Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати між ним та відповідачкою шлюб, який було зареєстровано 08 квітня 1978 року виконкомом Андріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, актовий запис № 6. Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду клопотання, в якому прохав справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій прохав справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Відзив на позовну заяву та заяви про перенесення розгляду справи до суду нею не подано. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 08 квітня 1978 року виконкомом Андріївської сільської ради Волноваського району Донецької області, актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ № 375348 (а.с. 6). Спільне життя подружжя не склалося, оскільки сторони мають різні погляди на сімейне життя та обовязки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. З 1979 року шлюбні відносини не підтримують, кожен живе своїм життям. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Пунктом 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№ 11\~від 21.12.2007\~року встановлено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей». Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім'ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Спору про розподіл майна, що є спільною власністю на даний час не має. Статтею 113\~Сімейного кодексу передбачено, що особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд після розірвання шлюбу залишає відповідачу прізвище «Борисенко».

Outcome: approved