Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 116 453, 25 грн та судовий збір у розмірі 1921,00 грн. В обгрунтування вимог вказано, що між сторонами було укладено кредитний договір №Z20.169.76383 згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 30 000,00 грн. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Станом на дату подання цієї заяви відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін, не сплатив нараховані відсотки та комісію, інші платежі на кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 11.09.2017 року. У зв`язку з наявною непогашеною заборгованістю позивач змушений звернутись до суду. У позовній заяві міститься клопотання про проведення розгляду справи без участі представника, позивач вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду спарви не заперечував (а.с. 4). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судові повістки, направлені відповідачу повернулись на адресу суду не врученими адресату. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 16.12.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z20.169.76383 (далі Договір). За умовами договору, позичальник отримав кредит у розмірі 30 000,00 грн, строком на 60 місяці, за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 1,4900% річних від залишкової суми кредиту, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі ,6500 % від початкової чуми кредиту (а.с. 6-8). Згідно п. 2.1. Договору позичальник повертає кредит разом з процентами та сплатою за обслуговування кредитної заборгованості в 60 щомісячних внесках, включно до 16 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором. Пунктом 2.3 Договору передбачено, що нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць за методом «факт/факт», а плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується щомісяця, до дати сплати щомісячного внеску. Нарахування процентів і плати за обслуговування кредитної заборгованості припиняється після повного повернення кредиту, а також у інших випадках, передбачених договором. Згідно п. 3.1.3. Договору позивальник зобов`язався повернути кредит, проценти, плату за обслуговування кредитної заборгованості і комісії достроково банку у випадках, передбачених п. 4.2.4. договору Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Згідно положень статей 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Зі змісту довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z20.169.76383 від 16.12.2015 року, сума основного боргу становить 11 289,25 грн, прострочений борг - 16 468,80 грн, прострочені проценти - 17 188,46 грн, строкові проценти - 33,99 грн, нарахована плата за обслуговування кредиту - 928,77 грн, прострочена плата за обслуговування кредиту - 23 089,44 грн, пеня за несвоєчасне погашення платежів - 47 454,54 грн та загальна сума заборгованості становить 116 453,25 грн (а.с. 15). Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику. За таких обставин, встановлення банком плати за обслуговування кредитної заборгованості, що за своїм змістом фактично передбачає компенсацію за рахунок позичальника дій банку, які він здійснює на свою користь і які супроводжують кредит, є незаконним та в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають. Таким чином, враховуючи, що позивачем належним чином виконано умови договору, невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором призводить до порушення майнових прав та інтересів позивача, оскільки заборгованість за договором на даний не погашено, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення в частині стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 92 435,04 грн, а саме: основний борг -11289,25 грн, прострочений борг - 16468,80 грн, прострочені проценти - 17188,46 грн, строкові проценти - 33,99 грн, пеня за несвоєчасне погашення платежів - 47454,54 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 1524,69 грн.

Outcome: partial