Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що в 1979 році він отримав однокімнатну квартиру. В 1985 році з метою поліпшення житлових умов було проведено обмін вказаної квартири на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В 1973 році він познайомився з [PERSON], з якою вони стали проживати однією сім'єю. Шлюб між ними було зареєстровано 25.02.1987 року, спільних дітей вони не мали, постійно проживали в квартирі [ADDRESS], яку свого часу отримала [PERSON] Квартиру [ADDRESS] до заселення в неї онуки [PERSON] в січні 2005 року вони здавали в найм. Позивач виховував доньок від першого шлюбу [PERSON] - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а потім і онуків, зокрема - [PERSON], [INFO], яка є відповідачем по справі. З рідними доньками від першого шлюбу - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], позивач спілкувався дуже рідко, бо жив в іншій сім'ї. Разом з дружиною вони вирішили розподілити між нащадками нажите майно. Так, квартиру [ADDRESS], в якій вони постійно проживали, було переоформлено на доньку дружини - [PERSON], [INFO], яка постійно проживає в Російській Федерації, а двокімнатну квартиру [ADDRESS] за договором довічного утримання від 15.01.2007 року було відчужено онуці дружини - [PERSON], [INFO] В родині існувала домовленість, що він з дружиною до кінця своїх днів будуть проживати в квартирі [ADDRESS]. [INFO] року померла дружина позивача [PERSON] Після смерті дружини її доньки одразу почали виганяти його з квартири, до вказаної квартири переселилась [PERSON], [INFO], зі своїм сином. Коли його вигнали, позивач був змушений шукати притулку у своєї рідної доньки [PERSON]. 17.02.2014 року його було остаточно з речами вигнано з квартири на вулицю, зараз він змушений проживати у своєї рідної доньки [PERSON] Окрім недодержання умов спірного договору щодо збереження в довічному користуванні відчужувачів квартири, що є предметом договору, відповідач не виковувала та не виконує жодного взятого на себе зобов'язання по здійсненню довічного утримання. Так, згідно положень п.4 та п.5 спірного договору довічного утримання [PERSON] зобов'язалась довічно утримувати повністю гр. [PERSON] та [PERSON] (померла [INFO] року), забезпечувати їх харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, зберегти в їх довічному користуванні квартиру. Вартість матеріального забезпечення (харчування, догляду, одягу, необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі мінімальної пенсії щомісячно. Протягом всього часу після підписання договору, як за життя [PERSON], так і після її смерті, відповідач їх не забезпечувала харчуванням, доглядом та необхідною медичною допомогою; нею жодного разу не було надано матеріального забезпечення, визначеного п. 5 договору довічного утримання. Позивач з дружиною самі себе забезпечували, сплачували комунальні послуги за квартиру, в якій не проживали. Позивач змушений сам себе забезпечувати, купувати ліки, продукти харчування, одяг та інші речі, необхідні для забезпечення проживання. Коли доньки дружини вигнали позивача, відповідач відмовилась впустити його в квартиру, в якій він зареєстрований та якою за положеннями спірного Договору довічного утримання має довічне право користування. Просить позов задовольнити та розірвати договір довічного утримання, укладений 15 січня 2007 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в частині передачі у власність [PERSON] належної [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності частини квартири [ADDRESS], посвідчений Зімніцькою В.П., державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори, 15.01.2007 року за реєстровим № 2-24. Визначити, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності квартири [ADDRESS] становить 1/2 частину. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Скасувати реєстрацію права власності за [PERSON], [INFO], в 1/2 частині на квартиру [ADDRESS], загальною площею 52,5 кв. м, житловою площею 29,8 кв. м., стягнути з відповідача сплачені судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі та надали пояснення, відповідно обставин, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомила. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Допитана у якості свідка донька позивача [PERSON] показала, що її батько мешкав зі своєю дружиною в квартирі по [ADDRESS], квартиру за договором передали відповідачу. Зі слів батька їй відомо, що відповідач його ніколи не утримувала, після смерті дружини його доньки вигнали його з квартири по [ADDRESS], ключів від квартири по [ADDRESS] в нього немає, зараз він мешкає у її сестри [PERSON] Допитана у якості свідка донька позивача [PERSON] показала, що позивач мешкав разом із дружиною в трикімнатній квартирі, після смерті його дружини батька вигнали з квартири по [ADDRESS], він пішов в квартиру по [ADDRESS], куди онука його не впустила. Її батько мешкає з нею з дня смерті дружини, відповідач не допомагає батьку ні в чому. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори Зімніцькою В.П. від 15.01.2007 року за реєстровим № 2-24, [PERSON] та [PERSON] було відчужено [PERSON], квартиру [ADDRESS] (а.с. 8,9). Згідно п.4 та п.5 договору довічного утримання, [PERSON] зобов'язалась довічно утримувати гр. [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с. 16), забезпечувати їх харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, зберегти в їх довічному користуванні квартиру. Вартість матеріального забезпечення (харчування, догляду, одягу, необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі мінімальної пенсії щомісячно. Пунктом 6 Договору довічного утримання від 15.01.2007 року передбачено, що він може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін, у судовому порядку. Згідно ч. 1 ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно ч. 1 ст.749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Зміст будь-якого договору становлять взаємні права та обов'язки його сторін. Одним із основних обов'язків набувача за договором довічного утримання є надання відчужувачу належного догляду. Сторони договору самостійно визначають в договорі розмір, обсяг і періодичність надання матеріального забезпечення, види і зміст догляду, а також ступінь конкретизації цих умов. Матеріальне забезпечення може полягати як у грошовому, так і натуральному утриманні (придбання продуктів харчування, одягу та інших предметів першої необхідності). Як було встановлено судом, позивач мешкає разом з донькою з серпня 2013 року, самостійно купує собі ліки та харчування, матеріальної допомоги від відповідача не отримує (а.с. 18-22). Пунктом 1. ч.1 ст.755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Статтею 756 ЦК України передбачено правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду), а саме у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Крім того, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло позивачу та його померлій дружині [PERSON] (а.с. 14-16). Згідно п. 12 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7, за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України, при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. В зв'язку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання договору довічного утримання в частині передачі у власність [PERSON] належної [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності частини квартири [ADDRESS], визначення частки у спільній сумісній власності позивача та визнання за ним права власності на 1/2 частку квартири, скасування реєстрації права власності на 1/2 частку квартири підлягають задоволенню у повному обсязі. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved