Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення недовиплачених сум одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за стаж роботи у вугільній промисловості, в якій зазначає, що з 22.01.1996 р. по 25.05.1996 р., та з 23.02.1998 р. по 16.01.2020 р. він пропрацював у вугільній промисловості, а саме: електрослюсарем підземним, підземним гірничим майстром з повним робочим днем в шахті, майстром гірничим дільниці водовідливу з повним робочим днем у шахті, майстром гірничим дільниці конвеєрного транспорту з повним робочим днем в шахті, заступником механіка підземним дільниці конвеєрного транспорту з повним робочим днем в шахті, підземним заступником начальника дільниці конвеєрного транспорту, підземним майстром гірничим дільниці водовідливу та осушення з повним робочим днем у шахті. Наказом № 10/1к директора ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 16.01.2020 р. його звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваної роботи, внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Відповідно до абз. 3 п. 2 вищевказаного наказу на день його звільнення необхідно зробити остаточний розрахунок та сплатити йому одноразову допомогу, передбачену п. 12.13 Колективного договору ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за стаж роботи у вугільній промисловості (22 роки 02 місяці) у розмірі трьох середньомісячних заробітків. Також, позивач зазначає, що відповідно до п. 12.13 Колективного договору, на який посилається відповідач у наказі про його звільнення, розрахунок середньомісячної заробітної плати для виплати одноразової допомоги при виході на пенсію за стаж роботи проводиться аналогічно відповідному розрахунку згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. У разі хвороби працівника перед виходом на пенсію за віком чи по інвалідності, яка триває більше 4 місяців, розмір середньомісячного заробітку для виплат допомоги встановлюється у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника аналогічної професії дільниці по виробничому структурному підрозділу, філії в якому він працював. Окрім того, позивач вказує, що перед його звільненням 16.01.2020 р., у грудні 2019 року, листопаді та жовтні 2019 року він не працював за станом здоров`я. З вказаної причини у грудні 2019 року при плановій кількості 126 робочих годин ним не відпрацьовано жодної робочої години, у листопаді 2019 року при плановій кількості годин праці 144 ним відпрацьовано 95,20 годин, у жовтні 2019 року при плановій кількості відпрацьованих годин 184 ним відпрацьовано 60,55 годин. Згідно з наказом він був звільнений 16.01.2020 р. та відповідно до вищевказаного Порядку обчислення заробітної плати його заробітна плата для розрахунку одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію повинна братися за два повні відпрацьовані місяці роботи, якими є серпень-вересень 2019 року, за які ним відпрацьовано у вересні 2019 року при плановій кількості робочих годин 167 - 167 годин, у вересні 2019 року при плановій кількості 168 робочих годин - 168 годин, за які заробітна плата становила у серпні 2019 року - 39703,16 гри., а у вересні 2019 року - 29036,70 грн.. У зв`язку з чим, його середньомісячна заробітна плата за два повні відпрацьовані ним місяці роботи, що передували звільненню складає: 34369,93 грн. з розрахунку (39703,16 + 29036,70) : 2 = 34369,93 грн., а розмір одноразової вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію повинен бути нарахований і виплачений у розмірі 103109,79 грн., з розрахунку (34369,93 х 3). Однак, не дивлячись на те, що у листопаді 2019 року він відпрацював всього 95,2 години при плановій кількості 144 години, а у грудні 2019 року взагалі не працював у зв`язку з хворобою, сума нарахованої йому відповідачем одноразової допомоги становила 38017,35 грн., що значно менше, ніж передбачено п. 12.13 Колективного договору, та сума недовиплаченої йому одноразової допомоги при звільненні на пенсію за стаж роботи у вугільній промисловості становить 65092,44 грн., з розрахунку (103109,79 грн. - 38017,35 грн.). У зв`язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь недовиплачену йому суму одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за стаж роботи у вугільній промисловості у розмірі 65092,44 грн., та судові витрати, згідно з доданими квитанціями. 29.07.2021 р. представник відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Писанка Н.С., у строк встановлений судом, надіслала засобами поштового зв`язку на адресу суду відзив на позовну заяву з додатками, надіславши його засобами поштового зв`язку позивачу (а.с. 41-62). У відзиві на позов представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем у період з 25.05.1996 р. по 16.01.2020 р.. Наказом № 10/1 к від 16.01.2020р. ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» електрослюсаря підземного 5 розряду дільниці ремонтно-відновлюваних робіт [PERSON] 16.01.2020 р. було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п. 2 ст. 40 КЗпП). Представник відповідача вказує, що оскільки [PERSON] на день звільнення не мав права на пенсію, йому було нараховано та виплачено відповідно до п. 12.13 Колективного договору одноразову допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат на підставі звільнення за станом здоров`я пов`язаного з втратою працездатності за висновком ЛКК, але за стаж у вугільний галузі більше 20 років. Відповідно до наказу № 1214/9к від 21.10.2019 р. [PERSON] переведений з 22.10.2019 р. по 04.11.2019 р. на легшу роботу підсобним робітником за станом здоров`я із збереженням середньої заробітної плати за попередньою роботою. Крім того, представник відповідача вказує, що позивач частково виконував свої трудові обов`язки, у період з 01.09.2019 р. по 01.01.2020 р. та за кожен місяць окремо виглядає наступним чином: в вересні 2019 року працював всі зміни (21) відповідно графіку; в жовтні 2019 року відпрацював 10 змін, з 01.10.2019 року по 06.10.2019 року та з 08.10.2019 року по 20.10.2019 року знаходився на лікарняному; в листопаді 2019 року відпрацював 95,20 годин (13 змін), з 05.11.2019 р. по 14.11.2019 р. знаходився на лікарняному; в грудні 2019 року з 01.12.2019 р. по 03.12.2019 р., з 14.12.2019 р. по 17.12.2019 р. та 19.12.2019 р. - щорічна додаткова та основна відпустка, з 04.12.2019 року по 13.12.2019 р. та з 20.12.2019 р. по 30.12.2019 р. - лікарняний, 18.12.2019 р. та 31.12.2019 р. - вихідний, тобто позивач весь місяць не працював та середній заробіток позивача було розраховано відповідно до п. 8 розділу IV Постанови № 100. Також, позивач зазначає, що враховуючи, що позивач за останні два місяці працював у листопаді 2019 року лише 95,20 годин, а протягом грудня 2019 року не працював у зв`язку з находженням на лікарняному, у відпустці та у вихідних днях, то виходячи з цього розрахунок його середнього заробітку був проведений за останні 2 місяці перед звільненням та станом на 16.01.2020 р. склав 12672,45 грн.. Тому 16.01.2020р. в день звільнення позивача йому було сплачено одноразову допомогу відповідно до п. 12.13 Колективного договору у розмірі трьох середньомісячних заробітків, що дорівнює 38017,35 грн.(3*12672,45 грн.), а тому Постановою № 100 не передбачено здійснення розрахунку розміру одноразової допомоги при звільненні, виходячи з розміру заробітку за останні повністю відпрацьовані місяці, що передували виходу у відпустку та на лікарняний, як просить позивач, тобто за період з серпня-вересень 2019 року. Окрім цього, представник відповідача вказує, що позивач у позовній заяві посилається на довідку № 369 від 08.09.2020 р. та довідку № 588 від 01.12.2020 р., на його думку, як на доказ про неналежний розрахунок Відповідачем його середньої заробітної плати, який йому став відомий у вересні 2020 року. Але позивач до суду звернувся лише у червні 2021 року, після спливу восьми місяців з дати отримання довідки про нарахування одноразової допомоги передбаченої Колективним договором, пропустивши тримісячний строк позовної давності відповідно до вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України, отже пропуск позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду з позовом - є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. 06.08.2021 р., у строк встановлений судом, позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив з додатками, надіславши засобами поштового зв`язку відповідачу (а.с. 63-66, 69). В відповіді на відзив позивач зазначив, що з відзивом представника відповідача не погоджується, посилаючись на те, що з 31.07.2019 р. він вже мав право на пенсію, оскільки він, не дивлячись на своє право на пенсію, продовжував працювати у вугільній галузі, то одноразова допомога йому виплачена відповідно до пункту 12.13 Колективного договору. Крім того, позивач вказує, що відповідно до пункту 12.13 Колективного договору, розрахунок середньомісячної заробітної плати для виплати одноразової допомоги проводиться аналогічно відповідному розрахунку згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. У разі хвороби працівника перед виходом на пенсію за віком чи по інвалідності, яка триває більше чотирьох місяців, розмір середньомісячного заробітку для виплат допомоги встановлюється у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника аналогічної професії дільниці по виробничому структурному підрозділу, філії в якому він працював. Оскільки, перед звільненням, він не відпрацював повні 3 місяці, а не 4 місяці, як зазначено вище, то і для розрахунку одноразової допомоги за стаж роботи у галузі, повинна братися його середньомісячна заробітна плата за серпень - вересень 2021 року, як і зазначено у його позовній заяві та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 і п. 12.13 Колективного договору, а не згідно з розрахунком відповідача. Також, позивач зазначає, що оскільки одноразова допомога при звільненні за стаж роботи у вугільній промисловості є грошовою виплатою, яка не передбачена актами чинного законодавства та входить до структури заробітної плати, то позовні вимоги щодо її виплати не обмежуються будь-яким строком. Окрім цього, позивач зазначає, що є необґрунтованими посилання представника відповідача про те, що йому була виплачена одноразова допомога у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат на підставі звільнення за станом здоров`я пов`язаного з втратою працездатності за висновком ЛКК, але за стаж у вугільній галузі більше 20 років, як особі, яка не мала права на пенсію ні по стажу, ні по інвалідності, оскільки з 31.07.2019 р. він вже мав право на пенсію. Згідно з ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві шахта «Дніпровська» ОДП «Павлоградвугілля», яке в подальшому перейменовано у ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», електрослюсарем підземним з повним робочим днем у шахті з 22.01.1996 р. по 16.01.2020 р. та був звільнений з займаної посади за ч. 2 ст. 40 КЗпПУ у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] , заповненої 22.01.1996 р. на ім`я [PERSON] (а.с. 6-10), наказом ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 10/1к від 16.01.2020 р. «Про звільнення» (а.с. 11) та не заперечується представником відповідача у відзиві на позов. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до наказу ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 10/1к від 16.01.2020 р. «Про звільнення» (а.с. 11), [PERSON] зроблено остаточний розрахунок та сплачено виплати, на які він має право на день звільнення, зокрема: - компенсацію за невикористані дні відпустки, що становить 7 днів, з них: щорічна основна відпустка 4 дні за період роботи з 23.02.2019 р. по 16.01.2020 р.; щорічна додаткова відпустка 3 дні за період роботи з 23.02.2019 р. по 16.01.2020 р.; - одноразову допомогу передбачену п. 12.13 Колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за стаж роботи у вугільній промисловості (22 роки 02 місяці) - три середньомісячного заробітку; - фінансову допомогу, передбачену п. 12.14 Колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, про що свідчить розрахунковий лист [PERSON] за січень 2020 р. (а.с. 57). Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Відповідно до п. 12.13 Колективного договору між адміністрацією ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та профспілками ДТО ПРУП та ОО НПГУ ЗД, затвердженого у 2017 р., працівнику, який має право на пенсію за віком, інвалідності або стажу, при першому його звільненні з підприємств ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни або Правил техніки безпеки), виплачується одноразова допомога (фінансова допомога), розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше, зокрема, при стажі роботи в галузі 20 і більше 17,5 і більше три середньомісячних заробітку. У випадку звільнення працівника із скороченням штату або за станом здоров`я пов`язаного з втратою працездатності за висновком ЛКК (МСЕК) - одноразова допомога виплачується без урахування права на пенсію, але за стаж роботи в галузі, зазначеного в даному пункті (а.с. 12-18, 47-48). Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 31.07.2019 р. Пенсійним Фондом України, [PERSON] станом на 31.07.2019 р. перебуває на пенсії за віком (а.с. 66), а тому згідно з п. 12.13 Колективного договору, мав право на отримання одноразової (фінансової) допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, як з підстав перебування на пенсії за віком та і з підстав за стаж роботи в галузі вугільної промисловості 20 і більше років. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з наказом ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 1214/9к від 21.10.2019 р. «Про тимчасове переведення на легшу роботу» [PERSON] з 22.10.2019 р. по 04.11.2019 р. переведено на легшу роботу, підсобним робітником керівництва і апарата при керівництві із збереженням середнього заробітку за попередньою роботою згідно з діючим законодавством (а.с. 58). З табелів обліку робочого часу за вересень 2019 р. - грудень 2019 р., складених ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», встановлено, що [PERSON] у вересні 2019 р. відпрацював фактично 21 день (168 годин) (а.с. 49); у жовтні 2019 р. з 01.10.2019 р. по 21.10.2019 р. знаходився на лікарняному та з 22.10.2019 р. по 31.10.2019 р. відпрацював 8 днів (60,55 годин) (а.с. 50-51); у листопаді з 01.11.2019 р. по 05.11.2019 р. відпрацював 2 дні (16 годин) та знаходився у вихідних днях, з 06.11.2019 р. по 14.11.2019 р. знаходився на лікарняному, та з 15.11.2019 р. по 30.11.2019 р. відпрацював 10 днів (79,20 годин), всього відпрацював 95,20 годин (а.с. 52-53), про що також свідчить розрахунковий лист за листопад 2019 р. (а.с. 56); у грудні з 01.12.2019 р. по 03.12.2019 р., з 14.12.2019 р. по 17.12.2019 р. та 19.12.2019 р. - щорічні відпустки, з 04.12.2019 р. по 13.12.2019 р. та з 20.12.2019 р. по 30.12.2019 р. - знаходився на лікарняному, 18.12.2019 р. та 31.12.2019 р. - вихідні дні (а.с. 54). Відповідно до довідки ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 588 від 01.12.2020 р. [PERSON] нараховано дохід за серпень 2019 р. - 39703,16 грн. при відпрацьованих 167 годин (планова кількість 167 годин), за вересень - 29036,70 грн. при відпрацьованих 168 годин (планова кількість 168 годин), за жовтень 2019 р. - 29719,14 грн. при відпрацьованих 60,55 годин (планова кількість 184 години), за листопад 2019 р. - 18704,20 при відпрацьованих 95,20 годин (планова кількість 144 години), за грудень 2019 р. - 28996,09 грн. при відпрацьованих 0 годин (планова кількість 126 годин) (а.с. 19). Крім того, згідно з довідкою ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 369 від 08.09.2020 р. [PERSON] за січень 2020 р. нарахований дохід в розмірі 71200,56 грн., в тому числі нарахованого вихідну допомогу в розмірі 12672,45 грн., в тому числі нараховано одноразову допомогу при звільненні в розмірі 38017,35 грн. (а.с. 20). З матеріалів справи встановлено, що розрахунок середньомісячного заробітку для розрахунку одноразової допомоги при звільненні, відповідачем проведено за останні два місяці роботи [PERSON] перед звільненням, а саме за листопад-грудень 2019 р., про що свідчить лист ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо оплати по середньому заробітку за січень 2020 р. (а.с. 55). Однак, згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (із змінами), працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Крім того, згідно з абз. 19 п. 4 вказаного вище Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених у Порядку виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Так, твердження відповідача про те, що оскільки позивач за останні два місяці працював у листопаді 2019 року лише 95,20 годин, а протягом грудня 2019 року не працював у зв`язку з находженням на лікарняному, у відпустці та у вихідних днях, то виходячи з цього розрахунок середнього заробітку [PERSON] був проведений за останні 2 місяці перед звільненням, суд не приймає до уваги з огляду на те, що при обчисленні [PERSON] одноразової допомоги при звільненні у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, середня заробітна плата позивача повинна бути обчислена виходячи з виплат за попередні два місяці саме роботи за серпень-вересень 2019 року, як відпрацьовані позивачем повністю при плановій кількості годин, оскільки згідно з абз. 19 п. 4 вказаного вище Порядку, за останні два місяці роботи перед звільненням, а саме у листопаді 2019 р. [PERSON] пропрацював не місяць роботи, а лише 95,20 годин (12 днів), а у грудні 2019 року позивач взагалі не працював, так як знаходився на лікарняному та у вихідних днях. З огляду на викладене, враховуючи норми п. 2, абз. 19 п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (із змінами), п. 12.13 Колективного договору, відповідач повинен був розрахувати позивачу одноразову допомогу при звільненні у розмірі трьох середньомісячних заробітна плат, з розрахунку за попередні два місяці саме роботи, які повністю відпрацьовані позивачем при плановій кількості годин, а саме за серпень-вересень 2019 року, виходячи з розрахунку: (39703,16 грн.+29036,70 грн.):2=34369,93 грн. - середньомісячна заробітна плата, 34369,93 грн.*3=103109,79 грн. - одноразова допомога при звільненні, 103109,79 грн. - 38017,35 грн. (виплачена одноразова допомога) = 65092,44 грн.. Щодо посилання представника позивача у відзиві на пропуск позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Рішення Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15.10.2013 р. щодо офіційного тлумачення положень частини 2 статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у статті 94 Кодексу і статті 1 Закону, та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 Закону. Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. В свою чергу, згідно з ст. 94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Крім того, відповідно до ст. 11 КЗпП України, колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи. Згідно з ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. З урахуванням викладеного, оскільки одноразова допомога працівнику, який має право на пенсію за віком, інвалідності або стажу, при першому його звільненні з підприємств ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» передбачена Колективним договором і є грошовою виплатою, а саме грошовою винагородою за стаж роботи у вугільній промисловості та охоплюється поняттям «заробітна плата» та входить до виплати, на отримання яких позивач має право згідно з умовами трудового договору встановлених як для особи, яка перебувала у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат, [PERSON] має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому одноразової допомоги при звільненні, яка входить до структури заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн..

Outcome: approved