Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення з них заборгованості по оплаті за воду і послуги каналізації, вказуючи, що у період з 01.10. 2009 року по 31.05.2014 року відповідачі здійснювали оплату за спожиту воду та послуги каналізації не в повному обсязі, у звязку з чим утворилася заборгованість у сумі 18976,82 грн. Позивач вказує у позовній заяві, що він є виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, яке мешкає у житловому фонді комунальної власності з з постачання води та прийняття стоків каналізації , а тому має право вимоги про сплату наданих відповідачам послуг. Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по оплаті за воду і послуги каналізації на загальну суму 18976,82 грн.. та понесені судові витрати на оплату судового збору у сумі 1378 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, з тих підстав, що на його думку, позивачем розрахунок заборгованості здійснено без урахування показників приладу обліку - лічильника, який ним було установлено у квітні 2010 року. Ним регулярно передавалися показники приладу обліку холодної води, але позивачем з невідомих причин ці показники не враховувалися. а нарахування здійснювалися за «нормою» . Також пояснив, що оплата не здійснювалася у повному обсязі у звязку зі скрутним матеріальним становищем їх сімї. Крім того, відповідач просить про застосування 3річного строку позовної давності, і вважає, що позовні вимоги предявлені до червня 2011 року не підлягають задоволенню через сплив строків позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися повторно, причини неявки суду не повідомили заперечень на позов не надали, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Відповідно до приписів ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справ у без їх участі на підставі наданих суду доказів і матеріалів. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року послуги споживачеві надаються згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до п.1 ч.3 ст.19 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» визначений обовязок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обовязком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом установлено, що відповідач разом з сімєю проживає у житловому приміщенні, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Звенигородська, б.18. кв.136, до якого подається вода та приймається каналізація ( а.с.3). Договір між сторонами у справі про надання послуг з водопостачання ат водовідведення не укладався, а тому, між КП «Водоканал» та відповідачами склалися фактичні правовідносини з приводу надання вказаних послуг до житлового приміщення, яке розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул.. Звенигородська, б.18. кв.136, оскільки позивач такі послуги надав, а відповідачі не відмовилися від їх споживання. Відповідачі, зокрема і [PERSON], не спростували доводи позивача та не надали суду доказів, що послуги з постачання води та водовідведення не споживалися; не надали доказів, що житло, яке вони займають відєднано від мереж КП «Водоканал» та є інше джерело постачання води і водовідведення. В силу ст. 11 ЦК України та п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Такі ж висновки, викладені у правових висновках Верховного Суду України у постановах №6-110цс12 від 10.10.2012 року та №6-59цс13 від 30.10.2013 року, що в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування іншими судами загальної юрисдикції. Таким чином, позивачем правомірно у період з 01.10. 2009 року по 31.05.2014 року надавалися відповідачам послуги з подачі води та водовідведення, а відповідачі свого обовязку щодо оплати спожитих послуг не виконали у повному обсязі. Щодо доводів відповідача [PERSON], що позивачем неправомірно здійснюється нарахування спожитої води за нормативними показниками, а не за приладами обліку, які він встановив у квітні 2010 року, то суд зважає на таке. Відповідно до розділу «Порядок обліку та оплати послуг» Правил №630 квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Відповідачами суду не надано належних і допустимих доказів, що на їх письмове звернення КП «Водоканал» було відмовлено у прийнятті встановлених лічильників холодної води на абонентський облік. Лише у квітні 2013 року лічильники холодної води у квартирі відповідачів були прийняті позивачем на абонентський облік, і з цього часу нарахування здійснювалися відповідно до спожитої кількості холодної води, що вбачається з розрахунку заборгованості( а.с.50-54). До часу прийняття на абонентський облік квартирних засобів обліку, розрахунок спожитої води та відведеної каналізації здійснюється на підставі нормативів, встановлених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 № 1107 «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання» на підставі яких місцеві органи самоврядування визначають питому норму споживання води у конкретній місцевості з урахуванням характеристик житлового фонду. Зокрема, у м. Запоріжжі такі норми споживання холодної води встановлені рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 565 від 26.12.2011 року «Про затвердження питомих норм споживання питної води у м.Запоріжжі». Правильність розрахунку заборгованості була перевірена у суді, і не спростована відповідачами. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 плата за надані послуги вноситься щомісячно, тому відповідачі мали щомісячно вносити оплату за спожиті послуги. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України, наймачі квартир зобовязані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з оплати холодного водопостачання та водовідведення . В силу ст. 11 ЦК України та п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобовязані оплатити послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг з постачання холодної води і водовідведення має бути стягнута з відповідачів у солідарному порядку. Щодо заяви відповідача [PERSON]А про застосування строків позовної давності, то суд зважає на таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Ураховуючи, що виконання грошового зобовязання визначено щомісячними платежами, право позивача як виконавця послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак перебіг строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за надані послуги з водопостачання і водовідведення, останній здійснено починаючи з 01.10.2009 року і по 31.05.2014 року . Ч.2 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Між тим, 10.09.2014 року позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення на загальну с уму 18976,82 грн., але ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2014 року судовий наказ було скасовано, з підстав наявності спору про право цивільне (а.с.6). Ч.2 статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Враховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності, в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 264 ЦК України (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14). Відповідно до ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, звернувшись до суду з заявою про видачу судового наказу позивач перерва перебіг строку позовної давності, а тому заборгованість має стягуватися за період з вересня 2011 року по 31.05.2014 року, і становить 7951,85 грн. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги КП «Водоканал» є обгрунтованими і доведеними, але підлягають задоволенню частково на суму 7951,85 грн., в іншій частині позову необхідно відмовити з підстав застосування строків позовної давності. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому на користь позивача мають бути стягнуті понесені ним судові витрати на оплату судового збору 1378 грн., у сумі 229,67 грн. з кожного відповідача.

Outcome: partial