Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP11580942 від 19.04.2006 року [PERSON] 19.04.2006 року отримав кредит у розмірі 2912 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Таким чином, станом на 06.05.2014 року за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитному договору № б/н від 02.11.2011 року рахується заборгованість на загальну суму 42 737,89 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 2361,61 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 12 695,63 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 25169,32 грн.; штраф (фіксована частина) -500 грн.; штраф (процентна складова) - 2011,33 грн. На підставі вищевикладеного позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору на загальну суму 42 737,89 грн., та витрати по оплаті судового збору у розмірі 379,91 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, але надав суду заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявила клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як слідує з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP11580942 від 19.04.2006 року [PERSON] 19.04.2006 року отримав кредит у розмірі 2912 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як передбачено ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк якого минув. Виходячи із вищезазначеного, позовна давність по заявленій ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимозі, враховуючи те, що останній платіж на виконання умов кредитного договору відповідач здійснила у 2006 році, сплила 22 серпня 2009 року. З позовом про стягнення боргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд в 2014 році, тобто після спливу позовної давності. Відповідач 22 жовтня 2014 року подав заяву про застосування строків позовної давності. Позивач поновити строк позовної давності не просить, будь-яких поважних причин для поновлення строку позовної давності не наводить, а зазначення у п. 10.1 кредитного договору про те, що він діє до повного виконання позичальником зобов'язань за цим договором, не є строком його дії, оскільки за змістом ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з пропуском строків позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підстави для стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 243,60 гривень відсутні. На підставі викладеного, ст.ст. 256, 257, 267, 526, 530, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed