Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою донькою, уточнивши яку зазначив, що сторони від спільного проживання мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] . Після розлучення донька залишилась проживати з матір`ю. Між сторонами було укладено усну домовленість про порядок участі батька у вихованні дитини, проте відповідач не дотримувалась домовленостей та почала чинити перешкоди у спілкуванні з донькою, в зв`язку з чим позивач позбавлений можливості приймати участь у вихованні. Тому, просить суд усунути перешкоди у спілкуванні з донькою та визначити спосіб у її вихованні. Також просить суд заборонити виїзд дитини за кордон без дозволу позивача, оскільки такий дозвіл отримувався відповідачем на підставі висновку та розпорядження органу опіку та піклування, без повідомлення позивача та його згоди. Відповідачем направлено відзив на позовну заяву де зазначено, що відповідач після розлучення не чинила перешкод у спілкуванні позивача з донькою, проте після того як позивач в присутності доньки наніс відповідачу тілесні ушкодження, донька була в пригніченому стані та потребувала психологічної підтримки. Також судом був виданий обмежувальний припис щодо спілкуванні позивача з донькою та відповідачем. Після закінчення дії обмежувального припису позивач почав знову чинити тиск на відповідача та доньку, погрожував, заважав дитині навчатись. В зв`язку з чим, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивач уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у уточненому позові. Додатково вказав, що протягом останніх років він фактично позбавлений можливості бачитись з донькою та приймати участь у її вихованні. Відповідач налаштовує доньку проти батька. Він жодного тиску не відповідача не чинити, проте в них виникають конфлікти через те, що відповідач не дає можливості їм спілкуватись. Він не давав згоду на виїзд дитини в АРК Крим, проте відповідач отримала дозвіл рішенням органу опіки та піклування. Щодо порядку участі, то зазначає, що у них з донькою теплі стосунки, позивач має власну квартиру, має бажання та можливість їздити з дитиною на відпочинок, тому просить усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною, встановити спосіб спілкуванні з донькою шляхом побачення у будні дні: в понеділок, вівторок, четвер з 19:00 до 21:00 год. з місцем його проживання; І і ІІІ вихідні кожного місяця з п`ятниці 20:00 год. до неділі 20:00; необмежене спілкування особисто, засобами телефонного зв`язку та іншими засобами зв`язку; під час навчання без відриву від занять; під час шкільних канікул: зимові повністю, літні - І половина (з 1.06. по 15.07 включно) з правом виїзду за кордон, та заборонити відповідачу вивозити доньку за межі України без його згоди. В судовому засіданні відповідач та її представник проти позову заперечили частково. Відповідач визнала позов в частині визначення порядку спілкування батька з донькою шляхом побачень два дні в місяць без ночівлі та три рази в рік на святкування день народжень. Також відповідач зазначила, що позивач вчиняю постійний психологічний тиск на неї та доньку. Дзвонить доньці під час шкільних занять, чекає під школою, погрожує відповідачу, в зв`язку з цим, донька не хоче бачитись з батьком та розмовляти з ним по телефону. Відповідач неодноразово викликала поліцію, вимушені звертатись до психолога. Крім того зазначають, що позивач та донька мають різну стать і тому неможливо залишати дитину на ночівлю з батьком. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи без її участі, при винесенні рішення підтримують своє розпорядження щодо участі позивача у вихованні дитини. Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі в [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.11.2012. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01.03.2019 шлюб між у [PERSON] та [PERSON] розірвано. 23.03.2019 сторони уклали нотаріально посвідчений договір про припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з передачею права власності на частку квартири. 09.09.2019 Обухівська районна державна адміністрація Київської області винесла розпорядження № 354 про участь у вихованні малолітньої дитини шляхом реалізації права спілкування батька [PERSON] зі своєю малолітньою донькою [PERSON] , а саме: перша та третя субота місяця з 09:00 год. до 20:00 год., та друга і четверта неділя місяця з 09:00 год. до 20:00 год. також два рази в тиждень в будні дні з 19:00 год. до 21:00 год. за попередньою домовленістю з матір`ю. Покладено обов`язок матері [PERSON] не перешкоджати у здійсненні батьком своїх прав щодо виховання дитини. Відповідно до відповідей Обухівського відділу поліції та талонів-повідомлень, [PERSON] звертався в поліцію щодо перешкоджання зустрічам позивача з донькою. 05.07.2019 Обухівським відділом поліції внесено відомості до ЄРДР №120191110230000647 про те, що чоловік наніс їй тілесні ушкодження. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31.10.2019 видано обмежувальний припис, яким [PERSON] обмежено у спілкуванні з донькою [PERSON] 04.10.2019 Обухівською районною державною адміністрацією до Обухівського відділу поліції направлено повідомлення про насилля психологічне насилля та тиск на дитину відносно [PERSON] . Відповідно до висновку психолого-педагогічної характеристики віл 10.02.2020 відносно [PERSON] визначено, що під час бесіди [PERSON] говорячи про тата дівчинка хвилюється, наявні страхи та потреба у захисті. Пріоритетність у проведенні досугу належить мамі, наявне бажання жити з мамою, бачити тата у вихідні. Відповідно до свідоцтва про право власності від 16.05.2006, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до актів обстеження умов проживання від 09.07.2020 у квартирі де проживає [PERSON] та його батьки , створено умови для проживання дитини. Відповідно до рішення Обухівської районної державної адміністрації від 20.05.2020 визначено місце проживання [PERSON] з матір`ю - [PERSON] . Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між сторонами виник спір щодо порядку та участі батька у вихованні своєї неповнолітньої дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Як встановлено в судовому засіданні позивач позбавлений можливості систематично приймати участь у вихованні своєї дитини, зокрема шляхом спілкування та побачень з нею, в зв`язку з конфліктними ситуаціями, що склались між ним та відповідачем. Суду не надано доказів, що спілкування з відповідачем негативно впливає на розвиток дитини, а від так суд приходить висновку, що право позивача на участь у вихованні доньки підлягає захисту в судовому засіданні шляхом визначення порядку та способу виховання, враховуючи принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принципу забезпечення найважливіших інтересів дитини. З урахуванням викладеного суд вважає, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення та встановленням наступного графіку спілкування позивача з дитиною шляхом побачення у першу та третю суботу кожного місяця з 10:00 до 20:00 год., та друга та четверта неділя кожного місяця з 10:00 до 20:00 год., крім випадку, коли донька [PERSON] буде перебувати на довготривалому відпочинку за межами населеного пункту де вона проживає з наданням позивачу [PERSON] відповідних підтверджуючих документів; побачення кожного вівторка або четверга, кожного місяця з 19:00 до 21:00 год., крім випадку, коли донька [PERSON] буде перебувати на довготривалому відпочинку за межами населеного пункту де вона проживає з наданням позивачу [PERSON] відповідних підтверджуючих документів; необмежене спілкування за допомогою засобів телефонного зв`язку, Інтернету тощо, у вільний від навчання та нічного відпочинку час; спільного перебування під час літніх канікул сім днів, цілодобово. Вказаний графік визначений також з врахуванням навчання дитини, можливості відвідувати гуртки, мати вільний час для відпочинку, мати можливість проводити час з батьком під час літніх канікул та у вихідні дні, вільно спілкуватись засобами зв`язку. Щодо покладення заборони на відповідача вивозити доньку за межі України без його дозволу, то суд виходить до наступного висновку. Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків зокрема у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Згідно ст.4 ЦПК України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зважаючи на те, що право на виїзд за кордон без згоди одного із батьків визначено нормативними актами України, зокрема за рішенням суду або орану опіку та піклування, суд не вправі заборонити вчиняти дискреційні повноваження державних органів України, а тому в цій частині позов не підлягає до задоволення. Крім того, суд позбавлений можливості виносити судове рішення в частині вимог про події, не оцінюючи конкретні спірні правовідносини, які можуть настати в майбутньому. Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Зважаючи на часткове задоволення позову, з врахуванням положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial