Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив визнати недійсними договори, за якими відчужувались житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1) договори дарування, які укладені 08.06.2016р. між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] 2) договори купівлі-продажу, які укладені 04.11.2016р. між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] ; 3) договори купівлі-продажу, які укладені 23.06.2017р. між [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що [PERSON] здійснив переоформлення належного йому житлового будинку із земельною ділянкою на користь своїх синів формально, щоб уникнути звернення стягнення на зазначені об`єкти нерухомості при виконанні судового рішення про стягнення грошової заборгованості з [PERSON] на користь позивача, а тому такі договори дарування є фіктивними. Подальше відчуження спірного житлового будинку і земельної ділянки за договорами купівлі-продажу на користь [PERSON] та [PERSON] також є недійсними правочинами, оскільки всі сторони таких договорів усвідомлювали мету переоформлення прав на нерухоме майно так як були проінформовані про наявне виконавче провадження щодо стягнення боргу з [PERSON] , отже такі договори не відповідають вимогам закону, укладені з метою невиконання рішення суду, порушують публічний порядок (ст.124 Конституції України) і права позивача на реальне виконання рішення суду, а тому підлягають визнанню недійсними. Від представника [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у позові в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивачем не доведено будь-яких обставин, які свідчать про фіктивність оспорюваних договорів, зокрема тих, стороною яких є [PERSON] , оскільки остання прийняла у фактичне володіння спірні об`єкти нерухомого майна, передала за них [PERSON] визначену відповідними договорами купівлі-продажу суму грошових коштів, а самі договори були посвідченні у встановленому законом порядку, тобто нотаріально. Також [PERSON] посилається на неправильність обраного позивачем способу захисту прав, оскільки в даному випадку за відсутності зобов`язальних правовідносин між [PERSON] та [PERSON] неможливе застосування такого способу захисту як реституція, а підстави для витребування спірного майна у [PERSON] , як добросовісного набувача, відсутні. Відповідач [PERSON] також надав відзив проти позову, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що йому не було відомо про наявність судових проваджень відносно [PERSON] чи про наявність будь-яких заборон щодо спірного майна. Відповідач заперечує фіктивність оспорюваних договорів і зазначає, що він є добросовісним набувачем спірного майна, яке в подальшому продав [PERSON] .. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не надали письмових відзивів. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзиви відповідачів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві. Представник [PERSON] [PERSON] , в судовому засіданні також заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві і просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Інші відповідачі та представник третьої особи в судовому засідання не з`явились і про причини неявки не повідомили, але були повідомлені належним чином, внаслідок чого судом прийнято рішення провести розгляд справи у відсутність таких учасників. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він в жовтні 2017 року позичив [PERSON] гроші в сумі 27\~000 грн., [PERSON] , ніяких розписок йому не писав. В кінці 2017 року на початку 2018 року він приїздив до [PERSON] до дому за адресою: [ADDRESS] , але його дома не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в 2016 році позичив [PERSON] грошові кошти на суму 2500 доларів США, про що останній написав розписку. Зазначив, що неодноразово приїздив до нього за адресою: [ADDRESS] , але його дома не застав. Про те що [PERSON] подарував будинок дізнався в березні 2017 року під час судового засідання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] , позичив у багатьох людей кошти, і не повертає їх. Він теж в 2016 -2017 році позичив [PERSON] кошти, про стягнення яких є рішення суду. На даний час [PERSON] кошти йому так і не повернув. Між ним та [PERSON] , була розмова, про те, що якщо в боржника відсутнє майно, рішення суду виконати неможливо. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши надані сторонами письмові документи та оцінивши зазначені докази у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 25.01.2016р. у справі №707/2681/15 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] борг за договорами позики від 05.11.2012 року та від 16.09.2014р. на загальну суму 1225837,44грн та судові витрати. За наслідками апеляційного оскарження [PERSON] такого заочного рішення 05.07.2016р. Апеляційним судом Черкаської області ухвалено рішення, яким заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25.01.2016р. змінено та ухвалено нове про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договорами позики від 05.11.2012 року та від 16.09.2014р. на загальну суму 648353,64грн та судових витрат на суму 9042грн. На виконання рішення апеляційного суду судом першої інстанції був виданий виконавчий лист від 30.08.2016р.. Домоволодіння за адресою: [ADDRESS] перебувало у власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Черкаською районною державною адміністрацією 28.01.1998р.. Дане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 7124985200:02:003:0104 площею 0,2307га, яке перебувало у власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ 614898, виданого на підставі рішення Руськополянської сільської ради від 22.06.2007р.. 08.06.2016р. [PERSON] здійснив відчуження спірного домоволодіння та земельної ділянки на користь своїх синів [PERSON] та [PERSON] шляхом укладання відповідних договорів дарування, які посвідчені приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Старовойтовим О.С. 04.11.2016р. [PERSON] та [PERSON] здійснили відчуження спірного домоволодіння та земельної ділянки на користь [PERSON] шляхом укладання відповідних договорів купівлі-продажу, які посвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю. 03.06.2017р. [PERSON] здійснив відчуження спірного домоволодіння та земельної ділянки шляхом укладання відповідних договорів купівлі-продажу, які посвідчені приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю., на користь [PERSON] , яка на момент розгляду справи є власником такого майна згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Станом на 06.09.2018р. у Черкаському РВДВС ГТУЮ у Черкаській області знаходилось зведене виконавче провадження №53722014 (поєднує в собі виконання семи виконавчих документів, виданих в період з 30.08.2016р. по 25.05.2018р.), за яким боржником є [PERSON] , а стягувачами виступають різні фізичні та юридичні особи, загалом п`ять стягувачів. Відомостей щодо виконання таких виконавчих документів суду не надано. Відповідно до\~статті 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Статтею 203 ЦК встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі\~статтею 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частини перша та третя\~статті 215 ЦК\~визначають, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Верховний Суд у постанові від 03.07.2019р. у справі №280/2134/14-ц зазначив, що згідно з наведеними нормами, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно ч.3 ст.13 ЦК не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до змісту\~статті 234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні\~норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена\~ст.234 ЦК, так і інша, наприклад, підстава, передбачена\~ст.228 ЦК. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним». По обставинам справи судом встановлено, що [PERSON] , достовірно знаючи про наявність незакінченого виконавчого провадження, за яким він є боржником і має сплатити на користь [PERSON] значну суму грошових коштів, уклав договори дарування від 08.06.2016р. спірного домоволодіння і земельної ділянки із своїми синами, які проживали разом з ним і один з яких був неповнолітнім ( [PERSON] , [INFO] ). За таких обставин спірне майно фактично не вибуло з володіння [PERSON] , а переоформлення права власності унеможливило накладення арешту на таке майно та звернення на нього стягнення. До того ж матеріалами справи підтверджується, що до листопада 2016р. сім`я [PERSON] продовжувала фактично проживати у спірному домоволодінні, а сам відповідач [PERSON] знявся з реєстраційного обліку за цією адресою лише 23.06.2017р.. Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] передбачав негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на належне йому нерухоме майно, а тому здійснив формальне відчуження за безвідплатним договором належного йому на праві власності спірного домоволодіння та земельної ділянки на користь своїх синів. Отже при укладанні оспорюваних договорів дарування воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаними правочинами, їх дії вчинені на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів з\~ [PERSON] , а тому такі договори підлягають визнанню недійсними на підставі\~ст.234 ЦК. Натомість доводи позивача щодо фіктивності оспорюваних договорів купівлі-продажу спірного домоволодіння та земельної ділянки є необґрунтованими, оскільки досліджені у судовому засіданні докази та встановлені судом обставини спірних правовідносин не підтверджують об`єктивності тверджень позивача. Так по обставинам справи судом встановлено, що після відчуження спірного нерухомого майна на користь [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] змінили місце проживання і зареєструвалися за адресою: [ADDRESS] . А після відчуження спірного нерухомого майна на користь [PERSON] з реєстраційного обліку у спірному домоволодіння знявся і [PERSON] ( [INFO] ). Всі оспорювані договори купівлі-продажу за формою та змістом відповідають вимогам закону. Доводи позивача щодо порушення правил територіальної юрисдикції нотаріусом при посвідчені таких договорів є необґрунтованими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими, з точки зору достатності, доказами щодо наявності у [PERSON] на момент вчинення оспорюваних правочинів іншого зареєстрованого місця проживання, ніж та що зазначена в оспорюваних договорах. Не встановлено судом і будь-яких обставин, які б свідчили про наявність умислу у [PERSON] чи [PERSON] на вчинення зі спірним нерухомим майном інших дій ніж розпорядження за своєю власною волею. Необґрунтованими є доводи позивача щодо визначення у оспорюваних договорах купівлі-продажу занадто низької вартості відчужуваного майна, оскільки така вартість визначена на підставі відповідних звітів про незалежну оцінку майна, складених уповноваженим суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Земельне бюро». Щодо доводів позивача про фактичне проживання [PERSON] у спірному домоволодінні після укладання оспорюваних договорів купівлі-продажу, то в цьому контексті слід зауважити, що з досліджених судом доказів неможливо достовірно встановити об`єктивність таких тверджень. Наданими позивачем письмовими доказами підтверджується наявність у [PERSON] лише реєстрації у спірному домоволодінні. Натомість хоча [PERSON] і продовжував перебувати на реєстраційному обліку у спірному домоволодінні до 23.06.2017р., але ця обставина сама по собі не є достатньою підставою для визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу недійсними. Необґрунтованим є також посилання позивача на невідповідність оспорюваних договорів купівлі-продажу засадам публічного порядку, як правову підставу для визнання їх недійсними. В цьому контексті слід звернути увагу, що судом не встановлено обставин того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] діяли недобросовісно при укладанні оспорюваних договорів купівлі-продажу, а відтак ці відповідачі є добросовісними набувачами спірного нерухомого майна, а оспорювані договори не порушували публічного порядку на момент їх вчинення. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині визнання недійсними договори дарування житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки по [ADDRESS] , які укладені між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та посвідчені приватним нотаріусом Старовойтовим О.С. 08 червня 2016 року. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі №296/6014/17( провадження 61-10785св19). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати складаються із суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позову в сумі 2114,40грн. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що складає одну третину від заявлених вимог, то на підставі ст.141 ЦПК позивачу має бути відшкодовано за рахунок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] сума судового збору в розмірі 704,80грн. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: partial