Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про стягнення заборгованості зазначаючи, що 02.06.2008 [PERSON] отримала кредит у розмірі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В результаті порушення відповідачкою умов договору, станом на 22.10.2018 виникла заборгованість у розмірі 13 145,73 грн., яка складається з: заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3503,62 грн.; пені - 8778,03 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (процентна складова) - 614,08 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки та сплачені судові витрати. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 16 листопада 2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 40-41). Відповідно до вимог частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачці було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. 03.12.2018 відповідачкою по справі подано відзив на позовну заяву (а.с. 47-50), в якому зазначила, що позовні вимоги не можуть бути задоволені з огляду на таке: 1. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування суми боргу. 2. Вважала неналежним доказом суми заборгованості надану суду копію заяви від 02.06.2008, яка ніби то підтверджує факт укладення кредитного договору. Відсутні будь-які посилання на картку, з якої могла отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання картки. вважала, що Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, адже позивач зобов'язаний її був з ними ознайомити під розпис. 3. Також вважала, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав та стягнення суми боргу. Посилаючись на вказані обставини просила відмовити у задоволенні позову в зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. 23.01.2019 та 31.01.2019 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в яких представник, вважаючи обставини, на які відповідач посилається у своєму відзиві на позов такими, що не відповідають дійсності, та вказуючи про дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду, просив задовольнити позовні вимоги Банку (а.с. 52-75). Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. За змістом статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з пунктом 1.27 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні, зокрема, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Пунктами 14.1. та 14.8 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов'язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов'язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. Судом встановлено, що 02.06.2008 відповідачка отримала кредит в розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими банком «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на відповідному банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, про що свідчить її підпис в заяві від 02.06.2008 (а.с. 11-27). Таким чином, договір укладений відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України шляхом приєднання до зазначених Умов та правил надання банківських послуг. Положеннями вказаної статті передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При укладенні договору між сторонами дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Укладення договору підтверджено сторонами шляхом прийняттям до виконання його умов, а саме: банк приймав і зараховував на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, надавав грошові кошти (кредит) відповідачу в межах встановлених лімітів та на умовах розташованих на сайті банку. При укладенні вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печаткою банку. За своєю правовою природою укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] договір банківського обслуговування є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (частина 1 статті 1067 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з положень статей 6, 626-631, 526 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Своїм підписом на заяві [PERSON] засвідчила факт укладення з Банком договору банківського обслуговування та взяла на себе зобов'язання виконувати умови зазначеного договору. Отримання картки та користування нею відповідачкою не спростовано. Даних, на який термін видано відповідачці картку та чи перевидавалася вона матеріали справи не містять. В довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»; зазначено: Тип карти MasterCardMass, Валюта: гривня, долар. Тип кредитної лінії: поновлювальна. Базова відсоткова ставка: 1,9 % в гривні, 1,0 % в долару, на місяць із розрахунку 360 днів на рік, розмір щомісячного платежу - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 12). Вказана довідка підписана відповідачкою, тому судом не приймаються її доводи з приводу відсутності даних щодо виду наданої їй кредитної картки. Доводи відповідачки про те, що на неї не розповсюджуються «Умовами та правила надання банківських послуг» є безпідставними, оскільки вказані твердження спростовуються її особистим підписом на заяві від 02.06.2008, яким вона засвідчила своє ознайомлення з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які викладені на відповідному банківському сайті. При цьому особисто підписана відповідачкою заява від 02.06.2008 будь-яких зауважень з цього приводу не містить. Той факт, що [PERSON] користувалася кредитним лімітом підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6-10) та випискою по картковому рахунку за період з 01.06.2008 по 08.01.2019 (а.с. 66-69). Також, доводи відповідачки про відсутність даних про отримання нею картки спростовуються долученою до відповіді на відзив копією фото відповідачки, яка тримає в руці банківську картку (а.с. 71). Крім того, виконання протягом тривалого часу відповідачкою умов кредитного договору, а саме зняття коштів та погашення кредитної заборгованості з 01.06.2008 по 08.01.2019, свідчить про існування кредитних відносин між сторонами. Станом на 22.10.2018 заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 02.06.2008 становить 13 145,73 грн., яка складається з: заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3503,62 грн.; пені - 8778,03 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (процентна складова) - 614,08 грн. (а.с. 6-10). Висловлюючи незгоду з правильністю вказаного розрахунку, відповідачкою не було надано суду свого контррозрахунку та не надано суду будь-яких доказів на підтвердження невірності розрахунку заборгованості наданого банком. За таких обставин, суд вважає, що оскільки відповідачкою не погашено заборгованість в повному обсязі, у даному випадку мають місце порушення нею прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по договору від 02.06.2008. Разом з тим, щодо вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за пенею в розмірі 8778,03 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 250 грн.; штраф (процентна складова) - 614,08 грн., суд зазначає наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин нарахування Банком одночасно пені і штрафу здійснено в супереч положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної відповідальності за одне і те саме порушення. Отже вимога Банку про стягнення заборгованості за пенею задоволенню не підлягає. Як вбачається з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» визначено розмір штрафу в сумі 250 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій, при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань (а.с. 12). Судом визначено, що сума невиконаного зобов'язання становить 3503,62 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом, а тому процентна складова штрафу повинна обчислюватись від даної суми, та складає 175,18 грн. (3503,62 Х 5% : 100 = 175,18 грн.). Отже суд вважає позов обґрунтованим в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 02.06.2008 в загальній сумі 3928,80 грн., яка складається з: 3503,62 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 175,18 грн. - штраф (процентна складова). Перевіривши доводи відповідача з приводу пропуску позивачем строку позовної давності, суд виходить з такого. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Із виписки по картковому рахунку (а.с. 66 зворотній бік) вбачається, що відповідачкою 24.11.2016 здійснено поповнення готівкою за наданим кредитом на суму 260 грн., тому саме з вказаної дати необхідно рахувати початок строку позовної давності, який закінчується 24.11.2019. Позивач звернувся із позовом до суду 15.11.2018, тобто в межах строку позовної давності й у зв'язку з цим доводи відповідачки в цій частині судом не приймаються. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, зі змісту пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентується положеннями статті 141 ЦПК України, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Відповідачка є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК № 042625 від 21.09.2006 (а.с. 48), тому з неї не підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що у разі якщо сторона звільнена від сплати судових витрат, судові витрати компенсуються за рахунок держави. У відповідності до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України позивачу підлягають компенсуванню за рахунок держави (згідно розміру задоволених вимог) понесені ним судові витрати, а саме в розмірі 526,66 грн. (розрахунок: 1762 х 29,89 % (задоволена частина позову 3928,80 х 100 : 13 145,73 (ціна позову) = 29,89 %) = 526,66 грн.). На підставі статей 526, 527, 530, 625, 629, 1054 ЦК України та

Outcome: partial