Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 18\~000 доларів США, витрати на правову допомогу та судовий збір. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідач отримав у позику 18\~000 доларів США без визначення терміну повернення, тобто на першу вимогу. Протягом 2020 року, позивач просив повернути зазначені кошти, однак відповідач уникав зустрічей та самоусунувся від обов`язку повернення вказаної суми коштів. Станом на день звернення до суду з позовом, вказані кошті не повернуті. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 02.03.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрщеного позовного провадження. /а.с.13/ В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Представник відповідача зазначив про визнання позову. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Між сторонами виникли правовідносини договору позики. Фактично, між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується оригіналом розписки, яка міститься в матеріалах справи, відповідно до якого відповідач отримав від позивача позику в розмірі 18\~000$, що становить 252\~000 грн. станом на 07.08.2014 року. /а.с.27/ Враховуючи те, що відсутні будь-які сумніви щодо обставин, які визнаються учасниками справи, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження останніх, відповідно до положень статті 82 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.1046 ЦК України, встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зі змісту ст.1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Надання позивачем в борг відповідачу грошових коштів підтверджується оригіналом розписки, який міститься в матеріалах справи, кошти відповідач не повернув, доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення грошових коштів позивачу, суду не надав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц зазначила, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконав, суму боргу не повернула, а відтак така підлягає стягненню із відповідачки в судовому порядку. Крім цього, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. До матеріалів справи позивачем та його представником не долучено будь - яких доказів, які свідчать про понесення позивачем витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору, в розмірі 4\~975 грн. 20 коп. Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: partial