Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є користувачем двокімнатної квартири загальною площею 47,7 кв.м., жилою площею 29,48 кв.м., яка у 1971 році надана у безстрокове користування матері сторін [PERSON]. Разом із матір`ю в квартирі було зареєстровано позивача та відповідача-1, а згодом і відповідача-2. У 2000 році [PERSON], [PERSON] переїхали на проживання до [ADDRESS] не надаючи в наступному допомоги в догляді за [PERSON], яка була важко хворою. Після смерті [PERSON] головним квартиронаймачем залишився позивач, який сплачував комунальні послуги. Відповідачі не проживали в квартирі та не цікавились станом квартири. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2014 року позивачі були вселені до вказаної квартири, при цьому відмовив позивачам у порядку користування квартирою. Посилаючись на те, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, а станом на дату звернення з позовом він є єдиним користувачем квартири - просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні позову. Доповнили підстави позову тим, що відповідачі, більше ніж 15 років без поважних причин не проживають у спірній квартирі. Крім того, після рішення суду, яке набрало законної сили 12 травня 2014 року до квартири не з`являлися, без поважних причин не проживали в ній. Відповідачі кожен окремо, представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнали. Вказали на те, що причиною їх не проживання в квартирі було створення перешкод позивачем в користуванні відповідачам квартирою, про що зазначено в рішенні суду від 04 квітня 2014 року. Крім того зазначили, що позивач в добровільному порядку рішення суду не виконав, не допускав позивачів до квартири, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 22 грудня 2014 року, на підставі якої відповідачів заселено до квартири. Представник третьої особи-1 в судовому засіданні позов підтримав, вказавши, що відповідачі не сплачували комунальні послуги за користування квартирою протягом 2000 - 2014 років, чим порушили норми житлового кодексу в частині обов`язку плати за користування житлом. Представник третьої особи-2 не заперечив проти позову, вказуючи, що питання щодо користування житлом, яке перебуває на балансі органів місцевого самоврядування відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування. В судовому засіданні допитано в якості свідка [PERSON], яка мешкала із позивачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 2012 року та яка підтвердила факт не проживання відповідачів в квартирі, вказавши, що всі витрати по утриманню квартири здійснював позивач. відповідачі не зверталися до позивача з приводу проживання в квартирі до 2012 року. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. 22 червня 1971 року [PERSON] Новомосковською міською Радою депутатів трудящих виданий ордер № 479 на право найму та користування житловим приміщенням, двокімнатною квартирою [ADDRESS] на сім'ю, що складається з трьох осіб, до складу сім'ї увійшли [PERSON] та[PERSON]. /а.с.6, 7/. У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2014 року, в квартирі до 2002 року проживали зазначені особи, а з 1990 року, з моменту народження і [PERSON], який також був зареєстрований за цією адресою. У 2002 році … стався конфлікт, в результаті чого відповідачі були вимушені покинути зазначену квартиру. [INFO] померла [PERSON] /а.с.8/. Рішенням № 113 від 28.12.2004 року у зв'язку зі смертю [PERSON], відповідно до вимог ст.. 103 ЖК України - змінено особистий рахунок на [PERSON] та укладено договір найму з ним на квартиру [ADDRESS], склад сім'ї три особи /а.с.8/. Згідно з довідкою КП «Трубник» - в квартирі [ADDRESS] зареєстровані сторони у справі /а.с.10-11/. Датою реєстрації [PERSON] значиться [INFO] в зв`язку з досягненням 16 років. Станом на 01 липня 2013 року заборгованість по комунальних платежах відсутня /а.с.11/. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2014 року ухвалено вселити відповідачів в квартиру [ADDRESS]. У відповідності до рішення суду, підставою не проживання у зазначеній квартирі [PERSON] та [PERSON] є конфлікт, що виник між чоловіком відповідача-1 та позивачем, відсутність ключів від приміщення, відсутність рішень про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а також щодо їх виселення. Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України - члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72, 109 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. На підтвердження не проживання позивачів в квартирі протягом 2002-2014 року в позивачем надано акти комісій у складі головного інженера КП «Трубник», мешканців будинку [ADDRESS] від 12 лютого 2014 року /а.с.7/. Водночас, суд приймає до уваги і рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2014 року, яким встановлено поважні причини не проживання відповідачів в квартирі, а саме - створення позивачем перешкод, які об`єктивно унеможливили їх проживання та доступ до спірної квартири. Щодо посилань позивача на те, що після того, як рішенням суду від 04 квітня 2014 року відповідачів заселено в квартиру, останні без поважних причин не проживають в ній, суд приймає до уваги акти про не проживання відповідачів у квартирі від 22 вересня 2014 року, 26 грудня 2014 року, 26 січня 2015 року, 07 квітня 2015 року. Однак, приймає до уваги також і постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 22 грудня 2014 року, згідно яких відповідачів поселено до квартири 22 грудня 2014 року шляхом передачі позивачем відповідачам ключів від квартири, внесення до квартири особових речей /а.с.38-43/. Внаслідок чого доказів не проживання в квартирі строком більше ніж 6 місяців матеріали справи не містять. Крім того, не може слугувати доказом відсутності поважних причин проживання і посилання на не звернення відповідачами до правоохоронних, чи інших органів із заявами про створення перешкод в користуванні протягом січня 2015 - березня 2015 року, оскільки звернення до відповідних органів є правом, а не обов`язком громадян. Також не є поважним доказом втрати права користування квартирою, визначеним ЖК України, посилання на ненадання допомоги головному квартиронаймачу [PERSON] На підставі викладеного, в зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів на підтвердження відсутні відповідачів з неповажних причин у спірному приміщенні понад шість місяців, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд, з урахуванням ст.88 ЦПК України судові витрати вважає за необхідне покласти на рахунок позивача.

Outcome: dismissed