Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 08 грудня 1971 року Смолянською сільською радою Оршанського району Вітебської області Белоруської РСР, актовий запис № 69. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем по справі він перебуває у шлюбі з 08 грудня 1971 року. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей. Мешкають разом, але сімейно-шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені з 2016 року. Діти мають власні сім`ї та мешкають окремо. Вважає, що подальше збереження їх родини є неможливим. Сторони у судове засідання не з`явилися, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. У позові просив судовий збір з відповідача не стягувати. Відповідач причину неявки суду не повідомила, відзив не подала, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі зареєстрованому 08 грудня 1971 року Смолянською сільською радою Оршанського району Вітебської області Белоруської РСР, актовий запис № 69, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4). Як зазначено позивачем в позові, від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Мешкають з відповідачем разом, але сімейно-шлюбні відносини між ним та відповідачем припинені з 2016 року. Діти мають власні сім`ї та мешкають окремо. Вважає, що подальше збереження їх родини є неможливим. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена про розгляд позову про розірвання шлюбу але заперечень чи клопотань проти розгляду справи від останньої до суду не надходило. Вивчивши матеріали справи та оглянувши докази в межах заявлених вимог суд вважає, що в наявності вбачаються законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені та відновлювати подружні відносини сторони не бажають, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно та шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved