Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики у розмірі 102433,78 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що 01.02.2011р. між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «П.Г.С. - Україна» в особі уповноваженої особи Грибик Світлани Василівни, що діяла на підставі Доручення №01/02-11 від 01.02.2011р. укладено Договір поворотної фінансової безвідсоткової цільової позики, відповідно до умов якого Позикодавець в порядку й на умовах, передбачених цим Договором, надає Позичальникові поворотну фінансову безвідсоткову цільову позику, а останній зобов'язується використати дану позику по цільовому призначенню, з умовою повернення в строк до 01.04.2013 року або протягом тридцять днів від дня пред'явлення нею вимоги про це. На виконання умов вказаного договору нею були внесені як безпроцентна фінансова позика на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти, що підтверджується платіжними дорученнями та меморіальними ордерами на загальну суму 93121,62 грн. Внесення грошових коштів у формі позики на розрахунковий рахунок Товариства, підтверджується наказами з конкретно вказаними цільовими призначеннями щодо використання даних коштів. З метою своєчасного повернення коштів нею відповідачу було завчасно направлено на адресу лист вих. « 15/03/13-1» від 15 березня 2013 року з нагадуванням виконання зобов'язання за договором позики. Станом на 02.04.2013р. сума позики в розмірі 93121,62 грн., не повернута. У відповідності до п.6.2 Договору, за несвоєчасне повернення грошових коштів за даним договором у відповідача виник обов'язок сплати штрафну санкцію у розмірі 10%, без ПДВ від загальної суми позики, що становить 9312,16 грн. Вважає, що відповідач зобов'язаний її сплатити суму боргу станом на 02.04.2013 року у розмірі 102433,78 грн. Просить позов задоволити. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує повністю, просить такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення). Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позивальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Приписами ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено 01.02.2011року між [PERSON] (Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «П.Г.С. - Україна» в особі уповноваженої особи Грибик Світлани Василівни, що діяла на підставі Доручення №01/02-11 від 01.02.2011р. (Позичальник) укладено Договір поворотної фінансової безвідсоткової цільової позики, відповідно до п.1.1 якого Позикодавець в порядку й на умовах, передбачених цим Договором, надає Позичальникові поворотну фінансову безвідсоткову цільову позику, а останній зобов'язується використати дану позику по цільовому призначенню(а.с.8). Пунктом 2.1. даного Договору зазначено, що Позикодавець зобов'язалась у разі необхідності вносити на розрахунковий рахунок Позичальника грошові кошти у вигляді безвідсоткової поворотної фінансової позики, необхідні для забезпечення господарської діяльності Позичальника. Як вбачається, з матеріалів справи платіжними дорученнями № @2PL201332 від 28.02.2011 на суму 11500,00грн., №@2PL884468 від 08.08.2011 на суму 16800,00 грн., №@2PL714655 від 19.10.2011 на суму 600,00грн., № @2PL269702 від 5940,60 грн., № @2PL304512 від 01.03.2012 на суму 5000,00грн., та меморіальними ордерами № @2PL541767 від 19.02.2013 на суму 2000,00грн., № @2PL868431 від 01.03.2013 на суму 32300,00грн., № @2PL017348 від 13.03.2013 на суму 18981,02грн. було здійснено платежі за призначенням позика через [PERSON] та фінансова допомога на зворотній основі від [PERSON].(а.с.9-16). Пунктами 4.1, 7.1.5 статей 4,7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року N 2346-III, передбачено, що для проведення переказу можуть використовуватися кошти як у готівковій, так і в безготівковій формі. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків. Згідно визначень п.1.30, 1.19-1 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року N 2346-III, платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача; меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Підставою для проведення безготівкового розрахунку з контрагентом є платіжне доручення. Цим документом платник дає вказівку своєму банку перерахувати вказану грошову суму на розрахунковий рахунок одержувача. Банківська виписка - зведений документ, що складається з платіжних доручень за певний період. Банківська виписка - це копія записів на розрахунковому рахунку в банку, яка одночасно служить також підставою для бухгалтерських записів в обліковій системі. У цьому документі є всі необхідні реквізити для контролю фінансової дисципліни по конкретних операціях: номер платіжного доручення, дата здійсненої операції, банківські реквізити контрагента, сума операції, суми по дебету і кредиту, призначення платежу. У терміни, узгоджені з банком організація отримує від банку виписку з розрахункового рахунку. Виписка є копію записів по розрахунковому рахунку за відповідний період. До виписки додаються копії документів, на підставі яких зараховані або списані кошти. Виписки банку з розрахункового рахунку замінює регістр аналітичного обліку. Перевірені і оброблені виписки є підставою для записів на рахунки бухгалтерського обліку. Як вбачається з наданих суду квитанцій, що є у матеріалах справи, на підставі яких були здійсненні банківські операції згідно вищезгаданих платіжних доручень та меморіальних ордерів, [PERSON] на розрахунковий рахунок ТзОВ «П.Г.С. - Україна» були внесені та перераховані грошові кошти на загальну суму 93121,62 грн. Факт зарахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача підтверджується також і банківськими звітами (виписками) ПАТ КБ «Приватбанк» за періоди з 13.03.2013 по 13.03.2013р., з 01.03.2013 по 01.03.2013р., з 19.02.2013 по 19.02.2013р., з 01.03.2012 по 01.03.2012р., з 31.01.2012 по 31.01.2012р., з 19.10.2011 по 19.10.2011р., з 08.08.2011 по 08.08.2011р.,28.02.2011 по 28.02.2011р. Крім того, як вбачається з наказів генерального директора ТзОВ «П.Г.С.-Україна» (про безпроцентну фінансову позику) від 28.02.2011р., 08.08.2011р., 19.10.2011р., 01.03.2012р., 31.01.2012р., 19.02.2013р.,28.02.2013р.,13.03.2013р.(а.с.18-25), вищезазначені кошти були отримані від Позикодавця [PERSON], та використані за цільовим призначенням у фінансово-господарській діяльності підприємства. Досліджуючи платіжні документи чи договори позики, слід виявити справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Це має важливе значення, оскільки нерідко така форма позики, як платіжне доручення слугує підставою й для інших боргових зобов'язань, які виникають незалежно від позики, наприклад, з інших правових підстав, зокрема договору купівлі - продажу, підряду тощо. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року №6-63цс13. Як вбачається з квитанцій, платіжних доручень та меморіальних ордерів, на користь ТОВ П.Г.С.-Україна були здійснені платежі за призначенням надання позики через [PERSON], а тому суд приходить до переконання, що дані платежі були здійснені відповідачем на виконання договору позики та підтверджують надання відповідачу грошових коштів. Рішенням Галицького районного суд м.Львова від 18.02.2014 року у задоволенні позову ТзОВ «П.Г.С.-Україна» до [PERSON] про визнання недійсним договору позики відмовлено повністю(а.с.70-75). Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15.05.2014 року апеляційну скаргу ТзОВ «П.Г.С.-Україна» відхилено. Рішення Галицького районного суд м.Львова від 18.02.2014 року залишено без змін(а.с.66-69). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. В силу приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням проведеним належним чином. Пунктом 3.1. даного Договору зазначено, Позикодавець зобов'язується повернути позикодавцю позику в строк до 01.04.2013 року або протягом тридцяти днів від дня пред'явлення Позикодавцем вимоги про це. З метою своєчасного повернення коштів відповідачем, позивач [PERSON] направила на адресу відповідача лист. « 15/03/13-1» від 15 березня 2013 року з нагадуванням виконання зобов'язання за договором позики(а.с.17). Проте станом на день ухвалення рішення відповідач так і не повернув позивачу кошти у розмірі 93121,62 грн., чим прострочив виконання свого грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається із п.6.2 даного Договору за несвоєчасне повернення грошових коштів за даним договором у відповідача виник обов'язок сплати штрафну санкцію у розмірі 10%, без ПДВ від загальної суми позики, що становить 9312,16 грн. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зважаючи на неповернення повністю відповідачем позивачеві суми позики згідно догорів позики, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача борг за договорами позики у сумі 93121,62 грн. та штраф за порушення зобов'язанняу розмірі 9312,16 грн.. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 1146,14 грн., що підтверджуються квитанцією №7300 від 09.04.2013 року(а.с.1) та квитанцією №193119-К/1 від 30.05.2014 року(а.с.76).

Outcome: approved