Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що 02.10.1993 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON]. Вказав, що 09 лютого 2000 року на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м.Києва, згідно з розпорядженням від 09 лютого № 24093, зареєстрованого в КМБТІ 28 лютого 2000 року у реєстрову книгу за № 1285 позивач [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] набули право власності по 1/3 на квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначив, що 18 квітня 2008 року [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 9 Київською державною нотаріальною конторою [NUMBER], зареєстрованого в КМБТІ 17 травня 2008 року у реєстрову книгу № 359-133 за реєстровим № 43444 набула право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], виданого Київською міською радою 06 березня 2009 року набула право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач пояснив, що відповідач з 2012 року став постійно проживати за адресою: [ADDRESS]. Вказав, що [PERSON] була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS], у зв'язку зі смертю [INFO]. Позивач посилався на те, що 26 січня 2018 року сторони уклали договір про поділ спадкового майна, посвідченого Майданником\~І.В., державним нотаріусом 9 Київської державної контори, за яким переходять у власність та будуть видані свідоцтва про право на спадщину за законом наступне майно: [PERSON], чоловіку померлої-1/3 частину квартири, що знаходиться в [ADDRESS], а [PERSON], сину померлої: 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частину земельної ділянки від площі 0,1000 га. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]). Позивач зазначив, що 26 січня 2018 року він на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 9-ю Київською державною конторою, набув право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], що належала померлій [PERSON], а згідно договору дарування від 26 січня 2018 року, посвідченого 9-ю київською державною нотаріальною конторою, [PERSON] подарував належну йому на праві особистої приватної власності 1/3 частину квартири [ADDRESS] [PERSON]. Позивач пояснив, що відповідач не є власником будь-якої частини квартири [ADDRESS], не бере участі в оплаті комунальних послуг по утриманню зазначеної квартири, має своє власне житло, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], де і мешкає з 2012 року по теперішній час. Ніякого зв'язку з позивачем не підтримує, його речей у спірній квартирі немає. Комунальні послуги оплачуються виключно позивачем. У зв'язку з наведеним вище, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, від нього надійшла до суду заява, в якій він просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Відзив не направив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, просить винести законне та обгрунтовне рішення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом із ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09 лютого 2000 року, виданого Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва, згідно з розпорядженням від 09 лютого № 24093, на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 26 січня 2018 року, виданого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В., реєстровий №7-31, а також договору дарування 1/3 частини квартири від 26 січня 2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданником І.В., реєстровий №7-30. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу належить 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; та 1/2 частини земельної ділянки від площі 0,1000 га. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]). Позивач, звертаючись до суду із позовом про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], посилався на те, що останній з 2012 року проживає у належному йому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Так, згідно актів про не проживання особи, складених мешканцями будинку та працівниками ЖЕД-902, від 24.03.2018, 22.05.2018, 24.07.2018 [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS], та не користується даною квартирою, на що суд зазначає наступне. За правилами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки, інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору при зверненні до суду в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved