Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20.04.2018 року та зареєстрований в реєстрі за № 2111 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., яким запропоновано стягнути заборгованість з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» у розмірі 49567,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу стало відомо про існування відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 49567,50 грн. Підставою для відкриття виконавчого провадження був виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 20.04.2018 року. Стягнення за виконавчим написом проводилося за період з 26.03.2017 року по 26.03.2018 року, однак кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором - 11.09.2016 року, тобто заборгованість за кредитним договором у 2017 та 2018 роках не могла виникнути. Відповідно нотаріусом було помилково визначено період заборгованості. Також позивач вказує, що не отримував жодної вимоги від ПАТ «Перший український міжнародний банк» про сплату заборгованості. Крім цього позивач зазначає, що приватний нотаріус не звернула уваги на пропуск строку позовної давності за нарахованими платежами за кредитним договором, встановлення у кредитному договорі плати за комісію, яка суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», що свідчить про відсутність безспірності заборгованості. Ухвалою суду від 25.05.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 17.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд, крім цього витребувано у приватного нотаріуса засвідчені копії всіх матеріалів, які були підставою для видачі спірного виконавчого напису. В сьогоднішньому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача ПАТ «Перший український міжнародний банк» в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки 16.11.2020 року. Відзив на позов не надано. Від відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. надійшла заява про розгляд справи без її участі згідно до вимог чинного законодавства. Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно до вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки представник відповідача ПАТ «Перший український міжнародний банк» не повідомив про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, у суду наявні відомості про належне повідомлення про дату, час і місце цього засідання, то причини для відкладення розгляду справи, які зазначені в ч.2 ст.223 ЦПК України, відсутні. Тому суд вважає, що справу можливо розглянути в даному судовому засіданні. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.09.2013 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 34320,00 грн. під 14 % річних строком на 36 місяців. Статутом ПАТ «Перший український міжнародний банк» визначено, що ПАТ «Перший український міжнародний банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань АТ «Банк Ренесанс Капітал». Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинений виконавчий напис №2111 від 20.04.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №GP-5052676 від 11.09.2013 року за період з 26.03.2017 року по 26.03.2018 року в розмірі 49567,50 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 28706,10 грн., прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 4980,48 грн., прострочена заборгованість за комісією в розмірі 15880,92 грн., та 430,00 грн. витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису. На підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № 56432827 щодо стягнення з позивача вищезазначеної суми. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, залишено без змін, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема: «п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язати Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили». Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №158/2157/17. Згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оскаржений виконавчий напис, вчинений нотаріусом 20.04.2018 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк», та позивачем договір про надання споживчого кредиту від 11.09.2013 року, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги до ПАТ «Перший український міжнародний банк» підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. суд зазначає наступне. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Outcome: partial