Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом вказуючи на те, що 07.12.2006року між відповідачами укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, загальною площею 56,5кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та вважає вказану угоду такою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, чинному законодавству та порушує публічний порядок, що обґрунтовує наступним. Як вбачається з вказаної угоди, її предметом є належне відповідачу [PERSON] право власності на прибудову площею 27,7кв.м, та нежиле приміщення загальною площею 56,5кв.м., яке переобладнане з квартири [ADDRESS], яке визнане за нею відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 07.11.2006року. Однак вказане рішення суду першої інстанції скасовано рішенням апеляційного суду Херсонської області. Тому позивач вважає вказаний правочин недійсним, оскільки він укладений з порушенням норм цивільного законодавства та вважає, що цей правочин належить до угоди частково спрямованої на використання всупереч закону майна територіальної громади з корисливою метою, яка полягала в завідомо незаконному створенні майна, без відповідних дозволів та рішень власника земельної ділянки, тобто позивача, та подальшого його продажу з отриманням за це відповідного прибутку. Позивач просить визнати договір купівлі-продажу від 07 грудня 2006року бланк ВЕІ:734826, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2006року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, загальною площею 56,5кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач зазначає, що скасування рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 07.11.2006року на підставі якого за [PERSON] було визнано право власності на нерухоме майно позбавляє її прав на відчуження майна, яке нібито було набуте на правомірних підставах та зазначений договір суперечить актам чинного законодавства та порушує публічний порядок. Зазначенні твердження позивача суд не може прийняти до уваги виходячи з наступного. Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Відповідно до п.18 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», до кваліфікації правочинів за ст. 228 ЦК України, має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін, доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним, тощо. В матеріалах справи немає жодного належного доказу в розумінні п.18 Пленуму, який би підтверджував той факт, що оспорюваний договір порушує публічний порядок, конституційні права громадян або держави, та направлений на незаконне заволодіння майном. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07.12.2006року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] набув право власності на нежиле приміщення площею 56,5кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вказане нежиле приміщення належало [PERSON] на підставі рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 07.11.2006року. вказане рішення набуло сили та зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 22.07.2008року. Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Таким чином, з моменту набрання рішенням законної сили, [PERSON] отримала право володіння, користування і розпорядження майном, у тому числі й право на його продаж. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На момент укладення договору купівлі-продажу [PERSON] була власником спірного майна, та мала право щодо його розпорядження, у тому числі продажу, а сам договір укладений відповідно до чинного законодавства України, тобто на час укладання договору купівлі-продажу було дотримано усіх вимог чинності правочину, він укладений на законних підставах та у відповідності до чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Outcome: dismissed