Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що перебуває з відповідачем в шлюбі, зареєстрованому 19.08.2009 року. Від шлюбу мають доньку Кіру, [INFO]. Посилаючись на те, що з відповідачем одруження виявилося невдалим через постійні сварки, різні погляди на життя, що призвело до припинення подружніх стосунків з січня 2017 року. В примиренні позивач не бачить необхідності, і просить розірвати шлюб з відповідачем. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, вважає, що шлюб ще можна зберегти, у них є спільна неповнолітня донька, тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Із свідоцтва про шлюб, що було видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, вбачається, що сторони 19.08.2009 року зареєстрували шлюб, актовий запис №1015 (а.с.4). Відповідно свідоцтва про народження (а.с.5) сторони є батьками доньки Кіри, [INFO]. Згідно ксерокопії паспорту (а.с.6-7) позивач зареєстрований в [INFO], в судовому засіданні було встановлено, що подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Судом, також, встановлено, що спір про майно між сторонами відсутній; суперечок про визначення місця проживання дитини немає. Згідно ухвали суду від 22.06.2017 року сторонам призначено строк для примирення, проте у встановлений строк примирення між подружжям не досягнуто (а.с.18). Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх неповнолітньої дитини, у встановлений судом строк примирення не досягнуто, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved