Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що відповідно до укладеного договору № б/н від10.11.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6000,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв'язку з чим станом на 29.02.2016 року має заборгованість в сумі 22325,01 гривень, яка складається з: 10566,56 гривень - заборгованість за кредитом; 10119,16 гривень .-заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень .-штраф (фіксована частина); 1039,29 .-штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 22325,01 гривень та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився. До суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. На позовних вимогах наполягає. В першому судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала і просить у задоволенні позову відмовити. В наступне судове засідання до матеріалів справи надала заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутність , застосувавши термін позовної давності. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази , надані сторонами в якості як обґрунтування позовних вимог , так і заперечення проти них вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані і задоволенню не підлягають з наступних підстав : В судовому засіданні встановлено, що не 10.11.2005 року , як вказує в позовній заяві позивач, а саме 21.11.2005 року [PERSON] подала до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву на отримання кредиту у розмірі не 6000,00 гривень , як вказано в позовній заяві, а 4120 гривень , у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до вищевказаної заяви, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві. В судовому засіданні встановлено, що банк свої зобов'язання по кредитному договору виконав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.11.2005 року, станом на 29.02.2016 року [PERSON] має заборгованість в сумі 22325,01 гривень, яка складається з: 10566,56 гривень - заборгованість за кредитом; 10119,16 гривень .-заборгованість по процентам за користування кредитом; 100,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень .-штраф (фіксована частина); 1039,29 .-штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ст. 207, 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі , якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, де відображена воля сторін. Відповідно до вимог ст 10,11 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається в якості обґрунтування позовних вимог і заперечення проти них. За змістом ст. 60 ЦПК України , доказуванню підлягають ті обставини , які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наявних у справі документів , на які посилається позивач , встановлено , що на підставі заяви , поданої до банку та підписаної відповідачем 21.11.2005 року , на її ім'я було видано кредитну карту з картрахунком № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт в сумі 4120 гривень. Позивачем не вказано кінцевий термін повернення відповідачем кредиту, який відповідає строку дії картки. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг , на які посилається позивач в якості обґрунтування своїх позовних вимог, визначена форма договору, яка укладається між банком та утримувачем платіжної картки. Договір складається з заяви, пам'ятки клієнта , умов та правил надання банківських послуг, тарифів. Відповідно до заяви , на яку посилається позивач , як на укладений з відповідачем договір без номеру про отримання кредитного ліміту, вказано , що термін дії картки № [NUMBER] визначено до листопада 2008 року включно, термін дії вказаної картки не продовжено. Відповідач просить суд застосувати до позовних вимог позовну давність. Відповідно до п. 7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув і стосується позасудового порядку повернення кредиту та спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача, як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові ( ч 4 ст. 267 ЦК України ). Загальна позовна давність , як передбачено вимогами ст. 257 ЦК України , встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, граничний строк дії картки ( місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення відсотків за кредитом визначено щомісячними платежами , а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (після MONTH). Як встановлено судом і підтверджено наявними у справі документами, термін дії кредитного договору , який відповідає терміну дії кредитної картки сплинув 30 листопада 2008 року, а ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом про захист свого порушено права лише 21 березня 2016 року , тобто з пропуском установленого вимогами статті 257 ЦК України трирічного строку.

Outcome: dismissed