені має місце поза межами одного року з дня звернення до суду. Однак, нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні. Отже, виходячи із засад цивільного права, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. Така ж правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-25цс15 від 18 березня 2015 року. Заяв про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу не звертався і суд за власною ініціативою позбавлений права її застосовування. Разом з тим, відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а також інші обставини, що мають значення у справі. Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. При цьому суд може прийняти рішення про зменшення розміру пені як за власною ініціативою, так і за клопотанням боржника, і це є правом суду при розгляді справи, тому враховуючи вимоги об'єктивності, реальності і справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір пені з 805\~816,00 грн. наполовину. Разом з тим, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15. З огляду на вищевказане суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим суд вважає, що вклад підлягає стягненню в грошовій одиниці України - гривні, переведення іноземної валюти в гривню здійснюється по курсу, встановленому Національним Банком України, на день ухвалення рішення. На підставі наведеного суд, з урахуванням того, що відповідачем було порушено умови договору, з останнього слід стягнути 50\~487,90 дол. США, що еквівалентно до курсу національної валюти, встановленого НБУ на день постановлення рішення 1205651, 05 грн., яка складається з 43\~502,20 дол. США простроченої заборгованості, що еквівалентно 1038830,54 грн., 6\~985,70 дол. США, що еквівалентно 166818,52 грн., а також 402\~908,00 грн. пені. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір, а різницю яка підлягає стягненню звернути в дохід держави виходячи із стягнутої суми.

Outcome: approved