Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком [ADDRESS] шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В належному їй будинку прописана, але не проживає її двоюрідна сестра [PERSON] , що на думку позивачки, створює її перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком. Відповідач з моменту реєстрації з 05.09.2008 року не проживає за вказаною адресою, місце проживання не відоме, не сплачує комунальні послуги, особистих речей в будинку не має та будинком не цікавиться. Факт реєстрації відповідача по справі порушує право позивача на вільне розпорядження та користування майном. У зв`язку з викладеним позивач звернулася до суду з вказаним позовом. До судового засідання позивач не з`явилася, але надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу у її відсутність, на позові наполягала та просила його задовольнити (а.с. 37). Відповідач до судового засідання не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення слухання справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Оскільки відповідач була належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3, 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 27, 40), в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглянути у його відсутність, не заперечував проти позову (а.с. 35). Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.08.2011 року та витягом про державну реєстрацію прав від 18.10.2011 року (а.с. 9, 10). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.03.2013 року, позивач уклала шлюб з [PERSON] , після шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 6). Відповідно до довідки Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області №123 від 24.07.2020 року, зазначено, що у вказаному житловому будинку зареєстровані [PERSON] , - мати та [PERSON] - двоюрідна сестра (а. с. 20). Той факт, що відповідач у будинку не проживає, підтверджується актами від 31.07.2020 року, 22.12.2020 року та 21.01.2021 року (а.с. 21-23), згідно яких зазначено, що відповідач по справі в будинку за адресою: [ADDRESS] з моменту прописки ніколи не проживала та в селі не з`являлась. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. На підставі ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а ч. 1 ст. 319 вказаного Кодексу передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В частині позовних вимог щодо усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком, то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не обґрунтована та не містить відповідних підтверджуючих доказів. За встановлених обставин суд вважає, що позов в частині визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування належним позивачці житловим будинком внаслідок не проживання цієї особи в житловому приміщенні без поважних є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: partial