Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна та заборону на його відчуження, накладений постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефір С.В. 24.02.2014 року по виконавчому провадженню № 39136731 на все майно, яке належить йому на праві власності. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області віл 18.10.2012 року з нього на користь [PERSON] стягнуто за договором позики 1042025 грн. 23.02.2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефір С.В. за виконавчим провадженням № 39136731 була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відносно нього та встановлено заборону відчуження на все рухоме та нерухоме майно. 01.09.2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефір С.В. по даному виконавчому провадженню була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві. 15.07.2015 року, за заявою [PERSON] про повторне прийняття виконавчого листа, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефір С.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48123387 на підставі виконавчого листа № 1506/2889/2012, виданого 28.11.2012 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з нього на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 1042025 грн. 22.07.2015 року тим же державним виконавцем винесено постанову про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 104202,50 грн. 16.03.2016 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефір С.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Вказує, що арешт усього рухомого та нерухомого майна та заборона на його відчуження підлягає зняттю у зв'язку з тим, що борг ним повернутий [PERSON] у повному обсязі, про що свідчать відповідні розписки, а постанову державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 104202,50 грн. скасовано постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року, яка набрала законної сили. Зазначає, що вищевказаний арешт обмежує його права щодо вільного розпорядження своїм майном, а тому звернувся з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, але від його представника до суду надійшла заява, в якій він вказав, що на задоволенні позовних вимог наполягає та просить справу розглянути у його відсутність та відсутність його довірителя. Представник відповідача - Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги заяви сторін по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18.10.2012 року у цивільній справі № 1506/2889/2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики у розмірі 1038700 грн. та судовий збір у розмірі 3325 грн. (а.с.8). З метою примусового виконання судового рішення 28.11.2012 року [PERSON] отримав в Біляївському районному суді Одеської області виконавчий лист, який надав до виконавчої служби. На виконання зазначеного виконавчого листа державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження № 39136731. 23.02.2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефір С.В. за виконавчим провадженням № 39136731 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відносно [PERSON] та встановлено заборону відчуження на все його рухоме та нерухоме майно (а.с.9). 01.09.2014 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефір С.В. за виконавчим провадженням № 39136731 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.13). 15.07.2015 року, за заявою [PERSON] про повторне прийняття виконавчого листа № 1506/2889/2012, виданого Біляївським районним судом Одеської області28.11.2012 року, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефір С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48123387 (а.с.14). Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області від 22.07.2015 року стягнуто з [PERSON] виконавчий збір у розмірі 104202,50 грн. (а.с.15). 16.03.2016 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефір С.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.16). Між тим, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.12.2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.04.2017 року, за результатами розгляду цивільної справи № 496/2201/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення грошових коштів, позивачу було відмовлено в задоволенні позовних вимог (а.с.17, 18-21). Зазначеним судовим рішенням встановлено, що рішення суду від 18.10.2012 року фактично виконане, так як після винесення рішення суду відповідно до розписки [PERSON] від 16.05.2013 року [PERSON] сплатив йому з 19.09. по 31.12.2012 року 17000 доларів США, з 01.01 по 15.05.2013 року 17500 доларів США; відповідно до розписки від 20.11.2013 року сплатив з 16.05. по 24.08.2013 року 8000 доларів США, 02.10.2013 року повернув 5000 доларів США, 06.11.2013 року повернув 4000 доларів США, 20.11.2013 року повернув 6000 доларів США; відповідно до розписки від 03.02.2014 року 20.12.2013 року повернув 10000 доларів США, 11.01.2014 року повернув 5000 доларів США; відповідно до розписки від 18.04.2014 року 20.03.2014 року повернув 3000 доларів США, 05.04.2014 року повернув 2000 доларів США, 17.04.2014 року повернув 3000 доларів США; відповідно до розписки від 11.06.2014 року 15.05.2014 року повернув 1000 доларів США, 29.05.2014 року повернув 2000 доларів США; відповідно до розписки від 04.08.2014 року 19.06.2014 року повернув 500 доларів США, 11.07.2014 року повернув 3000 доларів США. При винесені рішення від 18 жовтня 2012 року суд встановив як залишок суми не повернутого боргу 130000 доларів США, і стягнув гривневий еквівалент в сумі 1038700,00 грн. Відповідно до вказаних розписок після винесення рішення судом [PERSON] отримав 87000 доларів США (тобто 130000-87000=43000, а не 47000 як вказує позивач), що становить за офіційним курсом НБУ станом на 14.12.2015 року - 87000:100х2386,0064=2075820,81780 грн., тобто більше двох мільйонів гривень, а рішенням суду стягнуто 1038700 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на вищевикладене, судом встановлено факт виконання позивачем грошового зобов'язання перед [PERSON] Крім того, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року, яка набрала законної сили, скасовано постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Олефіра С.В. від 22.07.2015 року у виконавчому провадженні № 48123387 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 104202,50 грн. (а.с.23-27). Однак, до теперішнього часу вищевказаний арешт залишається не знятим, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта (а.с.11-12). Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України особа має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майно. Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що оскільки виконавче провадження було завершене, але накладений 24.02.2014 року арешт державним виконавцем знятий не був, крім того постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору скасована постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2017 року, яка набрала законної сили, є підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved