Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що з 18.08.2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Спільних малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя із [PERSON] не склалося з різних причин (втрата взаємних почуттів, постійні сварки, непорозуміння,інше). З травня 2020 року подружжя проживає окремо. Вважає, що спільне подружнє життя неможливе. Спільне господарство не ведеться. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, на даний час не має. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Судові витрати просить з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає і не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2012 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. Сторони сімейних стосунків не підтримують, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося у зв`язку відсутністю взаємних почуттів та взаєморозуміння, що призвело до припинення шлюбних відносин. Подружжя разом не проживає з травня 2020 року, спільне господарство не ведеться. З огляду на те, що між сторонами виникають непорозуміння і сварки, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідач не просила відновлювати дошлюбне прізвище - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з позивачем.

Outcome: approved