Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.08.2008 року між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого з 17 червня 2009 року змінено на ПАТ «Родовід Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 56.1/АА-00023.08.2, згідно з яким позичальнику надано відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 13371,00 доларів США терміном по 15.08.2015 року включно. Банк виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі. 15.08.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 56.1/АА-00023.08.2-3/П, відповідно до якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором. В зв'язку із невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 19.06.2018 року становить: 5592,60 доларів США та 879436,88 грн., з яких: - 5463,14 дол. США - сума простроченої заборгованості за кредитом; - 129,46 дол. США - сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту; -16745,10 грн. - сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту; -410,46 грн. сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту; - 842320,84 грн. - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період 19.06.2017 року по 19.06.2018 року. -19960,47 грн. - сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту за період 19.06.2017 року по 19.06.2018 року. За таких обставин, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 56.1/АА-00023.08.2 від 15.08.2008 року у сумі 5592,60 дол. США та 879436,88 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки до суду не повідомили. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. 15.08.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 56.1/АА-00023.08.2, згідно з яким позичальнику надано відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 13371,00 доларів США терміном по 15.08.2015 року включно. Банк виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі Згідно з п. 1.5 Кредитного договору, процентна ставка за кредитами встановлюється в розмірі 14,50% річних. Згідно з п. 3.1. кредитного договору позичальник зобов'язується погашати кредит відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору частинами щомісячно у розмірі 250,00 доларів США в строк до 10 числа кожного календарного місяця, починаючи з місяця, наступного за звітним шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок, вказаний у п. 1.3 Договору. Банком зобов'язання щодо надання кредитних коштів позивачу виконані, як вбачається з виписки по особовому рахунку позичальника. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 19.06.2018 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить: 5463,14 доларів США - сума простроченої заборгованості за кредитом та 129,46 дол. США. - сума простроченої заборгованості за процентами. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконав свої обов'язки за договором, а відповідач отримав кредит, але належним чином не виконав свої обов'язки за договором. В судовому засіданні також встановлено, що 15.08.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 56.1/АА-00023.08.2-3/П, відповідно до якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідачів слід стягнути заборгованість в солідарному порядку. Крім того, суд зазначає, що статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Частиною 3 ст. 533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року визначено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 19.06.2018 року, сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту становить 16745,10 грн.; сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту становить 410,46 грн.;сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період 19.06.2017 року по 19.06.2018 року становить 842320,84 грн., сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту за період 19.06.2017 року по 19.06.2018 року становить 19960,47 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач довів належними та допустимим доказами свої позовні вимоги та доводи. Втім, суд вважає, що розмір пені значно перевищує завдані банку збитки та враховуючи положення статті 551 ЦК України у зв'язку з наступним. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C.G. and Others v. Bulgaria», заява №1365/07); пункт 170 рішення «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява №21722/11). Формулювання законів не завжди чіткі, як неодноразово зазначав ЄСПЛ, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, і роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31, 32 рішення у справі «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91); пункт 65 рішення у справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11). За змістом статей 546,548,549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України, з урахуванням наведених норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц (провадження №14-442цс18). При зменшенні розміру неустойки суд не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчої заборони такого зменшення не встановлено. Таким чином, за наявності обставин, встановлених частиною третьою статті 551 ЦК України, суд за власним переконанням може зменшити розмір неустойки в розумних межах. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом значно перевищує розмір збитків, він підлягає зменшенню з 842320,84 грн. до 145000,00 грн. з урахуванням того, що розмір заборгованості за тілом кредиту складає 5463,14 дол. США. Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Разом з тим, у відповідності зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі по 7700,14 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial