Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.01.1992 року Другою Запорізькою Державною нотаріальною конторою, № 2-292. В належному позивачу будинку зареєстровані відповідачі - донька [PERSON] , [INFO] , та онуки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 2015 року по цей час донька [PERSON] , [INFO] , та онуки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не проживають у будинку [ADDRESS] , оскільки виїхали на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, тому позивач просить суд усунути йому перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання[PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі повідомлені про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу їх реєстрації. Відповідачі відзиву на позов у встановлені судом строки не подали, причини неявки суду не повідомили, з заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не звертались, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином,що підтверджується матеріалами справи. Третя особа представник органу опіки та піклування Кіпа О.В. в судове засідання не з`явилась,надала заяву про розгляд справи за її відсутності враховуючи наданий висновок, що до доцільності визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ,таким,що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст.279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] (Договір купівлі - продажу, посвідчений 30.01.1992 року Другою Запорізькою Державною нотаріальною конторою, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 227788306 від 12.10.2020 року). У будинку [ADDRESS] зареєстровано місце проживання: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є онуками позивача. З 2015 року по цей час [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають у будинку [ADDRESS] , оскільки виїхали на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, вказані обставини підтверджуються актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 05.11.2020, складеним головою квартального комітету Василенко П.О. та висновком органу опіки та піклування по Дніпровському району Запорізької міської ради від 26.04.2021 року . Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз`яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на житловий будинок. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у зв`язку із відсутністю у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved