Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку № 156 по вул. Леваневського в м. Мелітополь Запорізької області, зазначивши, що відповідач з 2007 року була зареєстрована у належному йому будинку на правах члена сімї. Однак, відповідач не проживає у належному йому будинку та ніколи не проживала, претензій щодо проживання в будинку не має, її речей в будинку не має, а тому вона може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього надійшла заява по розгляд справи за його відсутність та відсутність позивача, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не зявилась, не повідомила суд про причини неявки, про час і дату судового засідання була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за її відсутності, а також відзив на позов від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в звязку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на будинок № 156 по вул. Леваневського м. Мелітополь Запорізької області зареєстровано за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого 10 грудня 2003 року державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-2879, договором дарування частини будинку, посвідченого 23 грудня 2003 року державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-2853 /а.с.8,10/. Вказана обставина також підтверджується витягами з про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 грудня та 29 грудня 2003 року /а.с.9,11/. Згідно довідки голови квартального комітету № 83 від 08 червня 2018 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], однак з 2007 року в будинку не проживає /а.с.7/. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року в будинку № 156 по вул. Леваневського в м. Мелітополь Запорізької області не проживає, її речей та іншого майна в будинку немає, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідач не предявляла. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved