Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 14765,42 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу та судові витрати у справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 1 лютого 2013 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та [PERSON] укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, забезпеченим транспортним засобом за яким є автомобіль марки Fiat, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. 16 листопада 2013 року за участю вказаного автомобіля під керуванням відповідача сталася ДТП, в результаті якої пошкоджено транспортний засіб марки Ford, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. 7 квітня 2014 року страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 14765,42 грн. Постановою суду встановлено факт самовільного залишення відповідачем місця ДТП, а тому останній має відшкодувати шкоду в порядку регресу відповідно до пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Просить позов задовольнити. Відповідач позов не визнав та пояснив, що дійсно був учасником ДТП, яка сталася 16 листопада 2013 року, однак місце аварії він не покидав, а домовився з власником пошкодженого транспортного засобу про зустріч наступного дня для оформлення необхідних документів. Вважає, що позивачем безпідставно було знижено вартість відновлювального ремонту на суму ПДВ та 5000 грн., які він добровільно відшкодував потерпілому. Крім того, позивачем не доведено факт виплати потерпілому страхового відшкодування. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 16 листопада 2013 року о 13 годині в м.Рівне по вул.Київська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Fiat Doblo, реєстраційний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки Ford Focus, реєстраційний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], в результаті якої було пошкоджено транспортний засіб марки Ford. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована відповідно до укладеного з ПрАТ «СК «Альфа Страхування» договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/7742350. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 6 березня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП, та провадження у справі закрито у звязку з пропуском строків накладення адміністративного стягнення. За заявою потерпілого [PERSON] 7 квітня 2014 року позивачем було виплачено останньому страхове відшкодування в розмірі 14765,42 грн., що підтверджується страховим актом № 1900.609.13.01.01 від 1 квітня 2014 року, платіжним дорученням № 8347 від 7 квітня 2014 року та витягом з відомості № 124 від 7 квітня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу ) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно з пп.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі ( крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником ). Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 6 березня 2014 року встановлено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..122-4 КУпАП, а саме залишення місця вчинення ДТП. Провадження у справі закрито у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Покликання відповідача на те, що адміністративна справа не була вирішена по суті, суд до уваги не приймає, оскільки як вбачається зі змісту постанови, судом заслуховувалися пояснення [PERSON] та досліджувалися матеріали справи, в результаті чого суд дійшов висновку про наявність вини відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення. При цьому, накласти адміністративне стягнення на відповідача суд не мав законних підстав, оскільки відповідно до ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст.38 КУпАП. Вказана вище постанова відповідачем не оскаржувалася та є чинною. Також не заслуговують на увагу твердження відповідача про неправомірне зменшення позивачем розміру страхового відшкодування на суму ПДВ. Відповідно до розяснень Верховного Суду України у цивільних справах, що виникають з договорів страхування, страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який, в свою чергу, має бути платником ПДВ. Страхове відшкодування було виплачено позивачем на користь потерпілого. З пояснень представника позивача встановлено, що страховій компанії доказів понесення потерпілим витрат на оплату вартості пошкодженого в ДТП транспортного засобу та включення виконавцем ремонту до складу витрат суми ПДВ надано не було, а тому сума страхового відшкодування зменшена на суму ПДВ. Крім того, сума страхового відшкодування була позивачем зменшена на суму добровільного відшкодування відповідачем потерпілому 5000 грн. на ремонт автомобіля, що підтверджується наявною в матеріалах страхової справи розпискою [PERSON] Належних та допустимих доказів на спростування визначеної позивачем вартості відновлювального ремонту відповідачем не надано. Щодо твердження відповідача на відсутність доказів отримання потерпілим [PERSON] страхового відшкодування, то вказане спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, які підтверджують перерахування позивачем страхового відшкодування за вказаними потерпілим у страховому акті реквізитами. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу обґрунтовані та підлягають задоволенню. За правилами ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на оплату судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved