Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що позивач є власником вказаної квартири. Крім позивача в квартирі також зареєстровані дружина [PERSON] та син [PERSON] З 2005 року останній знаходиться за межами України. З часу вибуття з квартири відповідач нею не цікавиться, своїх речей в ній не зберігає, участі в утриманні даного житлового приміщення і в оплаті комунальних платежів не приймає. Всі обов'язки по утриманню даного житла позивач несе самостійно. Реєстрація відповідача створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним майном. Вищевикладене стало підставою звернення позивача до суду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явилась про причини неявки до суду не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. Третя особа в судовому засіданні позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача. [PERSON] не бачила більше десяти років. Зі слів батьків відповідач виїхав за кордон. За період коли відповідач проживав у квартирі [PERSON] перешкод у користуванні майном йому ніхто не чинив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється сусідом позивача та проживає в квартирі № 33. Також пояснив, що товаришував з відповідачем, однак останні десять років [PERSON] не бачив. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (на 7 а.с.). Крім позивача в даній квартирі також зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON] (на 10 а.с.). Згідно акта про тимчасову відсутність особи зареєстрованої в житловому приміщенні від 20.05.2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS], однак з 2005 року у ній не проживає (на 12 а.с.). Поясненнями учасників справи та показами свідків підтверджуються ті обставини, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше десяти років. Відповідач будь-яких витрат по утриманню будинку та оплаті комунальних послуг не несе. Разом з тим його реєстрація створює позивачеві перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому майном. Правовідносини, що виникли між сторонами, відповідають житловим, тому при вирішенні спору суд застосовує норми Цивільного кодексу України та Житлового кодексу України щодо права особи вимагати усунення перешкод в користуванні своєю власністю. Згідно із ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як власника порушуються, та враховуючи ту обставину, що відповідач не проживає у квартирі яка належить позивачеві більше десяти років, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягнення 704,80 грн судового збору, так як позивач був звільнений від його сплати. На підставі викладеного й

Outcome: approved