Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 18 листопада 2015 року між позивачем та ТОВ «ЗІМЗ» укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель S 500 4М, 2008 року виготовлення, тип ТЗ легковий седан, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) WDD2211861А220909, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований «02» квітня 2010 року підрозділом МВС Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016р. по справі №332/1896/16-ц вищезазначений договір було визнано дійсним та за позивачем визнано право власності на вищезазначений транспортний засіб. Для перереєстрації транспортного засобу позивач звернувся до Територіального сервісного центру ДАІ однак в реєстрації йому було відмовлено через арешт транспортного засобу та оголошення заборони на його відчуження, та розшук майна боржника, обидві постанови було винесено головним державним виконавцем Заводського ВДВС Запорізького МУЮ по ВП 49281286. Зазначені постанови по ВП №49281286 було винесено - відносно боржника ТОВ «ЗІМЗ» 01.12.2015 р. та 23.02.2016 р. відповідно. Договір купівлі - продажу транспортного засобу між позивачем та ТОВ «ЗІМЗ» було укладено набагато раніше 18.11.2015р. у цей же день продавець передав позивачу транспортний засіб, на який за ним було визнано право власності з 18.11.2015р. Тобто на час винесення вищезазначених постанов власником зазначеного транспортного засобу був позивач, а не ТОВ «ЗІМЗ» На даний час позивач має намір розпорядитися належним йому майном, однак позбавлений такої можливості, оскільки існують заборони на відчуження вищезазначеного майна, що й стало причиною звернення до суду. Позивач просить скасувати постанову від 01.12.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанову від 23.02.2016 року про розшук майна боржника, оскільки це перешкоджає в реалізації права на розпорядження належнім йому майном. Сторони до суду не зявилися, надавши заяви про проведення розгляду справи за їх відсутністю. Позивач вимоги підтримує просить позов задовольнити, відповідач проти задоволення позову не заперечують. Перевіривши докази по справі суд встановив юридичні факти та відповідні до них правовідносини. 18 листопада 2015 року між позивачем та ТОВ «ЗІМЗ» укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель S 500 4М, 2008 року виготовлення, тип ТЗ легковий седан, колір сірий, номер кузова (шасі, рама) WDD2211861А220909, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований «02» квітня 2010 року підрозділом МВС Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016р. по справі №332/1896/16-ц вищезазначений договір було визнано дійсним та за позивачем визнано право власності з 18.11.2015 р. на вищезазначений транспортний засіб (а.с.11-12). Для перереєстрації транспортного засобу позивач звернувся до Територіального сервісного центру ДАІ однак в реєстрації йому було відмовлено через арешт транспортного засобу та оголошення заборони на його відчуження, та розшук майна боржника, обидві постанови було винесено головним державним виконавцем Заводського ВДВС Запорізького МУЮ по ВП 49281286. Зазначені постанови по ВП №49281286 було винесено - відносно боржника ТОВ «ЗІМЗ» 01.12.2015 р. та 23.02.2016 р. відповідно (а.с.13-14). Договір купівлі - продажу транспортного засобу між позивачем та ТОВ «ЗІМЗ» було укладено 18.11.2015 р. у цей же день продавець передав позивачу транспортний засіб, на який за ним було визнано право власності з 18.11.2015 р.згідно рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016р. по справі №332/1896/16-ц, яке набуло чинності з12.07.2016 року. Тобто на час винесення вищезазначених постанов власником зазначеного транспортного засобу був позивач, а не ТОВ «ЗІМЗ». Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які неї суперечать закону. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положенням ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на і підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття прав власності не встановлена судом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті З статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. В силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до п.1, 2 ст.60 ЗУ « Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судомі рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved